ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Апеляційне провадження № 11сс/818/1668/20 Головуючий 1ї інстанції: ОСОБА_1
Справа № 621/2164/20 Доповідач ОСОБА_2
Категорія : у порядку КПК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 жовтня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові матеріали за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Зміївського районного суду Харківської області від 18 серпня 2020 року, якою відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність уповноваженої особи Зміївського ВП ГУНП в Харківській області, яка полягає у невнесенні відомостей до ЄРДР про кримінальне правопорушення згідно її заяви про вчинення злочину від 11 серпня 2020 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою слідчого судді Зміївського районного суду Харківської області від 18 серпня 2020 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність уповноваженої особи Зміївського ВП ГУНП в Харківській області, яка полягає у невнесенні відомостей до ЄРДР про кримінальне правопорушення згідно її заяви про вчинення злочину від 11 серпня 2020 року.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою скаргу задовольнити та зобов`язати уповноважену особу Зміївського ВП ГУНП в Харківській області внести відомості до ЄРДР за її заявою про вчинення злочину від 11 серпня 2020 року про вчинення кримінального правопорушення та розпочати досудове розслідування за ч. 1 ст. 382 КК України. В обґрунтування скарги апелянт посилається на незаконність та необгрунтованість ухвали слідчого судді. Зазначила, що слідчим суддею було зроблено взаємовиключні висновки в ухвалі, посилаючись на те, що вона не є суб`єктом звернення про вчинення злочину, передбаченого ст. 382 КК України, однак при цьому зазначивши, що вона не зверталась з заявою про примусове виконання ухвали Зміївського районного суду від 24.12.2019 по справі №621/2416/16-ц до органів ДВС чи приватного виконавця, а тому викладені в її заяві відомості не свідчать про вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України. Вважає, що судом було надано необґрунтовану та помилкову оцінку відомостям, що зазначені в її заяві, що призвело до безпідставної відмови в задоволенні скарги, оскільки відповідно до вимог ч. 1 ст. 214 КПК України, такі відомості повинні бути невідкладно внесені уповноваженими органами, з проведенням подальшого розслідування.

А тому, вважає ухвалу слідчого судді незаконною і просить її скасувати.

З`ясовуючи можливість оскарження вказаного рішення слідчого судді за наслідком розгляду скарги на бездіяльність, колегія суддів бере до уваги Рішення № 4-р(ІІ)/2020 другого сенату Конституційного суду України від 17 червня 2020 року у справі №3-180/2018 (1644/18) за конституційною скаргою ОСОБА_7 щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень частини третьої статті 307, частини третьої статті 309 Кримінального процесуального кодексу України, яким визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частини третьої статті 307 Кримінального процесуального кодексу України щодо заборони оскарження ухвали слідчого судді за результатами розгляду скарги на бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення. Положення ч. 3 ст. 307 Кримінального процесуального кодексу України щодо заборони оскарження ухвали слідчого судді за результатами розгляду скарги на бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Сторони в судове засідання не з`явились, були належним чином повідомлені про дату та час судового засідання. Апелянт надала заяву, що не може прийняти участь у судовому засіданні через те, що Зміївським районним судом Харківської області 05.10.2020 об 11-45 год. розглядається цивільна справа за її участі, у зв`язку з чим просить відкласти розгляд справи.

Враховуючи обмежені строки розгляду скарги, вимоги ч. 2 ст. 422 та ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів постановила рішення щодо проведення апеляційного перегляду ухвали слідчого судді Зміївського районного суду Харківської області від 18 серпня 2020 року за відсутності сторін, оскільки неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

На підставі ч. 4 ст. 107 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно відомостей, що є наявними в матеріалах судового провадження вбачається, 17.08.2020 ОСОБА_6 звернулась до слідчого судді зі скаргою на бездіяльність уповноваженої особи Зміївського ВП ГУНП в Харківській області, яка полягає у невнесенні відомостей до ЄРДР про кримінальне правопорушення згідно її заяви про вчинення злочину від 11 серпня 2020 року, в якій просила: скаргу задовольнити та зобов`язати уповноважену особу Зміївського ВП ГУНП в Харківській області внести відомості до ЄРДР за її заявою про вчинення злочину від 11 серпня 2020 року про вчинення кримінального правопорушення та розпочати досудове розслідування за ч. 1 ст. 382 КК України. В обґрунтування скарги ОСОБА_6 зазначала, що в Зміївському районному суді знаходиться цивільна справа за її позовом до колишнього чоловіка ОСОБА_8 про поділ спільного майна подружжя, зокрема спірної нежитлової будівлі АДРЕСА_1 , заг.площею 23 кв.м. У зв`язку з тим, що ОСОБА_8 розпочав розбирання даху, конструкцій перекриття, стін та несучих перегородок, поряд з нежитловою будівлею розпочав незаконне самовільне будівництво без будь-яких законних підстав, вона звернулась з заявою про забезпечення позову. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 24.12.2019 року по цивільній справі 621/2419/16-ц вказану заяву задоволено та заборонено ОСОБА_8 та будь-яким іншим особам, проводити роботи по реконструкції, руйнуванню, пошкодженню, знищенню предмету спору - приміщення вказаної нежитлової будівлі А-1, а також проводити будь-які будівельні роботи на земельній ділянці за місцем розташування вказаної нежитлової будівлі. ОСОБА_8 , незважаючи на ухвалу, умисно її не виконував і проводив будівельні роботи, які були заборонені вказаною ухвалою. Тому заявниця вважала, що в його діях маються ознаки злочину, передбаченого ч.1 ст. 382 КК України, у зв`язку з чим, 11.08.2020 звернулась до Зміївського відділу поліції ГУНП в Харківській області з письмовою заявою про вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 382 КК України. Станом на момент звернення до суду зі скаргою відомості за її заявою до ЄРДР внесені не були, витяг з ЄРДР вона не отримувала, у зв`язку з чим звернулась до слідчого судді з вказаною скаргою на бездіяльність уповноваженої особи Зміївського ВП ГУНП в Харківській області, яка полягає у невнесенні відомостей до ЄРДР про кримінальне правопорушення згідно її заяви про вчинення злочину від 11 серпня 2020 року.

Відмовляючи у задоволенні вказаної скарги ОСОБА_6 на бездіяльність уповноваженої особи Зміївського ВП ГУНП в Харківській області, слідчий суддя виходив з того, що диспозицією ч.1ст. 382 КК України встановлена кримінальна відповідальність за цією статтею за умисне невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню, за умови попереднього притягнення цієї ж особи до юридичної відповідальності іншого виду (цивільно-господарської, адміністративної, дисциплінарної). Посилаючись на п.2 ст. 3, ч. 1 ст. 5, ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження», слідчий суддя зазначив, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюється Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», а суб`єктом подання заяви про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 382 Кримінального кодексу України, є виключно органи державної виконавчої служби після проведення ними комплексу заходів для забезпечення виконання рішення, ухвали, постанови суду, передбачених Законом України «Про виконавче провадження».

Враховуючи, що заявниця з заявою про примусове виконання ухвали Зміївського районного суду від 24.12.2019 року по цивільній справі № 621/2419/16-ц до органів державної виконавчої служби чи приватного виконавця не зверталась, слідчий суддя вважав, що повідомлені нею в заяві відомості не свідчать про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 статті 382 КК України. При цьому зазначивши, що Зміївським відділом поліції ГУНП в Харківській області заява ОСОБА_6 невідкладно прийнята і зареєстрована у порядку, передбаченому до ч.1, ч.2 розділу ІІ Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затвердженого наказом Міністерства Внутрішніх Справ України № 100 від 08.02.2019 року, і в той же день, на підставі ч.11 розділу ІІ цього ж Порядку, передано поліцейському органу (підрозділу) поліції, якому доручено розгляд заяви або повідомлення про іншу подію та прийняття відповідного рішення в межах Закону України «Про звернення громадян» або Кодексу України про адміністративні правопорушення. Отже орган досудового розслідування діє в межах і спосіб, передбачений чинним кримінальним законодавством України, а термін для розгляду заяви, встановлений статтею 20 Закону України «Про звернення громадян», на час розгляду скарги не сплинув.

Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком слідчого судді, з наступних підстав.

