ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження № 1-кс/753/1/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"25" травня 2020 р. слідчий суддя Дарницького районного суду м. Києва ОСОБА_1 з секретарем судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши в судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про повернення вилученого майна власнику в рамках кримінального провадження №0002166 від 11.02.2013 року,

ВСТАНОВИВ:
Адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до слідчого судді з клопотанням про повернення власнику вилученого у ході проведення 07.03.2004 року обшуків майна згідно кримінального провадження №0002166 від 11.02.2013 року.

В обґрунтування клопотання зазначено, що у провадженні СВ Дарницького УП ГУ НП в м. Києві перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002166 від 11 лютого 2013 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України. 07.03.2004 року на підставі постанови судді Бахчисарайського районного суду АР Крим від 06.03.2004 року в рамках кримінальної справи №414860 проведено обшук житла за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві приватної власності належить ОСОБА_4 та обшук житла за місцем проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2 . В ході вказаних обшуків виявлені та вилучені предмети, які мають історичну цінність згідно переліку і які належать ОСОБА_4 були направлені до Дарницького районного суду м. Києва для вирішення питання щодо долучення до матеріалів кримінальної справи за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, які судом були долучені до матеріалів зазначеної кримінальної справи. 19 липня 2012 року Дарницьким районним судом м. Києва постановлено виправдовуваний вирок у справі за обвинуваченням ОСОБА_4 , у скоєнні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України, який 22.11.2012 року скасовано Апеляційним судом м. Києва, а справу повернуто прокурору Дарницького району на додаткове розслідування та в подальшому 11.02.2013 року відомості про вчинення злочину по даному факту внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002166.

Окрім того, в своєму клопотанні адвокат вказує на те, що ОСОБА_4 не перебуває в статусі підозрюваного, обвинуваченого або засудженого та на відсутність жодних підстав вважати, що незастосування заборони використовувати та розпоряджатися вилученим майном може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, а відтак просить клопотання задовольнити.

В суді інтереси ОСОБА_4 представляв адвокат ОСОБА_5 , який клопотання підтримав, надав пояснення, аналогічні викладеним у клопотанні.

Слідчий та прокурор в судовому засіданні 09.09.2019 року частково надали витребувані судом матеріали кримінального провадження №0002166 від 11.02.2013, проти повернення власнику вилученого майна заперечували, посилаючись на їх відсутність в органі досудового розслідування, як і на відсутність т. 7 кримінального провадження.

25.05.2020 прокурор та слідчий через канцелярію суду подали заяву про розгляд справи без їхньої участі.

Дослідивши матеріали клопотання та кримінального провадження №0002166 від 11.02.2013, заслухавши пояснення сторін, слідчий суддя дійшов висновку про задоволення клопотання, виходячи з такого.

Судовим розглядом встановлено, що слідчим відділом Дарницького управління поліції ГУ НП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0002166 від 11.02.2013 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України.

У зв`язку із змінами у кримінальному процесуальному законодавстві України, 11.02.2013 кримінальна справа №414860 зареєстрована в Єдиному реєстрі досудових розслідувань №0002166.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Слідчим суддею встановлено, що постановою судді Бахчисарайського районного суду АР Крим від 06.03.2004 року в рамках кримінальної справи №414860 було надано дозвіл на проведення обшуку за адресами: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , за місцем проживання ОСОБА_4 , з метою відшукання речей, зокрема,предметів антикваріату, які мають історичну та культурну цінність.

07.03.2004 начальником відділення ГУБОП МВС України майором міліції ОСОБА_6 на підставі постанови судді Бахчисарайського районного суду АР Крим від 06.03.2004 року був проведений обшук в квартирі АДРЕСА_4 .

07.03.2004 старшим о/у по ОВД ГУБОП МВД України п/п-ком міліції Левчуком на підставі постанови судді Бахчисарайського районного суду АР Крим від 06.03.2004 року був проведений обшук в квартирі АДРЕСА_5 .

Під час проведення обшуків були вилучені предмети та речі, перелік якого зазначені у протоколах обшуку та додатках від 07.03.2004.

Виходячи з наданих копій протоколів обшуку від 07.03.2004 з додатками встановлено, що вилучені під час обшуку предмети за своїми ознаками є предметами антикваріату,які являються об`єктами колекціонування щодо яких прямо надано дозвіл на відшукання в постанові про дозвіл на проведення обшуку.

Оскільки постановою судді Бахчисарайського районного суду АР Крим від 06.03.2004 року було прямо надано дозвіл на відшукання речей, предметів антикваріату, які мають історичну та культурну цінність, тому таке майно, не має статусу тимчасово вилученого майна і не зумовлює необхідності додаткового накладення арешту на таке майно в порядку ч. 5 ст. 171 КПК України.

Аналогічну позицію закріплено й в Узагальненні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування».

Згідно постанови про виділення матеріалів кримінальної справи від 29.11.2006 року предмети і речі, вилучені в ході обшуку 07.03.2004 скеровано до ГУ БОЗ МВС України для проведення перевірки та прийняття рішення у порядку ст. 97 КПК України.

