ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 листопада 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув матеріали кримінального провадження №0004922 за апеляційною скаргою прокурора Інгульського відділу Миколаївської місцевої прокуратури №2 Миколаївської області ОСОБА_5 на вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17 червня 2020 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, українця, громадянина України, який має середню освіту, одруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 08 червня 2017 року, за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 185 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі, звільненого від відбування покарання з випробуванням на 1 рік;
- вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 03 травня 2018 року за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року обмеження волі,
- за ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 23 жовтня 2018 року відбув покарання повністю,

- визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7
обвинувачений ОСОБА_6 ,
захисник ОСОБА_8

В с т а н о в и в :

Короткий зміст вимог апеляційної скарги прокурора.
Апелянт, просить вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17 червня 2020 року скасувати з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Ухвалити новий вирок, яким вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуте покарання за вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 08 червня 2017 року та остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

В ході апеляційного розгляду повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, дослідивши відомості щодо судимостей ОСОБА_6 .

Короткий зміст вироку.
Вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17 червня 2020 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців.

На підставі ст. 71 КК України, до призначеного покарання частково приєднано не відбуте покарання за вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 08 червня 2017 року, та остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки 6 місяців.

Строк покарання обчислювати з моменту затримання засудженого.

Вирішено питання стосовно речових доказів.

Узагальнені доводи апеляційної скарги прокурора.
Не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини обвинуваченого та правильність кваліфікації його дій, вважає оскаржуваний вирок суду незаконним і таким, що підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Посилаючись на положення п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24 жовтня 2003 року, вказує, що при застосуванні правил ст. 71 КК України, судам належить враховувати, що остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим, ніж покарання, призначене за новий злочин, і ніж невідбута частина за попереднім вироком.

Зазначає, що ОСОБА_6 засуджено вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 08 червня 2017 року за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 185 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України, звільнено від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік. Інкримінований у оскаржуваному вироку злочин ОСОБА_6 скоєно 01 жовтня 2017 року, тобто після постановлення вироку, що вимагало визначення остаточного покарання за правилами ст. 71 КК України.

Обставини. встановлені судом першої інстанції
Судом першої інстанції встановлено та визнано доведеним, що ОСОБА_6 , 01 жовтня 2017 року о 15.50 год., знаходячись в супермаркеті «Новус» по вул. Космонавтів, 83-А в м. Миколаєві, маючи намір на викрадення чужого майна, повторно, таємно викрав з полиці супермаркету, належну ТОВ «Союз Ритейл Д» пластикову коробку з картриджами, у кількості 4 шт., для гоління «Gillette», вартістю 382,50 грн., пройшов повз каси, виконавши всі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, проте не зміг довести злочин до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки був затриманий працівниками охорони.

Дії ОСОБА_6 судом кваліфіковано за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, а саме, як закінчений замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно, не доведеного до кінця з причин, що не залежали від його волі.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, на підтримку доводів апеляційної скарги, думку обвинуваченого та його захисника, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд дійшов наступного.

Фактичні обставини справи та кваліфікація дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України апелянтом не оспорюються, внаслідок чого, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, апеляційним судом не перевірялись.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом, відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Доводи прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність колегія суддів вважає такими, що знайшли підтвердження при здійсненні апеляційного розгляду.

Як слідує із положень с. 65 КК України та п. 1 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24 жовтня 2003 року, призначаючи покарання у кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком, при цьому ч. 4 ст. 71 КК України передбачає, що в такому разі покарання має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Відповідно до п. 25 Постанови, за сукупністю вироків (ст. 71 КК України) покарання призначається, коли засуджена особа до повного відбування основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин, а також коли новий злочин вчинено після проголошення вироку, але до набрання ним законної сили. При застосуванні правил ст. 71 КК судам належить враховувати, що остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим, ніж покарання, призначене за новий злочин, і ніж невідбута частина покарання за попереднім вироком.

Цих вимог кримінального закону суд першої інстанції не дотримався.

Яс слідує із матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 раніше засуджений вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 08 червня 2017 року за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді 2 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України, ОСОБА_6 звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік.

Згідно оскаржуваного вироку, обвинувачений ОСОБА_6 вчинив злочин 01 жовтня 2017 року, тобто після постановлення вказаного вироку, що передбачає застосування положень ст. 71 КК України.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_6 покарання за новий злочин, згідно вимог ч. 1 ст. 71 КК України повинен був призначити остаточне покарання за сукупністю вироків більшим, ніж покарання, призначене за новий злочин, і ніж невідбута частина покарання за попереднім вироком.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст.409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Пунктом 1 ст. 413 КПК України передбачено, що неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

Вирішуючи питання призначення покарання ОСОБА_6 , апеляційний суд відповідно до ст. ст. 50, 65, 66, 67 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України, відносяться до категорії середньої тяжкості злочинів, дані про особу обвинуваченого, який неодноразово судимий, вчинив злочин маючи невідбуте покарання за попереднім вироком, характеризується посередньо, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, перебуває на обліку в ОНД, обставину що пом`якшує покарання, а саме щире каяття, та обставину, що обтяжує покарання, повторність.

З огляду на наведене, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 409, ч. 1 ст. 413, п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України, вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17 червня 2020 року, ухвалений відносно ОСОБА_6 в частині призначеного покарання підлягає скасуванню з ухваленням свого вироку, у зв`язку з необхідністю застосування більш суворого покарання.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 409, 413, 420, 424, 532 КПК України,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу прокурора Інгульського відділу Миколаївської місцевої прокуратури №2 Миколаївської області ОСОБА_5 задовольнити частково.

Вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17 червня 2020 року відносно ОСОБА_6 - скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуте покарання, призначене за вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 08 червня 2017 року та остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки 7 місяців.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 обчислювати з моменту приведення до виконання вироку апеляційного суду.
Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскарженим в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.
Копія вироку суду апеляційної інстанції підлягає врученню засудженому та прокурору негайно після його проголошення. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, а тим, що не були присутні в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуючий

Судді: