Справа № 131/492/20
Провадження №11-кп/801/1270/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 грудня 2020 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю учасників кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000039 від 01.03.2020,
за апеляційною скаргою прокурора Немирівської місцевої прокуратури Вінницької області, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції ОСОБА_9 на вирок Немирівського районного суду Вінницької області від 08 вересня 2020 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Даньківка, Іллінецького району Вінницької області, жителя АДРЕСА_1 , інваліда третьої групи безтерміново,
- визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

Вироком Немирівського районного суду Вінницької області від 08 вересня 2020 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України та призначено йому покарання у виді 5 (п`ять) років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від призначеного покарання з іспитовим строком 3 (три) роки.
На підставі ч.1 п.1, п.2 ст.76 КК України зобов`язано ОСОБА_7 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Також судовим рішенням вирішені питання про скасування арешту накладеного на майно та долю речових доказів.

Судовим рішенням суду першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що він 01 березня 2020 року близько 10:00 години перебував в житловому будинку свого знайомого ОСОБА_10 , з яким він тривалий час товаришував, що розташований в АДРЕСА_2 .
В ході спілкування ОСОБА_7 , ведучи розмову із ОСОБА_11 , зі столу, що знаходиться у веранді житлового будинку взяв до рук металевий предмет у вигляді «швайки», належний ОСОБА_12 та вони продовжили розмову між собою, зокрема стосовно вказаного предмета.
В подальшому між ОСОБА_11 та ОСОБА_7 виникла суперечка з приводу скарг ОСОБА_13 на власне життя і здоров`я, після чого вони направились з веранди всередину житлового будинку для того, щоб там продовжити розмову.
В ході подальшої розмови, коли ОСОБА_14 заходив до коридору будинку і спускався з порогу з невеликим підйомом та йшов спиною до ОСОБА_7 , який тримаючи у руці «швайку» йшов позаду, у ОСОБА_7 раптово виник спонтанний умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_12 .
Після чого, реалізовуючи свій умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_12 , ОСОБА_7 , тримаючи в правій руці металевий предмет у вигляді «швайки», у той час, коли ОСОБА_14 йшов попереду та перебував у стійці в півоберта до ОСОБА_7 , останній умисно наніс ОСОБА_12 один удар металевою «швайкою» в область живота.
Внаслідок нанесеного ОСОБА_7 металевою «швайкою» умисного удару в область живота потерпілого ОСОБА_13 , останньому спричинено тілесні ушкодження у вигляді колото-різаної рани, яка проникає в черевну порожнину з ушкодженням поперечно-ободкової кишки та її брижі, ділянки великого чіпця, внутрішньо-черевної кровотечі, які згідно висновку експерта № 60 від 25.03.2020 відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпечних для життя.
Аналізуючи докази у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов до висновку, що подія кримінального правопорушення мала місце, вину обвинуваченого повністю доведено, а вчинене обвинуваченим ОСОБА_7 вірно кваліфіковано за ч.1 ст. 121 КК України, тобто умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

В апеляційній скарзі прокурор Немирівської місцевої прокуратури Вінницької області, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції ОСОБА_9 , не оспорюючи висновків суду щодо винуватості ОСОБА_7 та кваліфікації його дій, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, просить вирок Немирівського районного суду Вінницької області від 08 вересня 2020 року щодо ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі. Строк відбування покарання рахувати з моменту приведення вироку до виконання. В решті просить вирок залишити без змін.
В доводах апеляційної скарги посилається на те, що при призначенні обвинуваченому покарання судом не в повній мірі враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, наслідки вчиненого злочину і призначено ОСОБА_7 покарання, яке є явно несправедливим внаслідок м`якості. Зокрема, судом не взято до уваги те, що хоча останній посередньо характеризується за місцем проживання, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, однак зазначене жодним чином не знижує суспільної небезпеки вчиненого ним злочину та його тяжкість, так як даний злочин є тяжким, що посягає на життя та здоров`я потерпілого, не враховано його позицію, який суду повідомив що в результаті отриманого від рук ОСОБА_7 ножового поранення у нього значно погіршився стан здоров`я та він потребує чергового хірургічного втручання для чого йому потрібні значні грошові кошти, які ОСОБА_7 лише частково йому відшкодував, тому він має до останнього матеріальні претензії.
Інші учасники кримінального провадження вирок суду не оскаржували.

Позиції учасників судового провадження

В судовому засіданні прокурор подану апеляційну скаргу підтримав та наполягав на її задоволенні, посилаючись на викладені у ній доводи.

Обвинувачений та його захисник заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просили залишити її без задоволення у зв`язку з її необґрунтованістю.

Потерпілий в судове засідання не з`явився, надавши суду заяву у якій просив суд судовий розгляд проводити у його відсутність, тому за згодою прокурора, обвинуваченого та його захисника відповідно до вимог ч. 4 ст. 405 КПК України апеляційний розгляд відбувся у його відсутність.

Мотиви суду

Заслухавши доповідь судді, виступи учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги прокурора, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог статті 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

За клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Суд апеляційної інстанції не має права розглядати обвинувачення, що не було висунуте в суді першої інстанції.

Згідно вимог статті 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Під час судового розгляду прокурор може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення, розпочати провадження щодо юридичної особи.

З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Відповідно до ст.373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватись на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Зокрема, згідно вимог статті 374 КПК України вирок суду складається зі вступної, мотивувальної та резолютивної частин.

У мотивувальній частині вироку зазначаються: у разі визнання особи винуватою: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів; мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою, якщо судом приймалися такі рішення; обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання; мотиви призначення покарання, звільнення від відбування покарання, застосування примусових заходів медичного характеру при встановленні стану обмеженої осудності обвинуваченого, застосування примусового лікування відповідно до статті 96 Кримінального кодексу України, мотиви призначення громадського вихователя неповнолітньому; підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Окрім того, згідно вимог статті 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання:

1) чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа;

2) чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений;

3) чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення;

4) чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення;

5) чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме;

6) яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому і чи повинен він її відбувати, які обов`язки слід покласти на особу в разі її звільнення від відбування покарання з випробуванням;

7) чи підлягає задоволенню пред`явлений цивільний позов і, якщо так, на чию користь, в якому розмірі та в якому порядку;

7 1) чи є підстави для застосування до юридичної особи заходів кримінально-правового характеру;

7 2) чи є підстави для виплати винагороди викривачу і, якщо так, у якому розмірі та в якому порядку;

8) чи вчинив обвинувачений кримінальне правопорушення у стані обмеженої осудності;

9) чи є підстави для застосування до обвинуваченого, який вчинив кримінальне правопорушення у стані обмеженої осудності, примусового заходу медичного характеру, передбаченого частиною другою статті 94 Кримінального кодексу України;

10) чи слід у випадках, передбачених статтею 96 Кримінального кодексу України, застосувати до обвинуваченого примусове лікування;

11) чи необхідно призначити неповнолітньому громадського вихователя;

12) що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами;

13) на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі;

14) як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.

Ухвалюючи вирок суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.

2. Якщо особа обвинувачується у вчиненні декількох злочинів або декількох кримінальних проступків, суд вирішує питання, зазначені у пунктах 1 - 8 частини першої цієї статті, окремо за кожним кримінальним правопорушенням.

3. Якщо обвинувачуються декілька осіб, суд вирішує питання, зазначені в цій статті, окремо щодо кожного з обвинувачених.

6. Обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Проте, апеляційний суд переконаний, що вирок Немирівського районного суду Вінницької області від 08.09.2020 відносно ОСОБА_7 зазначеним вимогам не відповідає. Зокрема, як убачається з оскаржуваного вироку, суд першої інстанції у порушення зазначених вимог кримінального процесуального Закону, а саме частини 3 статті 374 КПК України, у мотивувальній частині обвинувального вироку суд взагалі не зазначив формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

При цьому судом першої інстанції у вироку зазначено лише те у чому ОСОБА_7 обвинувачується, а також обмежився зазначенням того, що аналізуючи докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що подія кримінального правопорушення мала місце, вину обвинуваченого повністю доведено, а вчинене обвинуваченим ОСОБА_7 вірно кваліфіковано за ч.1 ст.121 КК України, тобто умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.
Таким чином оскаржуване судове рішення, а саме вирок Немирівського районного суду Вінницької області від 08 вересня 2020 року щодо ОСОБА_7 не відповідає вимогам ст. ст. 368, 370, 373, 374 КПК України.
Відповідно до вимог ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами передбаченими цим Кодексом. Рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості та підтримання публічного обвинувачення в суді прокурором є основними засадами судочинства та закріплені в ст. 129 Конституції України.

Також згідно із статтею 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

При розгляді апеляційної скарги прокурора колегія суддів апеляційного суду враховує також і те, що від учасників судового провадження до суду не надходило клопотань про повторне дослідження обставини, встановлених під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, або ж дослідження доказів, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується. А тому за таких вищевикладених обставин апеляційний суд позбавлений можливості скасувати чи змінити вирок суду першої інстанції і ухвалити свій вирок.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що ухвалюючи судове рішення, суд першої інстанції допустив згідно ст. 410 КПК України неповноту судового розгляду, істотних порушень вимог ст. 412 КПК України кримінального процесуального закону, та згідно ст. 411 КПК України невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, у зв`язку з чим вирок суду на підставі ст. 415 КПК України підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду в суді першої інстанції.

Призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, тому з огляду на це в цій частині доводи апеляційної скарги, враховуючи істотні порушення кримінального процесуального закону України, апеляційним судом оцінці не підлягають.

Керуючись ст. ст. ст. 376, 404, 405, 407, 409, 410, 411, 412, 413, 415, 419, 426, 532 КПК України,апеляційний суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу прокурора Немирівської місцевої прокуратури Вінницької області, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Немирівського районного суду Вінницької області від 08 вересня 2020 року щодо ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 121 КК Українискасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3