ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 вересня 2020 року м. Чернівці
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі
судового засідання ОСОБА_4 , ОСОБА_5
за участі сторін судового провадження:
прокурора ОСОБА_6

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8

захисників ОСОБА_9 ,
ОСОБА_10

потерпілої ОСОБА_11

представників
потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14

перекладача ОСОБА_15
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000081 від 15.02.2019 року, за апеляційними скаргами: прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення прокуратури Чернівецької області ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_11 , адвоката ОСОБА_13 , яка діє в інтересах потерпілої ОСОБА_11 та адвоката ОСОБА_13 , яка діє в інтересах потерпілої ОСОБА_16 , на вирок Новоселицького районного суду Чернівецької області від 30.04.2020 року щодо

ЄУНСС:720/1448/20
НП:11-кп/822/310/20 Головуючий у 1-ій інстанції: ОСОБА_17
Категорія: ч.2 ст.286 КК України Суддя-доповідач: ОСОБА_1
ОСОБА_7 ( ОСОБА_18 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бжешьчь Куявський, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , тимчасово проживає за адресою: АДРЕСА_2 , поляка, громадянина Республіки Польща, із середньою освітою, вдівця, працюючого водієм, не судимого,

та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Борислав Львівської області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_3 ,українця, громадянина України, із вищою освітою, одруженого, працюючого керівником логістики ТОВ «МБ Кур`єр», не судимого,

обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Новоселицького районного суду Чернівецької області від 30.04.2020 року ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді трьох років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом одного року не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього судом обов`язки, зокрема які передбачені п.1-2 ч.1 ст.76 КК України.
Міру запобіжного заходу ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено попередню - у виді застави, з продовженням дії покладених на нього обов`язків.
ОСОБА_8 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді трьох років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом одного року не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього судом обов`язки, зокрема які передбачені п.1-2 ч.1 ст.76 КК України.
Міру запобіжного заходу ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили залишено попередню - у виді домашнього арешту.
Вирішено питання про долю речових доказів, судових витрат та арештованого майна у даному кримінальному провадженні.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_11 , що діє у власних інтересах та інтересах ОСОБА_19 та ОСОБА_20 про відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 , що діє у власних інтересах та інтересах ОСОБА_19 та ОСОБА_20 кошти в розмірі 348 877 (триста сорок вісім тисяч вісімсот сімдесят сім) грн. 28 коп. матеріальної шкоди та 350 000 (триста п`ятдесят тисяч) грн. моральної шкоди, а всього загальну суму 698 877 (шістсот дев`яносто вісім тисяч вісімсот сімдесят сім) грн. 28 коп.
Цивільний позов ОСОБА_21 , яких діє в інтересах потерпілої ОСОБА_16 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої злочином, задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_16 96016 (дев`яносто шість тисяч шістнадцять) грн. 36 коп. матеріальної шкоди та 100000 (сто тисяч) грн. моральної шкоди, а всього загальну суму 196016 (сто дев`яносто шість тисяч шістнадцять) грн. 36 коп.
На вказаний вирок суду першої інстанції надійшли наступні апеляційні скарги: прокурора ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_11 , адвоката ОСОБА_13 , поданою нею в інтересах потерпілої ОСОБА_11 , адвоката ОСОБА_13 , поданою нею в інтересах потерпілої ОСОБА_16 .
В своїй апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_6 , не заперечуючи правильності кваліфікації та доведеності вини обвинувачених, просить вирок Новоселицького районного суду Чернівецької області від 30.04.2020 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за ч.2 ст.286 КК України скасувати, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність через неправильне звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання й у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через незастосування до нього додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами й ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_7 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначити йому покарання у виді 3 років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.
Апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що районний суд, всупереч вимогам закону, не взяв до уваги те, що вчинений ОСОБА_7 відноситься до необережних тяжких злочинів, внаслідок якого настала смерть ОСОБА_22 , що не має зворотного характеру.
Також зазначає, що судом не надано оцінки позиції потерпілої ОСОБА_11 , яка просила суд застосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі.
Потерпіла ОСОБА_11 в поданій нею апеляційній скарзі, не заперечуючи правильності кваліфікації та доведеності вини обвинувачених, просить вирок районного суду скасувати частково та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_23 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і призначити йому покарання у виді трьох років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортним засобом, а цивільний позов, заявлений нею в своїх інтересах, інтересах малолітнього брата ОСОБА_19 та бабці-пенсіонерки ОСОБА_20 , задовольнити в повному обсязі.
На думку потерпілої ОСОБА_11 , призначене ОСОБА_7 покарання є занадто м`яким, оскільки поза увагою районного суду залишилось те, ОСОБА_7 лише частково визнав свою вину, щиро не розкаявся, завдану шкоду не відшкодував.
Апеляційні вимоги в частині цивільного позову, зокрема, матеріальної шкоди, аргументує тим, що надала суду достатні докази та обґрунтування цивільного позову.
Щодо спричиненої моральної шкоди зазначає, що внаслідок ДТП її родина зазнала непомірних втрат та шкоди, яку неможливо виміряти грошима. Завдана моральна шкода полягає у сильних психологічних стражданнях, які вона та її сім`я зазнали, сильному душевному болі, порушення нормального способу життя.
Представник потерпілої адвокат ОСОБА_13 у апеляційній скарзі, поданій в інтересах потерпілої ОСОБА_11 , не заперечуючи правильності кваліфікації та доведеності вини обвинувачених та правильності призначеного покарання ОСОБА_8 , просить вирок районного суду в частині задоволення цивільного позову змінити, а саме задовольнити цивільний позов потерпілої ОСОБА_11 повністю, а в частині визначеного ОСОБА_7 покарання скасувати та призначити реальне покарання з позбавленням волі на строк від 3 до 8 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до 3 років або без такого.
Щодо відшкодування моральної шкоди зазначає, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про розмір моральної шкоди, не врахував те, що позивач, а також ОСОБА_20 , ОСОБА_19 зазнали душевних страждань у зв`язку зі смертю матері та доньки; втрата рідної людини є найвищою немайновою втратою, яка не підлягає відновленню; позивач, а також особи, інтереси яких вона представляє, позбавлені можливості матеріальної та моральної підтримки у подальшому своєму житті; відновити попередній стан життя неможливо.
Вважає, що сума моральної шкоди є співмірною понесеним фізичним і психологічним стражданням, оскільки наслідки вказаної ДТП можуть знайти своє вираження у здоров`ї позивача та моральному стані навіть через тривалий проміжок часу.
Щодо призначеного ОСОБА_7 покарання із застуванням ст.75 КК України, вказує на ті самі обставини, що й потерпіла ОСОБА_11 в своїй апеляційній скарзі.
В апеляційній скарзі, поданій після виконання вимог, вказаних в ухвалі Чернівецького апеляційного суду про залишення апеляційної скарги без руху від 05 червня 2020р., представник потерпілої ОСОБА_16 - адвокат ОСОБА_13 , просить змінити вирок районного суду в частині задоволення цивільного позову, а саме задовольнити цивільний позов повністю стягнути з ОСОБА_23 на користь ОСОБА_16 моральну шкоду у розмірі 1000000 (один мільйон) гривень, а в частині визначеного ОСОБА_7 покарання скасувати та призначити реальне покарання. Вважає, що судом першої інстанції допущено одностороннє та неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, безпідставно зменшено суми, які підлягають стягненню.
