ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2020 року сел. Підволочиськ

Підволочиський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду сел. Підволочиська кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000142 від 13.06.2019 року, на підставі обвинувального акта та угоди про визнання винуватості, у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , не працючого, розлученого, з вищою освітою, інваліда 3-ї групи, який має на утриманні 2 неповнолітніх дітей, раніше не судимого, - у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286, ч. 1 ст. 135 Кримінального кодексу України,

за участі: сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисників обвинуваченого ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

до суду надійшов обвинувальниий акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_3 , обвинуваченого в скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286, ч. 1 ст. 135 Кримінального кодексу України. Разом з обвинувальним актом до суду надійшла угода про визнання винуватості від 24 червня 2020 року між підозрюваним та прокурором, тому згідно з вимогами ст. 474 КПК України суд невідкладно перейшов до розгляду угоди.

Суд визнає доведним, що ОСОБА_3 13 червня 2019 року близько 01:30 год перебував за кермом технічно-справного легкового автомобіля марки «Меrсеdеs Веnz МL 320», р.н. НОМЕР_1 , знаходячись біля ставка в с. Мислова Підволочиського району Тернопільської області. В цей час біля відкритих водійських дверей автомобіля марки «Меrсеdеs Веnz МL 320», р.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 перебував пішохід ОСОБА_7 , мешканець АДРЕСА_2 , який розмовляв з ОСОБА_3 . Надалі, перед початком руху заднім ходом, водій ОСОБА_3 , в порушення вимог п.п.10.1 і 10.9 Правил дорожнього руху України, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод чи небезпеки іншим учасникам руху, для забезпечення безпеки руху не звернувся за допомогою до інших осіб та в порушення вимог п.п. 1.5 та 2.3 «б» Правил дорожнього руху України, належно не стежив за дорожньою обстановкою, неправильно вибрав такі прийоми керування транспортним засобом, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним і в такий спосіб своїми діями, не створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрозу життю і здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків, створив такі умови, що стало причиною дорожньо-транспортної пригоди (ДТП). Зокрема розпочавши рух заднім ходом відкритими водійськими дверима «Меrсеdеs Веnz МL 320», р.н. НОМЕР_1 , збив пішохода ОСОБА_7 та коли пішохід ОСОБА_7 знаходився в лежачому положенні на землі, лівим переднім колесом автомобіля здійснив наїзд (переїзд) на пішохода ОСОБА_7 . У результаті вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди через порушення водієм ОСОБА_3 зазначених вище вимог Правил дорожнього руху України пішоходу ОСОБА_7 спричинено тілесні ушкодження у вигляді: закритої травми хребта у вигляді переломів тіла, задньої дужки, поперечних і остистого відростків першого та поперечних відростків 2- го поперекових хребців із зміщенням 12-го грудного хребця вперед (антеролістез), що призвело до повного звуження хребтового каналу і стиснення (компресії) спинного мозку та його оболонок на рівні 12-го грудного 1-го поперекового хребців, забиття спинного мозку важкого ступеня (за клінічною класифікацією), що супроводжувалась розладами рухової та чутливої функцій нижніх кінцівок та порушенням функцій тазових органів, масивних саден задньої поверхні грудної клітки та поперекової ділянки, «підшкірної гематоми» поперекового відділу, садна нижніх кінцівок, які за ступенем тяжкості належать до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя на момент заподіяння та перебувають в прямому причинно-наслідковому зв`язку із настанням даної ДТП.

Тому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винен у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

Крім того, водій ОСОБА_3 , після того, як 13.06.2019 року близько 01:30 год, керуючи своїм автомобілем марки «Меrсеdеs Веnz МL 320» р.н. НОМЕР_1 поблизу ставка в с. Мислова, Підволочиського району Тернопільської області, в порушення вимог п.п.10.1 і 10.9 та п.п. 1.5 та 2.3 «б» Правил дорожнього руху України, скоївши наїзд (переїзд) на пішохода ОСОБА_7 , який після наїзду автомобіля отримав тяжкі тілесні ушкодження та залишився лежати на землі, поставив таким чином потерпілого ОСОБА_7 в небезпечний для життя стан через наїзд, внаслідок якого потерпілий був позбавлений можливості вжити заходи для самозбереження і усвідомлюючи, що від його дій можуть настати тяжкі наслідки, умисно не вжив заходів для надання домедичної допомоги потерпілому, виклику бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги, не звернувся за допомогою до сторонніх осіб і не відправив потерпілого до лікувального закладу, хоча повинен і мав об`єктивну можливість це зробити, натомість зник з місця дорожньо-транспортної пригоди, знехтувавши таким чином вимогами п. 2.10. (а,г) Правил дорожнього руху України, залишивши потерпілого в небезпеці.

Тому, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винен у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України, тобто завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває у небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, мав змогу надати їй допомогу, а також у разі, коли він сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан.

Згідно з угодою про визнання винуватості від 24.06.2020 року підозрюваний ОСОБА_3 повністю визнав свою вину за ч. 2 ст. 286, ч. 1 ст. 135 КК України. Сторони узгодили покарання ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 286 КК України - у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, за ч. 1 ст. 135 КК України - у виді 2 років позбавлення волі. Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити остаточне покарання - у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк, термін якого просять визначити суд.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості суд виходить з наступного.

У підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 визнав свою вину в скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення. Всі фактичні обставини справи вказані правильно. Також пояснив суду, що угоду уклав добровільно і наслідки укладення та затвердження зазначеної угоди для нього зрозумілі. Просить затвердити угоду про визнання винуватості.

Захисники обвинуваченого просили затвердити угоду про визнання винуватості та звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк, терміном 1 рік.

Прокурор у судовому засіданні просив затвердити дану угоду про визнання винуватості.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості. Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду.

Згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

В підготовчому судовому засіданні судом встановлено, що ОСОБА_3 беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а саме: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, що згідно зі ст. 12 КК України є тяжким злочином. А також беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України, а саме: завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває у небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, мав змогу надати їй допомогу, а також у разі, коли він сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан, що згідно зі ст. 12 КК України є нетяжким злочином.

У п. 12 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод» від 11.12.2015 року №13, роз`яснено, що тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, яку звільнено від відбування покарання з випробуванням згідно з ч. 3 ст.75 КК України визначаються виключно судом.

Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши зміст угоди стосовно свідомої добровільної узгодженості сторонами її істотних умов, враховуючи те, що вчинений ОСОБА_3 злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів та злочин, передбачений за ч. 1 ст. 135 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів, потерпілим відповідно до положень ч. 4 ст. 469 КПК України надано прокурору письмову згоду на укладення угоди про визнання винуватості, сторони розуміють зміст угоди, наслідки її укладення і невиконання, які передбачені ст.ст. 473, 476 КПК України, угода не суперечить вимогам КК України та КПК України, дії обвинуваченого за ч. 2 ст. 286 КК України та за ч. 1 ст. 135 КК України кваліфіковано правильно, суд приходить до переконання про можливість затвердження угоди про визнання винуватості з призначенням узгодженої сторонами міри покарання.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_3 відповідно до ст. 66 КК України суд визнає щире каяття.

Обставин, визначених ст. 67 КК України, що обтяжують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.

Запобіжний захід ОСОБА_3 не обирався, цивільний позов не заявлявся.

Процесуальні витрати за проведення судової автотехнічної, судової транспортно-трасологічної, комплексної судово-медичної та судової інженерно-транспортної експертиз слід покласти на ОСОБА_3 .

Питання речових доказів підлягає вирішенню в порядку ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 100, 124, 314, 368-370, 373, 374, 394, 395, 468, 469, 473, 475 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

затвердити угоду про визнання винуватості від 24.06.2020 року між прокурором Підволочиського відділу Кременецької місцевої прокуратури ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000142, внесеному 13.06.2019 року в Єдиний реєстр досудових розслідувань за ч. 2 ст. 286, ч. 1 ст. 135 Кримінального кодексу України.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 286 КК України та ч. 1 ст. 135 КК України та призначити йому покарання:

- за ч. 2 ст. 286 КК України 3 роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком 1 рік;

- за ч. 1 ст. 135 КК України 2 роки позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки та відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 та п. 4 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою «Подолання агресивної поведінки».

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати за проведення:

- судової автотехнічної експертизи від 30.07.2019 року №4.6.-338/19 946,06 грн;

- судової транспортно-трасологічної експертизи від 30.07.2019 року №4.6.-339/19 1256,08 грн;

- комплексної судово-медичної та судової інженерно-транспортної експертизи від 06.03.2020 року №11/4/6-101/20 1256,08 грн.

Речові докази у справі:

- автомобіль марки «Меrсеdеs Веnz МL 320», р.н. НОМЕР_1 , який знаходиться на території Підволочиського ВП ГУНТ в Тернопільській області поверненути власнику ОСОБА_3 ;

- документи на ім`я ОСОБА_3 , виявлені під час огляду місця події, які повернуті ОСОБА_3 під розписку - залишити власнику ОСОБА_3 ;

- документи на ім`я ОСОБА_3 , виявлені в салоні автомобіля марки «Меrсеdеs Веnz МL 320», р.н. НОМЕР_1 , які знаходяться при матеріалах кримінального провадження - поверненути власнику ОСОБА_3 ;

На вирок може бути подано апеляцію до Тернопільського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення через Підволочиський районний суд з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.

Суддя ОСОБА_1