Справа № 333/384/20
Провадження № 1-кп/333/331/20
В И Р О К
Іменем України
30 грудня 2020 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі: судді ОСОБА_1 , за участю секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , потерпілої ОСОБА_10 , представника потерпілої адвоката ОСОБА_11 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_12 , обвинуваченого ОСОБА_13 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя, кримінальне провадження відносно

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, освіта - середня, працюючого приватним підприємцем, одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого;

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
1.Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.
02.12.2019 року, приблизно oб 11 годині 10 хвилин, водій ОСОБА_13 , керуючи автомобілем «Nissan Leaf», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснюючи рух по проїзній частині, яка веде зі сторони двору буд. 20 по вул. Північнокільцевій у м. Запоріжжя, в напрямку проїзної частини вул. Північно-Кільцевої та перед виїздом на вказану вулицю, зупинився.

В цей час на не регульований пішохідний перехід, який розташований через вул. Північнокільцеву в м. Запоріжжя, вийшла пішохід ОСОБА_10 , яка почала перетинати вказану дорогу, справа наліво по ходу руху транспорту - в бік вул. Ситова.

Водій ОСОБА_13 не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, відновив рух та виїжджаючи на дорогу вул. Північнокільцева з житлової зони, виконуючи маневр повороту наліво в бік вул. Ситова, не надав перевагу пішоходу ОСОБА_10 , яка рухалась по пішохідному переходу, в результаті чого скоїв на неї наїзд.

Своїми діями водій ОСОБА_13 порушив вимоги пп. 10.1, 10.2 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, зі змінами та доповненнями, відповідно до яких:

- п. 10.1. Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

- п. 10.2. Виїжджаючи на дорогу з житлової зони, дворів, місць стоянки, автозаправних станцій та інших прилеглих територій, водій повинен перед проїзною частиною чи тротуаром дати дорогу пішоходам і транспортним засобам, що рухаються по ній, а з`їжджаючи з дороги - велосипедистам і пішоходам, напрямок руху яких він перетинає.

Порушення водієм ОСОБА_13 вимог п.п. 10.1, 10.2 Правил дорожнього руху України, згідно висновку інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод № 9-4 від 22.01.2020 року, з технічної точки зору знаходяться у причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження з якими була доставлена до КНП «Міська лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги» ЗМР.

Згідно висновку судової медичної експертизи № 1174 від 17.01.2020 року, закритий осколковий перелом латерального виростку великогомілкової кісті лівої гомілки, зі зміщенням кісткових відламків та скупчення надмірної кількості крові в колінному суглобі (за даними комп`ютерної томографії), з відривом меніску від латеральних відділів, розрив медіальної колатеральної зв`язки та капсули суглобу, садно в ділянці лівого колінного суглобу по передній поверхні у ОСОБА_10 в сукупності кваліфікуються як ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Виявлені тілесні ушкодження у ОСОБА_10 утворилися від дії тупих предметів та не виключається можливість виникнення виявлених тілесних ушкоджень в умовах дорожньо-транспортної пригоди.

Своїми діями ОСОБА_13 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, що кваліфікується як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

2.Докази на підтвердження встановлених судом обставин вчинення кримінального правопорушення.
Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_13 вину визнав у повному обсязі. Суду пояснив, що точної дати він не пам`ятає, у грудні 2019 року, на своєму автомобілі Ниссан Лиф, він тільки почав рух, виїжджаючі з другорядної дороги на головну по вул. Північнокільцевій, не побачив жінку-пішохода та скоїв на неї наїзд лівим боком свого автомобіля. Після цього, він зупинив автомобіль, вибіг та почав їй надавати першу допомогу. ОСОБА_10 перенесли з дороги на зелену зону. Він попрохав водія, який проїжджав повз, викликати швидку допомогу. Через деякий час він особисто зупинив карету швидкої допомоги, яка проїжджала повз місце пригоди. Також він подзвонив у поліцію та повідомив про подію. Подзвонив жінки та дочці, щоб вона поїхали до лікарі до потерпілої, поки він знаходився на місці ДТП разом з поліцейськими. Потім сам поїхав до лікарні. Також він надавав потерпілій фінансову допомогу на протязі всього періоду лікування, наймав їй масажиста, купував ліки, допомагав з операцією, відвозив до лікарні у разі необхідності на власному транспортному засобі. Всього на лікування потерпілої він витратив приблизно 35000-40000 грн. У вчиненому щиро розкаюється. Щодо цивільного позову, то визнає його частково в розмірі 15000-20000 грн. Щодо відшкодування моральної шкоди, пояснив, що не заперечує, що його діями потерпілій ОСОБА_10 спричинено морально шкоду, яку він намагався відшкодувати в добровільному порядку у розстрочку, проте розмір моральної шкоди потерпіла постійно збільшувала. Через неузгодженість суми, на теперішній час моральна шкода потерпілій ним не сплачена. В подальшому обвинувачений ОСОБА_13 зазначив, що визнає позов приблизно на суму в розмірі 20000-25000 грн., яку він готовий сплатити.

На підтвердження вини ОСОБА_13 стороною обвинувачення надані наступні докази:

-витяг з ЄРДР від 02.12.2019 року кримінальне провадження № 0004239 (т. 1 а.с. 95);

-протокол огляду місця дорожньо транспортної пригоди від 02.12.2019 року, згідно якого слідчий за участю двох понятих в присутності водія ОСОБА_13 провів огляд місця ДТП, розташованого за адресою: м. Запоріжжя, на пішоходом переході по вул. Північнокільцевій. До протоколу додані схема ДТП та фототаблиця (т.1 а.с. 96-103);

-протокол додаткового огляду місця події від 18.12.2019 року, згідно якого слідчим за участю двох понятих та у присутності водія ОСОБА_13 повторно було проведено огляд місця ДТП, розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Північнокільцева, район будинку № 20. До протоколу додані схема ДТП та фото таблиця (т. 1 а.с. 104-108);

-постанова слідчого про призначення судово-медичної експертизи від 12.12.2019 року (т. 1 а.с. 109-110);

-висновок експерта № 1174 від 12.12.2019 року, згідно якого закритий осколковий перелом латерального виростку великогомілкової кістки лівої гомілки , зі зміщенням кісткових відламків та скупчення надмірної кількості крові в колінному суглобі (за даними комп`ютерної томографії), з відривом меніску від літеральних відділів, розрив медіальної колатеральної зв`язки та капсули суглобу по передній поверхні у гр. ОСОБА_10 в сукупності кваліфікуються як ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я (згідно п. 2.2.1. в «Правила судово медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 року.) Виявлені тілесні ушкодження у ОСОБА_10 утворилися від дії тупих предметів. Не виключається можливість виникнення виявлених тілесних ушкоджень в умовах дорожньо транспортної події. Давність утворення тілесних ушкоджень не суперечить строку, вказаному в постанові слідчого та в наданій медичній документації. Діагноз: «Ушиб м`яких тканей лба», виявлений у гр. ОСОБА_10 медичними працівниками під час знаходження на стаціонарному лікуванні в КНП «МЛЕ та ШМД» ЗМР об`єктивними відомостями і в динаміці не підтверджено, тому згідно п. 4.6 («Правила судово медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, 1995р.») не повинен враховуватися при оцінці ступеня тяжкості тілесних ушкоджень (т.1 а.с. 111-114);

-постанова слідчого про призначення судової інженерно транспортної експертизи з дослідження обставин і механізму дорожньо - транспортних пригод від 18.12.2019 року (т. 1 а.с. 115-116);

-висновок експерта № 9-4 від 22.01.2020 року, згідно якого в даній дорожній ситуації водій ОСОБА_13 повинен був діяти у відповідності до вимог пп. 10.1, 10.2 Правил дорожнього руху. Оцінка дій пішоходів не потребує спеціальних технічних пізнань, тому дії пішохода ОСОБА_10 можуть бути оцінені слідчим (судом) самостійно згідно з розділом 4 Правил дорожнього руху. В даній дорожній ситуації дії водія ОСОБА_13 не відповідають вимогам пп. 10.1, 10.2 Правил дорожнього руху, що з технічної очки зору знаходиться в причинному зв`язку з подією даної дорожньо транспортної пригоди. Оцінка дій пішоходів не потребує застосування спеціальних технічних пізнань, тому дії пішохода ОСОБА_10 можуть бути оцінені слідчим (судом) самостійно згідно з розділом 4 Правил дорожнього руху. В даній дорожній ситуації технічна можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_10 для водія ОСОБА_13 залежала від виконання вимог пп 10.1, 10.2 Правил дорожнього руху (т. 1 а.с. 119-123);

Допитана у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_10 пояснила, що 02.12.2019 року, вона переходила по пішохідному переходу. Їй залишилося зробити ще кілька кроків, коли на неї наїхав ОСОБА_13 . Вона впала під автомобіль. В цей момент до неї підбіг обвинувачений та почав допомагати. Через деякий час приїхала швидка допомога та її відвезли до 5-ї ШМЛ, де вона пролежала 19 днів. У грудні їй зробили операцію. Далі вона лежала до квітня місця. У квітні вона почала ходити на одній нозі, а з червня на двох, однак за допомогою палиці. Без палиця на теперішній час вона пересуватися не може. ОСОБА_13 дійсно возив її кілька разів до лікарні, однак оплатив лише операцію на суму 24000 грн. Цивільний позов підтримує у повному обсязі. Вважає, що діями обвинуваченого їй спричинено моральну шкоду, яка виразилася у фізичному болі, емоційних та душевних стражданнях, вона відчувала та відчуває на теперішній час хвилювання за своє життя та здоров`я, боїться їздити на транспорті, у неї є приступи паніки. Крім того, зазнав незручності її онук, який змушений витрачати свій час та сили на її лікування та допомогу. А відтак цивільний позов підтримує у повному обсязі. Щодо покарання, то у вирішенні цього питання покладається на розсуд суду.

Аналізуючи всі докази в їх сукупності, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд приходить до переконання, що в судовому засіданні встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді, що дає суду можливість переконатися «поза розумним сумнівом» у доведеності вини ОСОБА_13 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

3.Мотиви призначення покарання.
Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_13 покарання, суд виходить із встановленої ст. 50 КК України його мети кари, виправлення і запобігання вчиненню винними та іншими особами нових кримінальних правопорушень, заснованої на вимогах виваженості та справедливості, з урахуванням позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до якої покарання як втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним, (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 року; «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 року; «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 року).

Частиною 2 статті 65 КК України встановлено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне та достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно з п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» (Із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України № 18 від 19 грудня 2008 року), при призначенні покарання за ст. 286 КК України суди мають ураховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію транспортних засобів, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Так, при призначенні ОСОБА_13 покарання, суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до кримінальних правопорушень невеликої тяжкості, вчинених з необережності, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має вищу освіту, є приватним підприємцем, має постійне місце проживання, на диспансерному обліку в Запорізькому наркологічному диспансері та в Запорізькій психіатричній лікарні не перебуває.

Обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_13 , відповідно до ст. 66 КК України, є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, надання допомоги потерпілій безпосередньо після вчинення злочину. Судом також враховано, що ОСОБА_13 добровільно вжив заходів до відшкодування значних сум завданої шкоди. Щире каяття обвинуваченого виразилося не тільки у повному визнанні вини за результатами судового розгляду, а й у добровільному відшкодуванні значних сум збитків потерпілій з перших днів після дорожньо-транспортної пригоди, висловлення бажання у майбутньому виплатити моральну шкоду потерпілій та в його ставленні до цього порушення. Обставин, що обтяжують покарання, згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Таким чином, приймаючи до уваги наявність пом`якшуючих покарання обставини та відсутність обтяжуючих покарання обставин, а також те, що обвинувачений за час досудового слідства та розгляду справи у суді свідомо і неухильно дотримувався загальноприйнятих норм і правил поведінки, встановлених у суспільстві, пануючих моральних принципів, вчинив кримінальне правопорушення вперше і з необережності, добровільно відшкодовував матеріальну шкоду, суд обговорюючи питання обрання виду покарання серед альтернативних видів покарання, враховуючи окрім вищенаведеного і матеріальний стан обвинуваченого, який на час розгляду провадження має дохід і є приватним підприємцем, може бути суспільно корисним, прагне усунути наслідки скоєного, вважає за необхідне обрати ОСОБА_13 покарання у вигляді штрафу в межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України, у мінімальному розмірі, в редакції статті станом на час вчинення кримінального правопорушення.

Що стосується призначення обвинуваченому ОСОБА_13 додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, то суд враховує думку прокурора, який не просив позбавляти права керування транспортними засобами, а також бере до уваги відношення обвинуваченого до скоєного ним кримінального правопорушення, намагання усунення негативних наслідків злочину, щирого каяття.

На думку суду, обвинуваченому є недоцільним призначати додаткову міру покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами виходячи із обставин вчинення необережного кримінального правопорушення, його поведінку після вчинення злочину, а також того, що обвинувачений під час вчинення злочину не перебував у стані алкогольного сп`яніння, добровільно вирішив питання щодо відшкодування матеріальної шкоди, на теперішній час загрози для суспільства не становить, має міцні соціальні зв`язки, соціально адаптований, підстав очікувати продовження обвинуваченим вчинення правопорушень суд не встановив.

Обвинувачений є працездатним та може бути суспільно корисним, прагне усунути наслідки скоєного і щиро кається. Окрім того, на застосуванні додаткового покарання не наполягає потерпіла та представник потерпілої.

Отже, ОСОБА_13 слід призначити основне покарання без додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами. На погляд суду, враховуючи принцип індивідуалізації покарання, саме таке покарання відповідає тяжкості та обставинам вчиненого кримінального правопорушення, особі обвинуваченого і є необхідним і буде цілком достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження нових злочинів.

Крім того, санкцією ч. 1 ст. 286 КК України позбавлення права керування транспортними засобами, згідно ст. 55 КК України, є факультативним додатковим покаранням і питання про його призначення є правом суду, а не обов`язком.

Призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого ОСОБА_13 випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.
4.Вирішення цивільного позову.
Цивільним позивачем ОСОБА_10 заявлено позов про відшкодування моральної шкоди на загальну суму 100000 грн., з яких 95000 грн. - остання просить стягнути з ОСОБА_13 , а 5000 грн. - потерпіла просить стягнути з АТ Страхова група «ТАС».
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_13 цивільний позов в частині моральної шкоди визнав частково на суму в розмірі 15000-20000 грн., вважаючи суму в 100000 грн. завищеною, в подальшому усно зазначивши, що не заперечує проти моральної шкоди в розмірі 20000-25000 грн., яку готовий сплатити як відшкодування моральної шкоди.
Цивільний відповідач ПАТ «Страхова Група «ТАС» у задоволені цивільного позову просило відмовити, надавши письмовий відзив, згідно якого рішення про виплату страхового відшкодування у зв`язку з ушкодженням здоров`я позивача не приймалося за відсутністю звернення із заявою про виплату страхового відшкодування, а, отже, з боку АТ «СГ «ТАС» відсутній факт порушення прав, свобод та інтересів позивача. Просили проводити розгляд справи за відсутності їх представника.
Вирішуючи питання про цивільний позов заявлений ОСОБА_10 до ОСОБА_13 , АТ Страхова група «ТАС» про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного.
Згідно з ч. 5 ст. 128 КК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України, за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Відповідно до ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Згідно з п. 10 ч. 1 ст. 56 КПК України потерпілий має право на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди в порядку, передбаченому законом.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Частина 4 ст. 23 ЦК України передбачає, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Отже, під поняттям «моральна шкода» охоплюється негативні наслідки немайнового характеру, які заподіяні фізичній особі внаслідок завданих їй фізичних, психічних та моральних страждань, що пов`язані із порушенням її прав чи охоронюваних законом інтересів. Фізичні страждання - це фізичний біль, функціональний розлад організму, зміни в емоційно-вольовій сфері, інші відхилення від звичайного стану здоров`я, які є наслідком дій (бездіяльності), що посягають на немайнові блага або майнові права громадянина. При встановленні можливої суми відшкодування в грошовому еквіваленті суд зіставляє глибину моральних страждань і суму заявлених компенсацій. При цьому враховуються: загальні страждання, психологічний і фізичний стан потерпілого, погіршення функціонування його певних органів.
Як встановлено судом, ОСОБА_13 вчинив злочинні дії окреслені у ч. 1 ст. 286 КК України, вина обвинуваченого в скоєнні ДТП, що потягнуло спричинення потерпілій ОСОБА_10 тілесних ушкоджень середньої тяжкості доведена. Отже, заявлена вимога цивільного позивача пов`язується з фактом заподіяння кримінальним правопорушенням моральної шкоди і суд враховуючи стан здоров`я потерпілої, її вік, фізичні та душевні страждання, які призвели до негативних змін у житті потерпілої, що, тяжкість вимушених змін у її звичайному способі життя, ступень вини особи, яка завдала моральної шкоди, вважає, що маються підстави для відшкодування моральної шкоди відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 23 ЦК України та п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».
При цьому суд вважає, що заявлена потерпілою сума відшкодування є дещо завищеною, а тому, з урахуванням обставин справи і доказів наданих цивільним позивачем, суд вважає, що розмір моральної шкоди у грошовому еквіваленті 40000 грн., що спричинена ОСОБА_10 виходячи із сукупності її складових - ступеню тяжкості спричинених тілесних ушкоджень внаслідок ДТП, фізичного болю та страждань, розумності, виваженості та справедливості є достатнім розміром для компенсації моральної шкоди і саме такий розмір суд вважає таким, що відповідає ступеню моральних страждань потерпілої та категорії кримінального правопорушення, вчиненого обвинуваченим, яке за направленістю умислу відноситься до ненавмисних і не призведе до безпідставного збагачення, а тільки компенсує завдану потерпілій шкоду.
Щодо стягнення моральної шкоди у розмірі 5000 грн. з АТ «СГ «ТАС», суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Судом встановлено, що згідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО/598903, укладеного між АТ «СГ «ТАС» (приватне) та ОСОБА_13 , страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу - автомобіля «Nissan Leaf», реєстраційний номер НОМЕР_2 , внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором (полісом). Строк дії полісу - 1 рік, з 00-00 годин 16.08.2019 року до 15.09.2020 року включно. Ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю одного потерпілого - 200 000 грн., за шкоду, заподіяну майну одного потерпілого, - 100 000 грн., розмір франшизи - 0 грн.
Таким чином, АТ «СГ «ТАС» (приватне), уклавши з ОСОБА_13 договір страхування його цивільно-правової відповідальності, взяло на себе обов`язок у межах страхової суми відповідати за шкоду, завдану страхувальником третій особі.
Пунктом 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно п. 23.1 ст. 23 Закону шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди є, в тому числі, шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого, моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Оцінюючи доводи цивільного відповідача страхової компанії щодо відмови в позові з підстав не звернення потерпілої з заявою про страхове відшкодування до страхової компанії, суд виходить з наступного.

Статтею 36.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961 від 01.07.2004 року (далі Закон № 1961) передбачено, що страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування або про відмову у здійсненні страхового відшкодування. Рішення про здійснення страхового відшкодування приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування розглядався в судовому порядку.

Відповідно до ст.ст. 55, 124 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом; юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення; законом може бути визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Стаття 62 КПК України передбачає, що цивільним відповідачем у кримінальному провадженні може бути фізична або юридична особа, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану злочинними діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, та до якої пред`явлено цивільний позов у порядку, встановленому цим Кодексом.

Отже чинним законодавством прямо передбачено можливість пред`явлення цивільного позову у кримінальному провадженні, зокрема, до будь-якої фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за завдану шкоду.

В контексті частини 1 статті 128КПК України юридичною особою, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого, є страховик, який у даному випадку виступає юридичною особою, яка за законом несе цивільну відповідальність перед особою, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та/або моральної шкоди і яка має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити до неї цивільний позов.

Відповідна правова позиція висловлена ВП Верховного суду у постанові від 19.06.2019 року по справі № 465/4621/16-к.

Посилання цивільного відповідача на те, що ОСОБА_10 не зверталася із заявою про виплату страхового відшкодування суд не бере до уваги, з тих підстав, що не подання відповідної заяви не є підставою для відмови у позові, адже визначений Законом України № 1961 порядок звернення потерпілого до страховика із заявою про здійснення страхового відшкодування є не досудовим порядком урегулювання спору, визначеним як обов`язковий в розумінні статті 124 Конституції України, а позасудовою процедурою здійснення страхового відшкодування, яка загалом не виключає право особи безпосередньо звернутися до суду з позовом про стягнення відповідного відшкодування.

Обов`язок відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, у тому числі, якщо йдеться про вчинення злочину, передбаченого ст. 286 КК України, обумовлений не порушенням певного договірного зобов`язання, а фактом спричинення шкоди майну, здоров`ю та життю людини.

Застосування положень Закону України № 1961 у кримінальному судочинстві не повинно суперечити його засадам і обмежувати права потерпілого.

Право особи у випадку завдання шкоди кримінальним правопорушенням, передбаченим ст. 286 КК України, порушене саме фактом заподіяння такої шкоди, а тому особа вправі самостійно обирати способи відшкодування такої шкоди.

Це також узгоджується зі статтями 15, 16 ЦК України.

Законодавець передбачає дві підстави для виплати страхового відшкодування потерпілому, а саме: за самостійним рішенням страховика, прийнятим на підставі заяви потерпілого, другий - за рішенням суду, якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

Протилежний підхід, який ставив би у залежність право потерпілого на компенсацію за результатами кримінального провадження від попереднього звернення чи незвернення з заявою до цих осіб, призвів би до істотного обмеження, чи навіть повного нівелювання його права на судовий захист у кримінальному процесі, встановленого статтею 128 КПК України.

Потерпіла особа не зобов`язана звертатися до особи, у якої застраховано цивільно-правову відповідальність заподіювача шкоди. Таке право, враховуючи висновок, викладений у рішенні Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року № 15-рп/2002, може бути реалізоване безпосередньо шляхом подання відповідного позову до суду. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами в залежність від використання суб`єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов`язком особи, яка потребує такого захисту.

У системному зв`язку зі статтею 36 положення підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 цього Закону щодо неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених цим пунктом строків як підстави для відмови у відшкодуванні стосуються випадків, коли впродовж цих строків потерпілий взагалі не здійснював волевиявлення, спрямованого на одержання компенсації - не звертався ані до страховика ані до суду. Якщо ж особа впродовж цих строків подала позовну заяву до суду, вона здійснила відповідне волевиявлення, обравши на власний розсуд один з альтернативно можливих способів захисту свого порушеного права.

Відповідно до ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно -правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

На підставі викладеного цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 в частині відшкодування ПАТ «СГ «ТАС» завданої моральної шкоди підлягає до задоволення у розмірі 2000 грн.

5. Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку суду.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
Як вбачається з наданої прокурором довідки про витрати на проведення експертизи у даному кримінальному провадженні, вартість за проведення експертизи № 9-4 від 22.01.2020 року складає 1570 грн. 10 коп.
Вказані витрати документально підтверджені, а тому в порядку ст. 124 КПК України, підлягають стягненню на користь держави з ОСОБА_13 витрати на залучення експерта.
Питання про долю речових доказів слід вирішити відповідно до ст.100 КПК України.
Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.
У зв`язку із частковим задоволенням цивільного позову заявленого до обвинуваченого, арешт накладений з метою забезпечення цивільного позову на підставі ухвали слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 05.12.2019 року на транспортний засіб «Nissan Leaf», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить обвинуваченому ОСОБА_13 , скасуванню не підлягає.
Запобіжний захід ОСОБА_13 не обирався і підстав для його обрання суд не вбачає.
Керуючись ст.ст. 369-371, 373-374, 395 КПК України, суд, -
У Х В А Л И В:
ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України (в редакції статті станом на час вчинення кримінального правопорушення 29.10.2019 року) та призначити йому покарання за ч. 1 ст.286 КК України у виді штрафу у розмірі триста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто у розмірі 5100,00 (п`ять тисяч сто) гривень без позбавлення права керувати транспортними засобами.
Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_13 , АТ Страхова компанія «ТАС» про відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_13 на користь ОСОБА_10 моральну шкоду в розмірі 40000 (сорок) грн.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» на користь ОСОБА_10 моральну шкоду в розмірі 2000 (дві) грн.
В іншій частині позовних вимог ОСОБА_10 відмовити.
Стягнути з ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави процесуальні витрати на проведення експертизи у сумі 1570 грн. 10 коп.
Речові докази по справі:
-автомобіль «Nissan Leaf», реєстраційний номер НОМЕР_2 , переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_13 - залишити ОСОБА_13 за належністю.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суду м. Запоріжжя шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Суддя Комунарського районного суду
м. Запоріжжя ОСОБА_1