Апелянт вказує, що ОСОБА_16 завдано моральну шкоду, яка полягає в самому факті настання ДТП, наслідком якої нею отримано тілесні ушкодження середньої тяжкості, які призвели до тривалого розладу здоров`я, а також можуть знайти своє вираження у її здоров`ї навіть через тривалий проміжок часу. Після ДТП позивач страждає розладами психічної діяльності, зумовлені перенесеною ситуацією, а також надалі зазнає пригнічення, роздратування, неможливості змиритись із трагедією, що призвело до суттєвих та непоправних змін у її життя. ОСОБА_24 було завдано їй моральну шкоду виражену в душевних стражданнях, пов`язаних із втратою працездатності, пережитими хвилюваннями, коли її життю та здоров`ю загрожувала реальна небезпека, у непоправній втраті часу, пов`язаного як із відновленням нормального ритму життя, так і з налагодженням всіх необхідних формальностей та відновлення стану здоров`я.
На думку апелянта розмір моральної шкоди, заявленої для відшкодування, повністю відповідає рівню моральних та фізичних страждань ОСОБА_16 , завданих їй ОСОБА_25 . Однак судом першої інстанції недооцінено розмір завданої їй моральної шкоди та прийнято рішення про відшкодування такої, керуючись лише думкою обвинуваченого.
На апеляційну скаргу прокурора від захисника ОСОБА_10 , діючого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , надійшло заперечення, в якому він просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, як необґрунтовану, а вирок районного суду без змін.
Інших апеляційних скарг та заперечень від учасників судового провадження не надходило.
Як було встановлено у суді першої інстанції, ОСОБА_7 14 лютого 2019 року о 20 годині 13 хвилин, керуючи технічно справним вантажним автомобілем марки «DAF», номерний знак НОМЕР_1 , Федеративної Республіки Німеччина, із напівпричепом марки «H&W», номерний знак НОМЕР_2 , Федеративної Республіки Німеччина, рухався в темну пору доби поза межами населеного пункту в адміністративно-територіальних межах Новоселицького району Чернівецької області по автодорозі «Н-10» сполученням «Стрий - Івано-Франківськ Чернівці - Мамалига», зі сторони м. Чернівці в напрямку м. Хотин, по крайній правій смузі руху. Проїжджаючи 246 км + 860 м вказаної автодороги та наближаючись до електроопори №383, ОСОБА_7 , не врахувавши дорожньої обстановки, почав виконувати маневр розвороту ліворуч у недозволеному місці, при цьому не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод та небезпеки іншим учасникам руху, хоча мав таку можливість.
В цей же час обвинувачений ОСОБА_8 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Volkswagen Touran», номерний знак НОМЕР_3 , Федеративної Республіки Німеччина, рухався в попутному напрямку, відносно руху вантажного автомобіля марки «DAF» під керуванням обвинуваченого ОСОБА_26 . Так, ОСОБА_8 , рухаючись по крайній лівій смузі руху, із значним перевищенням дозволеної швидкості, а саме на швидкості приблизно 133 км/год., проявив неуважність до дорожньої обстановки та самовпевненість у виборі швидкості руху, неправильно застосував прийоми керування транспортним засобом, маючи об`єктивну можливість вчасно виявити небезпеку для руху, а саме попутній автопоїзд у складі вантажного автомобіля марки «DAF», із напівпричепом марки «H&W», під керуванням ОСОБА_27 , який перебуваючи попереду здійснював маневр розвороту ліворуч у недозволеному місці, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки автомобіля, та в результаті вказаних дій обвинувачених відбулося зіткнення керованих ними транспортних засобів.
Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пасажирам, які перебували в салоні автомобіля «Volkswagen Touran», а саме: потерпілій ОСОБА_22 , 1972 року народження, у відповідності до висновку судово-медичної експертизи № 116 від 19 березня 2019 року(т.1 а.с. 192-198), спричинено смерть, яка настала від набряку та набухання речовини головного мозку, що розвинувся внаслідок отриманого за життя відкритого перелому кісток склепіння та основи черепа з розвитком субарахноїдальних крововиливів та забоєм речовини головного мозку та потерпілій ОСОБА_16 , 1972 року народження, спричинено тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому акроміального кінця правої ключиці, забою головного мозку середнього ступеня важкості (краніоспіальна форма), які у відповідності до висновку судово-медичної експертизи № 229 мд від 22 березня 2019 року (т.1 а.с. 203-206), відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як такі, що призвели до тривалого розладу здоров`я.
Вказану дорожньо-транспортну пригоду обвинувачений ОСОБА_7 , скоїв в результаті порушення та невиконання вимог п.п. 1.5, 2.3 (б, д), 10.1, дорожнього знаку 4.7 Розділу 33 «Дорожні знаки» та горизонтальної розмітки 1.11 розділу 34 «Дорожня розмітка» встановлених Правилами дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету міністрів України за № 1306 від 10.10.2001 року та введених в дію з 01.01.2002 року.
В свою чергу, обвинувачений ОСОБА_8 дану дорожньо-транспортну пригоду скоїв в результаті порушення та невиконання вимог п.п. 1.5, 2.3 (б, д), 12.6(ґ), 12.9(б) встановлених Правилами дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету міністрів України за №1306 від 10.10.2001 року та введених в дію з 01.01.2002 року.
Заслухавши доповідь судді, який виклав суть вироку та вимоги апеляційних скарг, думку прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу, та просив її задовольнити, посилаючись на доводи в ній викладені, потерпілу ОСОБА_11 , представників потерпілих, які підтримали подані апеляційні скарги та апеляційну скаргу прокурора, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_10 , які заперечили проти поданих апеляційних скарг та просили їх залишити без задоволення, а вирок районного суду без змін, думку обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника, надавши учасникам судового провадження слово в судових дебатах, а обвинуваченим і останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження з підстав зазначених в апеляційних скаргах та обговоривши наведені у них доводи, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КГІК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Обов`язковою умовою застосування такого порядку судового розгляду є повне визнання всіма учасниками судового провадження як події кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватості обвинуваченого у його вчиненні за обставин, викладених в обвинувальному акті, що згідно з ч. 1 ст. 91 КПК України входить до предмету доказування у кримінальному проваджені.

Суд зобов`язаний з`ясувати, чи правильно сторони розуміють зміст усіх зазначених обставин, переконатися, що визнання їх є добровільним, та роз`яснити сторонам, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

У разі, якщо будь-яка з наведених обставин заперечується учасниками судового провадження, докази мають досліджуватися судом у загальному порядку, а спрощена процедура, передбачена ч. 3 ст. 349 КПК України, застосована бути не може.

Цих вимог кримінального процесуального закону суд першої інстанції не дотримався.

Як встановлено із вироку суду першої інстанції, розгляд проведений в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.

Відповідно до журналу судового засідання від 10.03.2020 року та технічного запису до нього (а.к.п.16, т.6, а.к.п.15 т.6 - диск), суд першої інстанції учасникам судового провадження належним чином не роз`яснив порядок розгляду кримінального провадження, передбачений ст. 349 КПК України, та наслідки такого розгляду для них.

Колегія суддів звертає увагу на те, що обвинувачені ОСОБА_8 , ОСОБА_7 і потерпіла ОСОБА_11 є юридично не обізнаними особами, крім того, ОСОБА_7 є громадянином іншої держави Республіка Польща, не володіє українською мовою.

Судом першої інстанції, в порушення вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, не з`ясовано, чи вірно розуміють учасники судового провадження зміст цих обставин, зокрема в чому полягає зміст позбавлення права на оскарження обставин, які ніким не оспорюються, чи добровільна згода обвинувачених на такий розгляд справи та чи добровільна їх позиція щодо вчиненого злочину.

При цьому з матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_8 з самого початку розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції декілька разів змінював свою позицію щодо визнання вини і лише в судовому засіданні від 10.03.2020р. його захисник адвокат ОСОБА_28 повідомив про те, що ОСОБА_8 визнає свою вину, однак позиція самого обвинуваченого судом встановлена не була.

Крім цього, в судовому засіданні 10.03.2020 р. була відсутня представник потерпілої ОСОБА_12 , якій, як учаснику судового провадження, в подальшому, також не було роз`яснено право розгляду кримінального провадження в порядку ст. 349 КПК України.

Також з матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 є громадянином Республіки Польща, не володіє українською мовою, у зв`язку з чим йому було призначено перекладача.

При цьому, копія вироку рідною мовою обвинуваченого, в порушення ч.4 ст. 376 КПК України, ОСОБА_7 вручена не була.

На думку колегії суддів, зазначені обставини свідчать про порушення права обвинувачених на захист, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, а також на порушення прав потерпілої ОСОБА_11 та її представника, що, на думку колегії суддів, є істотними порушеннями вимог КПК України, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, а тому являються беззаперечними підставами для скасування вироку суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 цього Кодексу.

Враховуючи наведені положення ч. 6 ст. 9, ст. 7 КПК України та беручи до уваги допущені суттєві порушення районним судом вимог кримінального процесуального закону та загальних засад кримінального провадження - законності, забезпечення права на захист (п. 2, 13, ч. 1 ст. 7 КПК України), ухвалений вирок підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, в ході якого належить усунути вказані порушення кримінального процесуального закону, перевірити в повному обсязі доводи апеляційних скарг, повно та всебічно провести судовий розгляд, дослідити всі обставини кримінального провадження, вирішити у відповідності з законом клопотання сторін, дати належну оцінку матеріалам кримінального провадження й ухвалити законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення.

З огляду на вищевикладене, подані апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню.

На підставі наведеного, керуючись ст. 7, ст. 9, ч.2 ст. 376, ст.ст. 404, 405, 407, 412, 415, 416, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги: прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення прокуратури Чернівецької області ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_11 , адвоката ОСОБА_13 , яка діє в інтересах потерпілої ОСОБА_11 , адвоката ОСОБА_13 , яка діє в інтересах потерпілої ОСОБА_16 , задовольнити частково.

Вирок Новоселицького районного суду Чернівецької області від 30.04.2020 року щодо ОСОБА_7 ( ОСОБА_18 ), ОСОБА_8 за ч.2 ст.286 КК України скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання, іншим складом суду.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3