Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/708/20 Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Категорія ст.121 КК України Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.08.2020 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Устинівського районного суду Кіровоградської області від 03 серпня 2020 року, якою по кримінальному провадженню внесеному до ЄРДР 21.02.2019 року за № 0000036 по ч. 1 ст. 121 КК Українистосовно обвинуваченого

ОСОБА_7 , народився: ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: м. Монастириська Тернопільської області, українця, громадянина України, освіта середня, не одруженого, військовозобов`язаний, відповідно до п.5 ст.89 КК україни, такого, що не має судимості, не працює, без місця реєстрації проживання, жителя за адресою: АДРЕСА_1
продовжено строк тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів, тобто до 16 год. 30 хв.
03 жовтня 2020 року включно, без визначення розміру застави,

В С Т А Н О В И Л А:

В провадженні Устинівського районного суду Кіровоградської області перебуває кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0000036 від 21.02.2019 стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.
Під час судового розгляду процесуальним прокурором ОСОБА_8 заявлено клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 строком на 60 діб, оскільки строк тримання його під вартою закінчується 05.08.2020 року, останній обвинувачуються у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст.121 КК України, який є тяжким та вчиненим із застосуванням насильства по відношенню до потерпілого, ризики, передбачені ст. 177 КПК України не зникли, обвинувачений перебуваючи на волі зможе переховуватися від прокурора та суду, ухилятися від відповідальності, незаконно впливати на свідків та потерпілого.

Ухвалою Устинівського районного суду Кіровоградської області від 03 серпня 2020 року, задоволенл клопотання прокурора ОСОБА_8 про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою на шістдесят днів. Стосовно ОСОБА_7 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 16 год. 30 хв. 03 жовтня 2020 року. Також цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання обвинуваченого про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.
Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції вказав, що ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, не працює, за місцем проживання характеризується посередньо, має кримінологічну характеристику, як особа схильна до вчинення нових умисних правопорушень. Вказані обставини, в сукупності з мірою покарання, яка загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим, свідчать про наявність високого ступеню ризиків переховування його від суду, незаконного впливу на потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні, вчинення інших кримінальних правопорушень.
З урахуванням даних про особу обвинуваченого та наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для зміни обвинуваченому раніше обраного запобіжного заходу.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою подане не за 5 днів. Всі його докази невинуватості не беруться до уваги та ігноруються.
Майнової шкоди у кримінальному провадженні не має, є аудіо запис розмови його сина з потерпілим та шантаж з боку потерпілого.
Повідомлень про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення не має.
Запобіжний захід раніше до нього не застосовувались і він нічого не порушував. Судимостей не має.
Маєміцгні соціальні зв`язки, дружину та доньку 2008 року народження. Крім того, має у власності свій будинок і присадибну ділянку. Працює на будівництві і де тільки можна заробити гроші. Брав участь у ремонті спортивної зали у середній школі № 25 і ремонті класу біля пивзаводу у м. Кропивницькому.
Йому 60 років, має неналежний стан здоров`я. Підозру вважає необґрунтованою, оскільки на нього здійснено напад двома неадекватними людьми у стані алкогольного сп`яніння у його помешканні.
Згідно експертизи алкоголю в його крові не виявлено.
Потерпілий ОСОБА_9 знаходиться у державному розшуку по ст. 345 КК України, а свідок ОСОБА_10 проживає далеко від нього і у нього ніяких стосунків з ним не має. А тому впливати на учасників кримінального провадження він не може тим більше, що свої пояснення вони вже надали суду.
Всі докази і факти слідства зібрані та знаходяться в суді.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, дослідивши матеріали клопотання і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Згідно ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Відповідно до частини п`ятої цієї статті слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Колегія суддів за результатами апеляційного перегляду ухвали районного суду встановила, що зазначені вимоги кримінального закону слідчим суддею належно дотримані.
Як вбачається з наданих до апеляційного суду матеріалів, в провадженні Устинівського районного суду Кіровоградської області перебувають матеріали кримінального провадження № 0000036 по обвинуваченню ОСОБА_7 увчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, .
ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що 21 лютого 2019 року біля 04.30 години, в стані алкогольного сп`яніння, у житловому будинку по АДРЕСА_1 , на ґрунті неприязних відносин та ревнощів, умисно, наніс ОСОБА_9 кухонним ножем удар в область спини зліва, коли ОСОБА_9 схопив правою рукою лезо ножа, якого ОСОБА_7 відвів назад, порізав йому руку, внаслідок чого, згідно висновку судово-медичної експертизи за №133 від 31 березня 2019 року причинив потерпілому ОСОБА_9 наступні тілесні ушкодження: проникаючого колото - різаного поранення поперекової ділянки зліва на рівні 1-поперекового хребця, з ушкодженням лівої нирки, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в своєму клінічному перебігу та рубця, що є наслідком рани в ділянці між першим та другим пальцями правої кисті, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, яке викликало короткочасний розлад здоров`я, чим вчинив умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто, умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.121 КК України.
На думку колегії суддів, суддя прийшов до правильного висновку про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, оскільки такий висновок підтверджується доданими до клопотання доказами, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що ОСОБА_7 міг кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.121 КК України.
Такий висновок також повною мірою узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), відповідно до якої термін «обґрунтована підозра», зокрема викладеного у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.
При цьому, колегія суддів не може не зазначити, що практика ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання запобіжного заходу у органу досудового розслідування були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру.
Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, то суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначив, що причетність ОСОБА_7 до вчинення злочинів, в яких він обвинувачується, а пред`явлена обвинувачення, є вірогідним та достатнім для застосування щодо нього обмежувального заходу, з чим погоджується і колегія суддів.