Супровідним листом ГУБОЗ МВС України (№9/7-244 від 17.01.2007) направив до Дарницького районного суду м. Києва матеріали на 8 аркушах та 2 томи додатку стосовно предметів, які належать ОСОБА_4 та були вилучені під час обшуків по кримінальній справі №414860 за адресами його проживання для подальшого вирішення питання в ході судового розгляду за обвинуваченням ОСОБА_4 .

19.07.2012 Дарницьким районним судом м. Києва постановлено виправдовуваний за обвинуваченням ОСОБА_4 у скоєнні злочину передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України, який постановою Апеляційного суду м. Києва від 22.11.2012 було скасовано, а кримінальну справу повернуто прокурору для проведення додаткового розслідування.

11.02.2013 на підставі вищевказаної постанови слідчим було внесені до ЄРДР відомості про кримінальне правопорушення за ознаками злочину, передбаченого ч.5 ст. 185 КК України.

Також встановлено, що вилучені під час обшуків предмети частково зберігаються в Національному музеї історії України, а частково в ГУБОЗ МВС України, що підтверджується листом Національного музею історії України (№916 від 30.10.2019),зі змісту якого вбачається, що у 2004 році на тимчасове зберігання співробітниками ГУБОЗ МВС України було передано предмети за актами прийому № 4453 від 25.03.2004 (15219 од.зб.), № 4454 від 13.04.2004 (1325 од.зб.), № 4506 від 25.08.2004 (9271 од.зб.), № 4467 від 29.04.2004 (110 од.зб.), з яких на запит від 19.04.2006 № 9/7-5073 повернуто до ГУБОЗ МВС України 16 од.зб. згідно акту № 466 від 20.04.2006, які були передані на відповідальне зберігання відповідно до акту №4467 від 29.04.2004.

Таким чином, не заслуговують на увагу доводи прокурора та слідчого щодо відсутності вилученого майна в органі досудового розслідування, оскільки матеріали кримінального провадження №0002166 від 11.02.2013 містять дані про направлення предметів на зберігання до Національного музею історії України та ГУБОЗ МВС України в рамках цього кримінального провадження.

Крім того, матеріали кримінального провадження складаються з 12 томів, з яких відсутній том № 7.

Відповідно до статті 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч. 1 ст. 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків передбачених ст.ст. 160-166, 170-174 КПК України.

За змістом п. 1 ч. 6 ст. 100 КПК України речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів, великих партій товарів, зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або витрати по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких співмірні з їх вартістю, а також речові докази у вигляді товарів або продукції, що піддаються швидкому псуванню повертаються власнику (законному володільцю) або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження.

Надані слідчому судді матеріали не містять даних, що вилучені під час обшуків предмети були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а також не містять даних про допит ОСОБА_4 з моменту повернення справи для додаткового розслідування та його процесуальний статус в розумінні ч. 19 ст. 3 КПК України.

В частині законності володіння ОСОБА_4 вилученими за місцем його проживання предметами антикваріату, які мають історичну та культурну цінність слідчий суддя зазначає наступне.

Частинами 6, 9, 10, 11 ст. 100 КПК України законодавець використовує терміни «власник» і «законний володілець» як альтернативні.

За змістом п. 3 ч. 2 ст. 171 КПК України, передбачено два альтернативних варіанти доведення належності майна особі: 1) за допомогою документів, які підтверджують право власності на майно; 2) за допомогою конкретних фактів і доказів, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження майном.

Як вбачається із наявних матеріалів предмети були вилучені за місцями проживання ОСОБА_4 , в тому числі і в квартирі, яка належить йому на праві власності.

Відповідно до чинного законодавства, така сукупність обставин може свідчити про те, що це майно законно перебувало в його володінні.

За таких обставин, якщо факт перебування спірного майна у володінні ОСОБА_4 не спростовано іншими доказами, та за відсутності заявлених майнових прав інших осіб на вилучені предмети, виникає право на відповідні засоби правового захисту, передбачені КПК.

Згідно п. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 06.11.2008 року по справі «Ісмаїлов проти Росії» вказав на порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначивши, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Згідно до ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Враховуючи викладені обставини слідчий суддя вважає, що клопотання представника законного володільця вилученого майна підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись стст. 100, 167, 170, 174 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:
Клопотання задовольнити.
Зобов`язати слідчого СВ Дарницького УП ГУ НП у м. Києві, уповноваженого на розслідування кримінального провадження №0002166, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.02.2013 року, повернути власнику майна ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ), вилучене 07.03.2007 року під час обшуків за адресами: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 майно, згідно переліку відображених в протоколах обшуку та додатках до протоколів від 07.03.2004 року, проведених на підставі постанови судді Бахчисарайського районного суду АРК від 06 березня 2004 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.

СЛІДЧИЙ СУДДЯ ОСОБА_7