Право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності слідчого судді, прокурора, керівника слідчого органу, слідчого є однією із найважливіших гарантій захисту громадянами своїх прав та свобод від їх порушення як з боку органів, що здійснюють розслідування та судовий контроль у кримінальному провадженні, так і з боку інших осіб, що беруть участь у ньому. Стаття 24 КПК також гарантує кожному право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому КПК.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду. Проте таке право не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. У кримінальному провадженні такі випадки врегульовані Кримінальним процесуальним кодексом України. Відповідно до ч.1 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Зокрема, ч. 1 ст. 303 КПК України передбачено можливість оскарження бездіяльності слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Згідно відомостей, що є наявними в матеріалах судового провадження вбачається, що 11 серпня 2020 року ОСОБА_6 звернулась до Зміївського відділу поліції ГУНП в Харківській області з письмовою заявою про вчинення її колишнім чоловіком ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 статті 382 КК України, в якій ОСОБА_6 просила: прийняти та зареєструвати її заяву про вчинення злочину, внести відповідні відомості до ЄРДР та розпочати досудове розслідування у формі досудового слідства у зв`язку із вчиненням дій, які мають ознаки складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України.

Вимогами ч.1 та ч. 2 ст. 214 КПК України передбачено, що слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування.

На час звернення ОСОБА_6 до слідчого судді, 17.08.2020 інформація щодо внесення відомостей за її заявою від 11.08.2020 до ЄРДР була відсутня. Вважаючи що вимога щодо внесення відомостей до ЄРДР про вчинення кримінального правопорушення була не виконана, враховуючи вимоги ч. 1 ст. 304 КПК України, ОСОБА_6 17.08.2020 звернулась з відповідною скаргою до слідчого судді.

Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_6 з підстав неможливості притягнення до відповідальності загального суб`єкта, суд припустився помилкових висновків, оскільки положеннями ч.1 ст. 382 КК України передбачена відповідальність за умисне невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню, а ч. 2 зазначеної статті передбачено відповідальність за ті самі дії, вчинені службовою особою. При цьому, суб`єкт цього злочину може бути як спеціальним, так і загальним. Тому питання про визнання особи суб`єктом цього злочину необхідно вирішувати диференційовано, оскільки суб`єктом злочину, передбаченого ст. 382 КК України, з урахуванням спеціальних вимог відповідною частиною статті до суб`єкту злочину виступає: - фізична особа, проти якої прийнято та винесено судове рішення та зобов`язано вчинити певні дії або утриматись від таких; юридична особа в особі посадової особи керівника, який виступає від імені та в інтересах такої або службова особа відповідного державного органу як спеціальний суб`єкт злочину, яка відповідно до повноважень повинна була вчинити дії по виконанню судового рішення або завдяки своїм повноваженням мала можливість перешкодити останньому.

Відповідно до статті 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинуваченим або засудженим, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Отже, враховуючи вимоги, зазначені в ст. 214 КПК України, слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язані внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.

Решта інших питань підлягає перевірці під час досудового розслідування.

Вказане обумовлює необхідність скасування ухвали слідчого судді Зміївського районного суду Харківської області від 18 серпня 2020 року, оскільки доводи, викладені ОСОБА_6 в її заяві від 11.08.2020 р. є цілком обґрунтованими і підлягають перевірці в порядку ст. 214 КПК України.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга ОСОБА_6 підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді скасуванню, з задоволенням скарги ОСОБА_6 на бездіяльність уповноваженої особи Зміївського ВП ГУНП в Харківській області, яка полягає у невнесенні відомостей до ЄРДР про кримінальне правопорушення згідно її заяви про вчинення злочину від 11 серпня 2020 року.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 214, 303, 304, 307, 376, 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Зміївського районного суду Харківської області від 18 серпня 2020 року скасувати та постановити нову ухвалу.
Скаргу ОСОБА_6 на бездіяльність уповноваженої особи Зміївського ВП ГУНП в Харківській області, яка полягає у невнесенні відомостей до ЄРДР про кримінальне правопорушення згідно заяви ОСОБА_6 про вчинення злочину від 11 серпня 2020 року задовольнити.
Зобов`язати уповноважену особу Зміївського ВП ГУНП Харківської області внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_6 від 11.08.2020 про вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України.
Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді