Провадження №1-в/447/320/20
Справа №447/2964/20
У Х В А Л А

06.11.2020 м. Миколаїв

Миколаївський районний суд Львівської області

в складі головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

представника ДУ « Миколаївської ВК № 50» - ОСОБА_4

засудженого ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції подання Державної установи «Миколаївська ВК № 50» про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

встановив:

29.10.2020 до Миколаївського районного суду Львівської області надійшло подання начальника Державної установи «Миколаївська виправна колонія (№ 50)» (далі по тексту МВК № 50) про умовно-дострокове звільнення засудженого, відповідно до вимог ст. 81 КК України, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого вироком Володимир-Волинським міським судом Волинської області від 24.01.2018 за ч. 1 ст. 135, ч. 2 ст. 286, ст. 70 КК України до позбавлення волі строком на 5 років.

У судовому засіданні представник МВК № 50 надав пояснення аналогічні, викладеним у поданні та просив його задовольнити.

У судовому засіданні прокурор відносно задоволення подання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заперечив, зокрема вважає таке подання передчасним. Прокурор вказує, що засуджений не довів ставленням до праці своє виправлення, трудову ініціативу щодо працевлаштування не проявляв, виконання робіт по самообслуговуванню та благоустрою колонії є обов`язком засудженого, передбаченим ст. 107 КВК України, а не проявом трудової ініціативи. Також, прокурор зазначив, що засуджений за наявності цивільного позову не працевлаштований, маючи можливість бути переведеним до дільниці соціальної реабілітації, від такої відмовився, про що адміністративною комісією колонії 20.11.2019 прийнято рішення, про можливість участі в трудовій діяльності був ознайомлений, що підтверджується розпискою, яка наявна в матеріалах особової справи засудженого.

В судовому засіданні в режимі відеоконференції засуджений ОСОБА_5 , клопотання про умовно-дострокове звільнення підтримав, просив задоволити.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_7 просив клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 задоволити, вказуючи при цьому на наявність підстав, а саме: відбуття необхідного терміну, сумлінне ставлення засудженого до виконання обов`язків днювального та проведення ремонтних робіт, наявність заохочень.

Заслухавши пояснення представника МВК № 50, прокурора, який заперечував проти задоволення даного клопотання, думку засудженого, захисника, перевіривши подані матеріали, вивчивши характеристику засудженого, суд дійшов висновку, що у задоволенні клопотання необхідно відмовити.

Відповідно до вимог ч. 2ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. За змістом даної норми умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є правом, а не обов`язком суду.

Згідно з кримінально-процесуальним законодавством умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливо лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Стаття 81 КК України не містить імперативної вказівки на її застосування, а носить рекомендаційний характер і застосовується суддями за наявності усіх умов, передбачених даною статтею і доказів того, що засуджений дійсно заслуговує на застосування до нього ст. 81 КК України.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети передбаченоїст.50 КК України.

Поряд з тим, єдиною і достатньою підставою умовно-дострокового звільнення є досягнення однієї з цілей покарання виправлення засудженого, що підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці в процесі відбування покарання. Під сумлінною поведінкою розуміється не тільки пасивна форма поведінки засудженого, яка полягає у стримуванні від порушень режиму відбування покарання, а й прагнення своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин.

Судом встановлено, що Володимир-Волинським міським судом Волинської області від 24.01.2018 ОСОБА_5 засуджено за ч. 1 ст. 135, ч. 2 ст. 286, ст. 70 КК України до позбавлення волі строком на 5 років. До кінця терміну покарання засудженому ОСОБА_5 залишилося 2 (два) роки 4 (чотири) місяці 7 (сім) днів.

При розгляді підстав умовно - дострокового звільнення від відбування покарання суд врахує особу засудженого. З оглянутої характеристики встановлено, що засуджений ОСОБА_5 , перебуваючи з 14.03.2018 у СІЗО у м. Луцьку характеризувався посередньо, по прибуттю 05.04.2018 в установу «МВК (№ 50)» працевлаштований не був. Рішенням адміністративної комісії колонії від 20.11.2019 задоволено заяву засудженого про незастосування до нього ст. 101 КВК України, як такого, що стає на шлях виправлення. За час відбування покарання в установі допустив одне порушення вимог режиму відбуття покарання, за що був притягнутий до дисциплінарної відповідальності 29.08.2018 «Догана»., яка погашена. Адміністрацією установи три рази заохочувався, а саме 01.04.2019, 09.07.2019, 07.10.2019 у виді « Подяка». Засуджений відбуває покарання за вчинення тяжкого злочину.

Суд дійшов висновку, що умовно- дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 відповідно до ст. 81 КК України є передчасним, оскільки основним критерієм умовно- дострокового звільнення від відбування покарання, є не тільки відбуття певної частини покарання, а й ставлення до праці й сумлінна поведінка, ставлення до скоєного злочину, участь в суспільно-корисному житті колонії, програмах диференційованого впливу.

Наявність у засудженого заохочень, на думку суду, не свідчить про те, що він довів своє виправлення, оскільки належне виконання засудженим законних вимог представників адміністрації виправної колонії під час відбуття покарання, його належна поведінка є для нього обов`язком впродовж всього строку відбування покарання, а відтак таке не може бути безумовним свідченням виправлення особи.

На підставі викладеного та керуючись: ст.81 КК України, ст. ст. 537, 539 КПК України, суд

постановив :

У задоволенні подання начальника Державної установи «Миколаївська виправна колонія (№ 50)» про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до вимог ст.81 КК України відмовити.

Апеляційна скарга, якщо інше не передбачено цим Кодексом, може бути подана на ухвали суду першої інстанції - протягом семи днів з дня її оголошення.

Апеляційна скарга подається на судові рішення, ухвалені судом першої інстанції, - через суд, який ухвалив судове рішення, а саме до Львівського апеляційного суду через Миколаївський районний суд Львівської області..

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Суддя ОСОБА_1