Як вбачається з матеріалів обвинувального акту ОСОБА_7 офіційно не працює, за місцем проживання характеризується посередньо.
Як вбачається з обвинувального акту причиною вчинення кримінального правопорушення було не бажання вирішитувати конфлікт мирним шляхом, вказане свідчить про наявність ризику впливу на свідків та потерпілого.
Також необхідно зазначити про те, що не визнання вини у вчиненні кримінальних правопорушень, тяжкість злочину у якому обвинувачується ОСОБА_7 , в сукупності з мірою покарання, яка загрожує у разі визнання його винуватим, свідчать про наявність високого ступеню ризиків переховування їх від суду, незаконного впливу на свідків.
Що стосується тверджень обвинуваченого про те, що до нього можливо застосувати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою,то такі доводи захисника на переконання колегії суддів не спростовують висновок судді про наявність у даному кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та не можуть бути самостійною підставою для відмови у задоволенні клопотання про обрання щодо запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження та доданих ініціатором клопотання доказів на підтвердження його обґрунтованості.

Доводи ОСОБА_7 про відсутність ризиків на належне виконання ним процесуальних обов`язків, у разі обрання йому запобіжного заходу не пов`язаного з тримання під вартою колегією суддів не може бути враховано, оскільки він не працює, за місцем проживання характеризується посередньо, має кримінологічну характеристику, як особа, яка схильна до вчинення нових умисних правопорушень, а також серйозність пред`явленого обвинувачення та тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винним у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, колегія суддів не знаходить підстав для скасування запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 тримання під вартою, як про це просить апелянт.
А тому, належна поведінка ОСОБА_7 не може бути забезпечена шляхом застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою та не зможе запобігти спробам переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, вчиняти нові кримінальні правопорушення.
Враховуючи наведене, беручи до уваги обставини вчинення кримінальних правопорушень а також, те, що ОСОБА_7 не має кримінологічну характеристику, як особа, яка схильна до вчинення нових умисних правопорушень, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи обвинуваченого про необхідність обрання запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.
А тому підстав для задоволення апеляційної скарги не має.

Отже, зважаючи на наявність реальних ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 застосування тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, оскільки в даному випадку інтереси суспільства, превалюють над інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Таким чином суддя, дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно ОСОБА_7 встановив наявність ризиків передбачених п.п.. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що він може вчинити спроби направлені на переховування від суду, вчинити вплив на свідків та потерпілого, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальні правопорушення в яких обвинувачується
В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).
На підставі вище викладеного, а також враховуючи дані про особу обвинуваченого, в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність прокурором у клопотанні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах справи відсутні.
Крім того, ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 18.08.2020 року - залишено без задоволення апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_11 - адвоката ОСОБА_12 в якій вона просила скасувати ухвалу суду про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та задовольнити клопотання обвинуваченого змінивши запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суддя районного суду обґрунтовано задовольнив клопотання прокурора і продовжив дію обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на два місяці, оскільки під час розгляду клопотання встановлені обставини, які є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, зазначених у ст. 176 КПК України не зможе запобігти доведеним ризикам, та забезпечити виконання ним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Отже, застосований до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою за обставин даного кримінального провадження, з урахуванням встановлених ризиків, на думку колегії суддів, не є надмірним та таким, що принижує його гідність у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу ОСОБА_7 необхідно залишити без задоволення, а ухвалу Устинівського районного суду Кіровоградської області від 03 серпня 2020 року необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 183, 376, 407, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу Устинівського районного суду Кіровоградської області від 03 серпня 2020 року, якоюстосовно обвинуваченого ОСОБА_7 продовжено строк тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів, тобто до 16 год. 30 хв. 03 жовтня 2020 року включно, без визначення розміру застави, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4