Київський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

27 січня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

представника потерпілого ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0000867 щодо

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця с. Коростелівка Черняхівського району Житомирської області, громадянина України, що зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_1 ,

проживає за адресою:

АДРЕСА_2 , не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_10 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 2 липня 2020 року,

у с т а н о в и л а :

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 02.07.2020 ОСОБА_11 визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.286 КК України і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Цим же вироком задоволено цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 і стягнуто з ОСОБА_11 на її користь 50 000 гривень у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Судом прийнято рішення про відшкодування процесуальних витрат, щодо речових доказів та заходів забезпечення кримінального провадження.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 просить вирок суду скасувати і закрити кримінальне провадження, стверджуючи про відсутність у діях ОСОБА_11 складу кримінального правопорушення.

Обґрунтовуючи свої вимоги, зазначає, що висновки суду про те, що ОСОБА_11 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, визнав у повному обсязі, щиро покаявся і дав показання, які за своїм змістом відповідають обставинам вчинення кримінального правопорушення, не відповідають дійсності, оскільки його підзахисний визнав вину лише у перевищенні ним швидкості, але не в настанні суспільно небезпечних наслідків. Також на підтвердження винуватості ОСОБА_11 суд у вироку послався на показання потерпілої ОСОБА_7 , свідка ОСОБА_12 , запис відео-реєстратора та висновки експертів, які, навпаки, доводять винуватість водія автомобіля Skoda Fabia ОСОБА_8 , і не дав належну оцінку діям кожного з водіїв учасників дорожньо-транспортної пригоди з огляду на причинний зв`язок між такими діями та суспільно небезпечними наслідками.

Як стверджує захисник, причиною ДТП стали грубі порушення вимог п.п.1.3, 1.5, 2.3 б, 10.1, 10.2, 10.3, 10.4, 21.1 Правил дорожнього руху України (далі ПДР) та п.1 додатку 2 до ПДР ОСОБА_8 , який з п`ятьма пасажирами виїхав на Кільцеву дорогу з другорядної дороги і з метою здійснення розвороту та подальшого руху в протилежному напрямку перестроювався з крайньої правої смуги у крайню ліву, рухаючись під кутом близько 30° до проїзної частини, при цьому перетнув суцільну смугу та направляючий острівець. За таких умов ОСОБА_8 не міг бачити автомобіль Skoda Octavia під керуванням ОСОБА_11 , який рухався в четвертій смузі. Вказані обставини підтверджуються показаннями ОСОБА_8 , свідка ОСОБА_13 , записом відео-реєстратора. Поза увагою суду залишилися й інші порушення, допущені ОСОБА_8 , який перевозив пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки, і не був пристебнутий сам, внаслідок чого пасажир ОСОБА_14 , який сидів на задньому сидінні справа, випав з автомобіля через скло задніх правих дверей і загинув. Відповідно до показань ОСОБА_8 , який працював у системі Uber, робочий день у нього розпочався о 7 годині, що з огляду на час ДТП свідчить про перевищення нормованого робочого дня, у той час як згідно з п.2.9 б ПДР водію забороняється керувати транспортним засобом у хворобливому стані, у стані стомлення. Також ОСОБА_11 стало відомо, що той має вади зору. Однак суд не з`ясував, чи пройшов ОСОБА_8 у встановлений строк медичний огляд, хто з посадових осіб системи Uber допустив його до керування, та чи не має той обмежень у керуванні транспортними засобами. Звертає увагу і на те, що автомобіль Skoda Fabia був випущений на ліню без контролю технічного стану, в ньому не було встановлено таксометр, а у нічний час цей автомобіль зберігався поза межами стоянки.

Що стосується дій ОСОБА_11 , то згідно з п.1.4 ПДР він мав право розраховувати на те, що й інші учасники дорожнього руху виконують вимоги ПДР. Даючи оцінку запису камер відео-спостереження, а саме, часовим проміжках та параметрам зближення автомобілів Skoda Octavia і Skoda Fabia, захисник вказує, що ОСОБА_8 при дотриманні правил безпеки дорожнього руху мав можливість бачити автомобіль під керуванням ОСОБА_11 та уникнути зіткнення. На користь цього свідчать і показання свідка ОСОБА_15 , який рухався позаду автомобіля Skoda Octavia, бачив, як перед місцем для розвороту з крайньої правої смуги руху раптово вискочив автомобіль Skoda Fabia майже під прямим кутом, у зв`язку з чим ОСОБА_11 не міг уникнути зіткнення.

У висновку комплексної транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи № 12762/18-52/17221/19-52 від 18.06.2019 експерти зазначили момент виникнення небезпеки для водія ОСОБА_11 та про невідповідність дій водія ОСОБА_8 вимогам ПДР. Однак встановлення виникнення моменту небезпеки є компетенцією органу, який призначає експертизу, на що суд уваги не звернув, як і на те, що ОСОБА_11 не знав і не міг знати про численні порушення вимог ПДР ОСОБА_8 . А відтак, вважає, що його підзахисний обрав таку швидкість руху, яка за умови дотримання правил всіма учасниками дорожнього руху була безпечною, не може знаходитись у причинному зв`язку з настанням ДТП та її наслідками, і ОСОБА_11 не передбачав можливості настання суспільно небезпечних наслідків, не міг і не повинен був їх передбачити. До того ж, удар прийшовся у ліву частину автомобіля Skoda Fabia, і водій та пасажир, який знаходився на задньому сидінні ліворуч, отримали лише тілесні ушкодження середньої тяжкості. Більше того, встановлена органом досудового розслідування та судом швидкість руху автомобіля Skoda Octavia 111,07 км/год. відповідала вимогам ПДР. Вказуючи на те, що швидкість руху цього автомобіля значно перевищувала максимально дозволену на даній ділянці дороги 50 км/год., суд керувався вимогами п.12.4 ПДР, яким встановлено обмеження швидкості в населених пунктах. Між тим, згідно з п.12.6 ґ ПДР поза населеними пунктами на всіх дорогах та на дорогах, що проходять через населені пункти, позначені знаком 5.47, дозволяється рух із швидкістю іншим транспортним засобам на автомобільній дорозі з окремими проїзними частинами, що відокремлені одна від одної розділювальною смугою не більше 110 км/год. Кільцева дорога на даній ділянці поділяє рух протилежних напрямків металевою огорожею, а тому на ній дозволено рух із швидкістю 111 км/год., у той час як відповідно до показань ОСОБА_11 його швидкість становила 60-65 км/год.

Крім того, посилаючись на висновок у постанові Верховного Суду України від 20.11.2014 у справі № 5-18кс14, постанову Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті № 14 від 23.12.2005, стверджує, що суд не врахував, що у випадку, коли передбачені ст.286 КК України суспільно небезпечні наслідки настали через порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту двома водіями транспортних засобів, необхідно з`ясовувати характер порушень, які допустив кожен із них, а також, чи не було причиною порушення зазначених правил одним водієм їх недодержання іншим і чи мав перший можливість уникнути ДТП на її наслідків. Кримінальна відповідальність особи, яка порушила ПДР вимушено, через створення аварійної ситуації іншою особою, яка керувала транспортним засобом, виключається.

Не погоджується захисник і з призначеним ОСОБА_11 покаранням, оскільки, не зважаючи на очевидний нерівнозначний ступінь вини, суд призначив і його підзахисному, і ОСОБА_8 однакове покарання.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи захисника ОСОБА_10 і обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити; доводи потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , представника потерпілого ОСОБА_9 і прокурора, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи вирок суду першої інстанції законним, обґрунтованим і вмотивованим; повторно дослідивши обставини, встановлені під час кримінального провадження, у визначених судом апеляційної інстанції межах, провівши судові дебати, надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що її належить залишити без задоволення, з таких підстав.

Вироком суду визнано доведеним, що ОСОБА_11 порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть ОСОБА_14 , а ОСОБА_7 і ОСОБА_8 середньої тяжкості тілесні ушкодження, за наступних обставин.

5 травня 2018 року близько 17 години 53 хвилин ОСОБА_11 , керуючи технічно справним автомобілем Skoda Octavia д/н НОМЕР_1 , рухався в лівій смузі руху проїзної частини Кільцевої дороги у м. Києві зі сторони просп. Перемоги в напрямку вул. Жмеринської, наближаючись до місця для розвороту транспортних засобів, яке конструктивно розташоване поблизу повороту на вул. Перемоги.

В цей час попереду зазначеного автомобіля в напрямку вул. Жмеринської рухався автомобіль Skoda Fabia д/н НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_8 , який всупереч вимогам п.п.1.5, 2.3 б, 10.1, 21.1 ПДР та п.1.1 додатку 2 до ПДР (які перебувають в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками) перестроювався з крайньої правої смуги руху проїзної частини Кільцевої дороги у ліву смугу руху, з метою здійснення розвороту та подальшого руху в протилежному напрямку. У салоні вказаного автомобіля знаходились пасажири ОСОБА_14 , ОСОБА_7 , ОСОБА_16 , ОСОБА_13 та ОСОБА_12 .

Під час руху ОСОБА_11 допустив порушення вимог п.п.1.5, 2.3 б, 12.3, 12.4, 12.9 б ПДР, які виразилися в тому, що він, створюючи небезпеку для руху, загрожуючи життю та здоров`ю громадян, рухався в лівій смузі руху Кільцевої дороги із швидкістю щонайменше 111,07 км/год., яка значно перевищувала максимально дозволену на даній ділянці дороги швидкість 50 км/год., при наближенні до місця, призначеного для розвороту транспортних засобів, проявив неуважність до дорожньої обстановки і її змін, не зменшив швидкість керованого ним транспортного засобу до дозволеної на даній ділянці та в момент виникнення небезпеки, яким для нього виявився автомобіль Skoda Fabia д/н НОМЕР_2 , не зменшив швидкість аж до зупинки транспортного засобу, внаслідок чого поблизу повороту на вул. Перемоги у м. Києві здійснив зіткнення з вказаним автомобілем.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди:

- пасажир автомобіля Skoda Fabia ОСОБА_14 отримав тілесні ушкодження у вигляді: групи внутрішньо-шкірних крововиливів на волосистій частині голови в лобно-скроневій ділянці справа; синців та внутрішньо-шкірних крововиливів подекуди з формуванням вертикальних смугастих елементів на правій половині обличчя у вилично-орбітально-скроневій ділянці; садна в правій завушній ділянці з переходом на задню поверхню правої мушлі; садна на підборідді; крововиливів на слизовій оболонці нижньої губи; перелому тіла нижньої щелепи між першими зубами з розривом слизової оболонки ясна в цій зоні; ознак зовнішньої кровотечі з правого вушного хода та отворів носа; крововиливу в м`які тканини голови в лобно-скроневій ділянці справа; перелому правої скроневої кістки, повного розриву передньої частини атланто-потиличної мембрани; нерівномірно виражених обмежено-дифузних субарахноїдальних крововиливів на правих скроневій та лобній частках; крові у шлуночках мозку; садна переривчастого характеру на передній поверхні шиї зліва на рівні її основи, крововиливу в м`які тканини відповідно йому; внутрішньо-шкірних крововиливів, що формують вертикальні смугасті елементи на передній поверхні правого надпліччя; саден та подряпин на правій половині спини в надлопатковій, підлопатковій та лопаткових ділянках з частковим захопленням правої заднє-бічної поверхні грудей; саден та поверхневих різаних ран на правій половині тулуба в проекції зони крила правої клубової кістки, поперекової ділянки та правої сідниці; внутрішньо-шкірних крововиливів у правій клубовій ділянці та на лівій бічній поверхні живота; крововиливів у м`які тканини спини, часткового відшарування та розтрощення підшкірно-жирової клітковини на спині справа; численних переломів ребер з обох сторін без ушкодження пристінкової плеври з добре помітною розлитою темно-червоною кровонапливністю в їх ділянках; центрального розриву правої легені, крові в правій плевральній порожнині (біля 950 мл); забоїв легень, місцями з пневмотомами на їх фоні; крововиливів по ходу обох легеневих зв`язок; численних переломів правого напівкільця тазу, перелому крижа справа; саден, внутрішньо-шкірних крововиливів та синців на руках; перелому правої ключиці; саден, синців та різаної рани на ногах, які мають ознаки тяжкого тілесного ушкодження за критерієм небезпеки для життя (небезпека для життя поєднаної травми голови та тулуба з переломами кісток скелету, ушкодженням внутрішніх органів, крововтратою, шоком та набряком-набуханням головного мозку) та спричинили смерть потерпілого;

- водій автомобіля Skoda Fabia ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритої травми грудної клітки переломів 6, 7 ребер (зі зміщенням уламків зліва), яка супроводжувалась розвитком лівобічного пневмотораксу; рани (визначеної клінічними лікарями як забійної) тім`яної ділянки голови зліва (розміром 1 х 0,5 см), з яких закрита травма грудної клітки відноситься до тілесного ушкодження середньої тяжкості;

- пасажир автомобіля Skoda Fabia ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритої травми грудної клітки та грудного відділу хребта множинних саден у ділянці тулуба (без опису морфології), компресійного перелому тіла хребта 7 грудного хребця, переломів поперечних відростків 7-10 грудних хребців справа, розривів надміжостистих зв`язок 7-8 грудних хребців, уламкового перелому акроміального кінця правої ключиці (зі зміщенням уламків), яка супроводжувалась травматизацією правої легені (розрив) та розвитком правобічного пневмотораксу; закритої черепно-мозкової травми рани (визначеної клінічними лікарями як забійної) голови (без опису морфології), струсу головного мозку; множинних саден кінцівок (без опису морфології), з яких закрита травма грудної клітки та грудного відділу хребта відноситься до тілесного ушкодження середньої тяжкості.

Ті обставини, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю ОСОБА_11 , який керував технічно справним автомобілем Skoda Octavia д/н НОМЕР_1 , та ОСОБА_8 , який керував технічно справним автомобілем Skoda Fabia д/н НОМЕР_2 і порушив вимоги п.п.1.5, 2.3 б, 10.1, 21.1 ПДР та п.1.1 додатку 2 до ПДР, внаслідок чого ОСОБА_14 отримав тяжке тілесне ушкодження, що спричинило його смерть, а ОСОБА_8 і ОСОБА_7 отримали середньої тяжкості тілесні ушкодження, підтверджуються показаннями потерпілого ОСОБА_17 батька загиблого ОСОБА_14 , потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , свідка ОСОБА_12 , даними у висновках судово-медичних експертиз № 90/1528 від 13.06.2018, № 917/е від 30.05.2018, № 973/е від 12.06.2018, висновку експертів № 12-1/973 від 25.06.2018, якими досліджувався технічний стан автомобіля Skoda Octavia, і в апеляційній скарзі не оспорюються.

Однак доводи захисника про відсутність причинного зв`язку між діями ОСОБА_11 та суспільно небезпечними наслідками, і що порушення ОСОБА_8 вимог ПДР виключає кримінальну відповідальність його підзахисного, є неспроможними і спростовуються сукупністю наведених у вироку доказів, яким суд дав належну оцінку.

Такими доказами, крім вказаних раніше, є фактичні дані в показаннях потерпілого ОСОБА_8 , відповідно до яких він працював водієм таксі, 5 травня 2018 року отримав замовлення з готелю Верховина, де взяв п`ять пасажирів та почав рух в сторону проїзної частини. Кільцева дорога була не така завантажена, як у будній день, погодні умови сприятливі, видимість чітка. Переконавшись, що може здійснити розворот на досить обмеженій дистанції, почав перелаштовуватись з крайньої правої смуги в ліву, спостерігаючи за обстановкою на дорозі в ліве дзеркало. Він пропустив автомобілі, що рухалися в другій та третій смугах, четверта була пуста, після цього нічого згадати не може. Коли прийшов до тями, то потерпілим надавали медичну допомогу, а його доставили в лікарню. Зіткнення відбулося фактично на острівку, перед самим розворотом, удар прийшовся в задню частину автомобіля. У нього в автомобілі був встановлений відео-реєстратор, який зафіксував обставини ДТП.

Також суд правильно поклав в основу вироку дані, що містяться в:

- протоколі огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 05.05.2018 з додатками фототаблицею та схемою, протоколі додаткового огляду місця ДТП від 28.05.2018, якими зафіксовано розташування транспортних засобів після зіткнення на ділянці дороги, що на Кільцевій дорозі в м. Києві, отримані ними механічні пошкодження, гальмівний шлях автомобіля Skoda Octavia в четвертій смузі, сліди юзу, розташування трупа ОСОБА_14 , здійснено необхідні заміри (т.1 а.с.82-105, 106-110);

- протоколах перегляду відеозаписів від 23.05.2018, від 03.10.2018 та відеозаписах на дисках з камер спостереження на Кільцевій дорозі біля повороту на вул. Перемоги та відео-реєстратора, встановленого в автомобілі Skoda Fabia, на яких зафіксовано механізм ДТП (т.1 а.с.111-121, 124-138);

- висновку експерта № 9/386 від 25.09.2018, згідно з яким, виходячи з даних відео-файлу 10.9.27.69_Кільцева_вулиця Перемоги_Облачное хранилище_С2024.mp4 та протоколу додаткового огляду місця ДТП від 28.05.2018 зі схемою, середня швидкість автомобіля Skoda Octavia перед зіткненням складає 115,7 км/год. ± 4,63 км/год., а середня швидкість автомобіля Skoda Fabia перед зіткненням складає 31,14 км/год. ± 1,25 км/год. (т.1 а.с.204-217);

- висновку експертів за результатами проведення комплексної транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи № 12762/18-52/17221/19-52 від 18.06.2019, згідно з яким в умовах даної пригоди мало місце перехресне (за напрямком руху) попутне (за характером взаємного наближення) косе (по відносному розташуванню повздовжній осей, поздовжні осі транспортних засобів становили кут близький до 30?), блокуюче (за характером взаємодії при ударі) зіткнення передньої правої частини автомобіля Skoda Octavia з лівою бічною поверхнею автомобіля Skoda Fabia. З технічної точки зору та з урахуванням методичних рекомендацій по визначенню моменту виникнення небезпеки, в даній дорожній ситуації небезпека для руху водія ОСОБА_11 виникла не раніше моменту, коли автомобіль Skoda Fabia знаходився від смуги руху автомобіля Skoda Octavia на відстані, яка ще дозволяла з мінімальним радіусом повороту зайняти водію ОСОБА_8 суміжну смугу без виїзду на смугу руху автомобіля Skoda Octavia, та не пізніше моменту виїзду на смугу руху автомобіля Skoda Octavia. Враховуючи викладені в матеріалах справи обставини пригоди, а саме, що водій автомобіля Skoda Fabia ОСОБА_8 виконував маневр розвороту по траєкторії, що зумовлювала перетин суцільної смуги, у дорожньо-транспортній ситуації, що склалася, нормативні (належні) дії ОСОБА_8 регламентувалися вимогами п.10.1 ПДР та дорожньої розмітки 1.1 ПДР. Враховуючи викладені в матеріалах справи обставини пригоди, а саме, що автомобіль Skoda Octavia перед початком гальмування рухався з перевищенням допустимої швидкості, та в процесі руху для водія ОСОБА_11 виникла небезпека для руху у вигляді автомобіля Skoda Fabia, у дорожньо-транспортній ситуації, що склалася, нормативні (належні) дії водія ОСОБА_11 регламентувалися вимогами п.п.12.4., 12.9 б, 12.3 ПДР. В даній дорожній обстановці та при заданих вихідних даних водій автомобіля Skoda Fabia ОСОБА_8 , виконуючи належним чином вимоги п.10.1 ПДР та дорожньої розмітки 1.1 ПДР, мав технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем Skoda Octavia. Виконання маневру розвороту по траєкторії, яка відповідає організації дорожнього руху в місці пригоди та належне переконання у безпеці маневру були достатніми умовами забезпечення безпеки руху в даній дорожній ситуації. В даній дорожній обстановці, при наявному комплексі вихідних даних, водій автомобіля Skoda Octavia ОСОБА_11 мав технічну можливість уникнути зіткнення транспортних засобів шляхом виконання вимог п.п.12.3, 12.4, 12.9 б ПДР, тобто шляхом руху з допустимою швидкістю та своєчасним екстреним гальмуванням. З технічної точки зору в даній дорожній обстановці, якщо б на момент застосування гальмування ОСОБА_11 автомобіль Skoda Octavia рухався з допустимою швидкістю, то він зупинився би, не доїжджаючи до місця зіткнення, чого було б достатньо для забезпечення безпеки руху у ситуації, що склалася. В даній дорожній обстановці дії водія автомобіля Skoda Fabia ОСОБА_8 не відповідали вимогам п.10.1 ПДР та дорожньої розмітки 1.1 ПДР і з технічної точки зору знаходилися у причинному зв`язку з настанням ДТП. Оскільки водій автомобіля Skoda Octavia ОСОБА_11 мав технічну можливість уникнути дорожньо-транспортної пригоди шляхом руху з допустимою швидкістю та своєчасним гальмуванням, і, як показують розрахунки, достатньою умовою уникнення зіткнення був рух з допустимою швидкістю на момент застосування гальмування, то в даній дорожній обстановці дії ОСОБА_11 не відповідали вимогам п.п.12.4, 12.9 б ПДР і з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з настанням ДТП (т.1 а.с.219-234).

Згідно з п.п.1.1.3 п.1.1 розділу ІІ Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 53/5 від 08.10.1998, основними завданнями автотехнічної експертизи є установлення відповідності дій водія транспортного засобу у даній дорожній ситуації технічним вимогам Правил дорожнього руху, наявності у водія технічної можливості запобігти пригоді з моменту виникнення небезпеки, відповідності з технічної точки зору дій водія вимогам Правил дорожнього руху, а також встановлення причинно-наслідкового зв`язку між діями водія та ДТП.

Момент виникнення небезпеки для руху, як правило, має зазначатися у документі про призначення експертизи (залучення експерта). Якщо у документі про призначення експертизи (залучення експерта) момент виникнення небезпеки не зазначений, то експерт, виходячи з аналізу дорожньої обстановки, може визначити його за даними, що містяться в матеріалах справи.

Оскільки для проведення комплексної транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи в розпорядження експертам були надані, серед іншого, запис камер відео-спостереження та висновок експерта № 9/386 від 25.09.2018, самостійне визначення ними моменту виникнення небезпеки для руху водія автомобіля Skoda Octavia ОСОБА_11 узгоджується з їхніми повноваженнями і не ставить під сумнів правильність чи повноту висновку.

Колегія суддів вважає за необхідне зауважити і на тому, що питання, коли виник момент небезпеки для ОСОБА_11 , входило до переліку питань, що підлягали вирішенню експертами відповідно до постанови слідчого.

Під час судового провадження в суді першої інстанції ОСОБА_11 змінював своє відношення до вчинених ним дій та їх наслідків, мотивуючи свою позицію тим, що і ОСОБА_8 порушив вимоги ПДР. Однак згодом вину згідно з висунутим обвинуваченням визнав повністю, не оспорював наявність в його діях порушень вимог п.п.1.5, 2.3 б, 12.3, 12.4, 12.9 б ПДР та не ставив під сумнів жоден з доказів, у тому числі висновки експертів.

Як показав обвинувачений, за викладених раніше обставин він, керуючи автомобілем Skoda Octavia, рухався в крайній лівій (четвертій) смузі руху Кільцевої дороги із швидкістю приблизно 100 км/год. (у вироку суд помилково зазначив 115 км/год.), яка перевищувала максимально дозволену на даній ділянці. Автомобіль Skoda Fabia перестроївся зі смуги праворуч для здійснення розвороту перед його автомобілем, коли він майже проїхав цей розворот, після чого відбулося зіткнення.

Тобто ОСОБА_11 підтвердив обставини та механізм дорожньо-транспортної пригоди, в тому числі перевищення ним швидкості руху, і не давав показання про рух із швидкістю 60-65 км/год., як про це вказує захисник.

Непереконливими є і доводи захисника, викладені в апеляційній скарзі та висловлені в суді апеляційної інстанції про те, що статус Кільцевої дороги не визначений, а тому обмеження швидкості руху на цій ділянці дороги регулюється п.12.6 ґ ПДР, яким дозволено рух із швидкістю не більше 110 км/год.

Згідно з п.12.4 ПДР у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Згідно з п.12.6 ґ ПДР поза населеними пунктами на всіх дорогах та на дорогах, що проходять через населені пункти, позначені знаком 5.47, дозволяється рух із швидкістю іншим транспортним засобам: на автомобільній дорозі, що позначена дорожнім знаком 5.1 не більше 130 км/год., на автомобільній дорозі з окремими проїзними частинами, що відокремлені одна від одної розділювальною смугою не більше 110 км/год., на інших автомобільних дорогах не більше 90 км/год.

Інформація про Кільцеву дорогу, яка знаходиться в Святошинському, Солом`янському, Голосіївському районах міста Києва і пролягає від Одеської площі до проспекту Перемоги, міститься в офіційному довіднику Вулиці міста Києва, затвердженому рішенням Київської міської ради № 34/899 від 22.01.2015.

Враховуючи те, що місто Київ є населеним пунктом, що є загальновідомим фактом, обмеження швидкості руху на ділянці дороги, де сталася дорожньо-транспортна пригода, становило 50 км/год.

