Справа № 282/1144/20
Провадження № 1-кс/282/270/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2020 року

смт. Любар
Слідчий суддя Любарського районного суду Житомирської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , слідчого Любарського ВП Бердичівського ВП ГУНП у Житомирській області ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , розглянувши клопотання ОСОБА_4 про часткове скасування арешту майна, -
В СТ АН ОВ ИВ :
ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням про часткове скасування арешту майна в рамках кримінального провадження №0000235, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29.10.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, відповідно до ухвали слідчого судді Любарського районного суду ОСОБА_1 від 30.10.2020.
Клопотання обґрунтоване тим, що у провадженні СВ Любарського відділення поліції Бердичівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області перебуває кримінальне провадження №0000235, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29.10.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.
Ухвалою слідчого судді Любарського районного суду ОСОБА_1 від 30.10.2020 накладено арешт (позбавлено права на відчуження, розпорядження та/або користування) на автомобіль марки «RENAULT», моделі «KANGOO», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , належить на праві власності ОСОБА_5 , жительці АДРЕСА_1 , та перебуває у фактичному володінні ОСОБА_4 , жителя АДРЕСА_2 .
В клопотанні ОСОБА_4 вказує, що, на його переконання, наразі потреба у подальшому застосуванні арешту майна, яке виражається у забороні розпорядження та/або користування майном, відсутня.
Також в клопотанні ОСОБА_4 вказує, що у поданому клопотанні ним ставиться лише питання про часткове скасування накладеного арешту на майно, а саме скасування обмежень, які нададуть йому можливість, як законному власнику, користуватись майном для забезпечення своїх потреб, у тому числі тих, які пов`язанні з роботою, необхідною для отримання законних фінансових джерел для існування.
Таким чином, ОСОБА_4 просить скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Любарського районного суду Житомирської області від 30 жовтня 2020 року (справа № 282/1144/20, провадження №1-кс/282/259/20) у кримінальному провадженні №0000235 від 29.10.2020 за ч. 1 ст. 286 КК України, на автомобіль марки «RENAULT», моделі «KANGOO», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , належить на праві власності ОСОБА_5 та перебуває у фактичному володінні ОСОБА_4 і знаходиться на майданчику тимчасово утриманих транспортних засобів Любарського відділення поліції Бердичівського ВП ГУНП в Житомирській області, в частині заборони права розпоряджатись та /або користуватись майном.
В судовому засіданні ОСОБА_4 клопотання підтримав та просив його задовольнити.
Слідчий Любарського ВП Бердичівського ВП ГУНП у Житомирській області ОСОБА_3 проти задоволення клопотання заперечив. Зазначив, що даний автомобіль є речовим доказом у кримінальному провадженні, у якому досудове розслідування не закінчено, проводяться слідчі дії та призначено проведення судової інженерно-транспортної експертизи та судово-трасологічної експертизи, а також планується призначення експертизи механізму та обставин дорожньо-транспортної пригоди, а тому вважає дане клопотання таким, що не підлягає задоволенню.
Вислухавши пояснення заявника, слідчого, розглянувши і дослідивши матеріали клопотання та додані слідчим копії процесуальних документів, приходжу до наступного висновку.
Встановлено, що ухвалою слідчого судді Любарського районного суду Житомирської області по справі №282/1144/20 від 30.10.2020 накладено арешт (позбавлено права на відчуження, розпорядження та/або користування) на автомобіль марки «RENAULT», моделі «KANGOO», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , належить на праві власності ОСОБА_5 та перебуває у фактичному володінні ОСОБА_4 .
Арешт накладено у відповідності до п.1 ч.2 ст.170 КПК України з метою збереження його в якості речового доказу.
Відповідно до статті 16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Відповідно до частини другої статті 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для третіх осіб.
Згідно частини першої статті 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним (див. рішення у справі «Бакланов проти Російської Федерації» від 09.06.2005, рішення у справі «Фрізен проти Російської Федерації» від 24.03.2005).
При цьому, будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див. рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., рішення у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», п. 50).
У судовому засіданні, було встановлено, що у рамках кримінального провадження по арештованому автомобілю не проведено усі необхідні слідчі дії та експертизи, а тому, вважаю, що на даний час зняття арешту із вказаного автомобіля може в подальшому зашкодити досудовому розслідуванню.
Крім того, заявником не надано жодних доказів щодо того, що в арешті даного транспортного засобу відпала потреба.
З огляду на викладене, враховуючи, що зазначене майно було визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, накладення на нього арешту, в тому числі і з метою забезпечення збереження речових доказів, відповідає вимогам ст.170 КПК України, а відтак, заявлене клопотання є передчасним і в задоволенні клопотання слід відмовити.
Керуючись ст.ст.131, 132, 170 - 174, 309, 369 - 371 КПК України, слідчий суддя,
У Х В АЛ И В :
У задоволенні клопотання ОСОБА_4 про скасування арешту на майно - відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя ОСОБА_1