Ухвала
іменем України

11 січня 2021 року

м. Київ
справа № 310/9084/19
провадження № 51-6301ск20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора ОСОБА_4 , який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, на ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 5 жовтня 2020 року щодо ОСОБА_5 ,
Встановлені обставини
Як убачається зі змісту касаційної скарги та долучених до неї копій судових рішень, прокурор ОСОБА_4 оскаржує в касаційному порядку ухвалу Запорізького апеляційного суду від 5 жовтня 2020 року, якою його апеляційну скаргу залишено без задоволення, а вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області

від 12 червня 2020 року щодо ОСОБА_5 без зміни.
Згаданим вироком місцевого суду від 12 червня 2020 року ОСОБА_5 визнано винуватим і засуджено за ч. 2 ст. 309 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. Відповідно до ст. 75 КК ОСОБА_5 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки

6 місяців та покладено обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 цього Кодексу.

Суть питання
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом закону України про кримінальну відповідальність та

на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого внаслідок м`якості, просить скасувати ухвалу цього суду і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.
Мотиви Верховного Суду
Положеннями ст. 427 КПК встановлено вимоги до касаційної скарги.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга має містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, котра подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи на обґрунтування кожної позиції.
Водночас слід ураховувати, що відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права,

а також правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено

в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того

чи іншого доказу.

Однак усупереч наведеним положенням закону, прокурор у касаційній скарзі не навів обґрунтування незаконності ухвали апеляційного суду, як він мав зробити відповідно до ст. 413 КПК, оскільки касаційна скарга не містить грунтовних мотивів та аргументації вказаних порушень. Прокурор не зазначив, у чому конкретно полягають такі порушення та яким чином вони вплинули на законність чи обгрунтованість ухвали апеляційного суду.
Так у касаційній скарзі прокурора не вказано, у дослідженні яких обставин, установлених під час кримінального провадження і досліджених судом першої інстанції не повністю або з порушеннями (у чому полягає неповнота і порушення), усупереч вимогам ч. 3 ст. 404 КПК відмовив суд апеляційної інстанції та яких конкретно доводів, наведених в його апеляційній скарзі, усупереч ст. 419 цього Кодексу апеляційний суд узагалі не дослідив, не перевірив та не оцінив, унаслідок чого визнав їх необґрунтованими.

Також прокурор у касаційній скарзі не навів конкретних доводів щодо незаконності усіх висновків суду апеляційної інстанції, наведених в ухвалі цього суду

на спростування доводів в апеляційній скарзі з посиланням на конкретні положення процесуального та матеріального права. Натомість він наголошує на однобічності й неповноті судового розгляду, невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та вказує на необхідність дати доказам іншу оцінку, ніж та, яку дали районний і апеляційний суди, що відповідно до статей 433, 438 КПК не є підставами для перегляду судових рішень касаційним судом.

Крім того, касаційна скарга не містить правового обґрунтування незаконності ухвали апеляційного суду з підстав невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та особі засудженого ОСОБА_5 внаслідок м`якості відповідно до

ст. 414 КПК, на яку посилається прокурор.
Суд касаційної інстанції є судом права, який відповідно до положень ст. 433 КПК переглядає судові рішення у межах касаційної скарги, тому відсутність у ній згаданого обґрунтування і недотримання вимог ст. 427 цього Кодексу перешкоджають вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
З огляду на викладене оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, Верховний Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1
ст. 429 КПК залишити касаційну скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків.

На цих підставах Верховний Суд постановив:
Залишити без руху касаційну скаргу прокурора ОСОБА_4 , який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, на ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 5 жовтня 2020 року щодо ОСОБА_5 і встановити строк для усунення недоліків десять днів із дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3