Всупереч доводам апеляційної скарги показання потерпілої ОСОБА_12 та свідка ОСОБА_12 , які викладені у вироку, прямо не доводять винуватість жодного з водіїв, оскільки вказані особи обставин ДТП не пам`ятають, і їх показання суд оцінив у сукупності з іншими доказами.
Що стосується посилань в апеляційній скарзі на показання свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_15 , то вони є безпідставними і суд не повинен був їх враховувати, оскільки ці свідки під час судового провадження не допитувалися, а згідно з ч.4 ст.95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст.225 КПК України, тобто в ході допиту під час досудового розслідування слідчим суддею.
Відповідно до вимог ч.1 ст.410 КПК України неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, зокрема, у разі, якщо судом були відхилені клопотання учасників судового провадження про допит певних осіб, дослідження доказів або вчинення інших процесуальних дій для підтвердження чи спростування таких обставин.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Після того, як прокурор у судовому засіданні 28.05.2020 відмовився від допиту решти свідків, сторона захисту не наполягала на їх виклику та допиті, хоча ніяких перешкод для реалізації цього права на основі змагальності у сторони захисту не було. У зв`язку з цим підстави вважати, що суд першої інстанції допустив неповноту судового розгляду, відсутні.
Крім того, згідно з ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.
Враховуючи положення вказаної норми та формулювання висунутого ОСОБА_11 обвинувачення, в якому зазначалося і про порушення потерпілим ОСОБА_8 вимог ПДР, вказані обставини знайшли своє відображення у вироку. В суді апеляційної інстанції ОСОБА_8 , який також засуджений Святошинським районним судом м. Києва і вирок щодо якого набрав законної сили, не намагався ніяким чином зняти з себе відповідальність та пояснив, що в даній дорожньо-транспортній пригоді вважає винуватими і себе, і ОСОБА_11 , а тому постановлений щодо нього вирок він не оскаржував.
А відтак, посилання захисника на те, що суд всебічно, повно і неупереджено не дослідив обставини кримінального провадження, оскільки, як це випливає зі змісту апеляційної скарги, не вжив заходів для збирання доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_8 , не ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального закону та не відповідають загальним засадам кримінального провадження, а саме, змагальності сторін та свободі в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а також диспозитивності, яка полягає в тому, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України, а суд вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень. У зв`язку з цим підстави для перевірки доводів захисника про порушення ОСОБА_8 й інших вимог ПДР, крім тих, про які зазначено у висновку експертів та вироку, в тому числі не проходження ним медичного огляду, перевезення пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки, відсутність в автомобілі таксометру, збереження його в нічний час поза межами стоянки, тощо, відсутні. До того ж, більшість з цих порушень, які, на думку захисника, допущені ОСОБА_8 , вочевидь не можуть перебувати в причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками.
Обґрунтовуючи позицію про відсутність у діях ОСОБА_11 складу кримінального правопорушення, оскільки відсутній причинний зв`язок між діями обвинуваченого та суспільно небезпечними наслідками у вигляді смерті ОСОБА_14 та спричинення тілесних ушкоджень середньої тяжкості ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , а також вини у формі необережності як ознаки суб`єктивної сторони складу кримінального правопорушення, оскільки ОСОБА_11 мав право розраховувати на те, що й інші учасники дорожнього руху будуть виконувати вимоги ПДР, а тому не передбачав і не міг передбачити суспільно небезпечні наслідки, захисник посилається на висновок у постанові Верховного Суду України від 20.11.2014 у справі № 5-18кс14, у відповідності з яким у випадку виникнення ДТП за участю декількох водіїв наявність чи відсутність в їх діях складу злочину, передбаченого відповідними частинами статті 286 КК України, потребує встановлення причинного зв`язку між діянням (порушенням правил безпеки дорожнього руху) кожного з них та наслідками, що настали, тобто з`ясування ступені участі (внеску) кожного з них у спричинення злочинного наслідку.

Також посилається на п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті № 14 від 23.12.2005, в якому, серед іншого, вказано, що кримінальна відповідальність особи, яка порушила ПДР вимушено, через створення аварійної ситуації іншою особою, яка керувала транспортним засобом, виключається.

Зіставленням фактичних обставин вчинення кримінальних правопорушень у цьому кримінальному провадженні та встановлених судами у рішеннях, які переглядалися Верховним Судом України, колегія суддів вважає, що вони не є подібними.

Первинне порушення ОСОБА_11 вимог ПДР полягало в тому, що він значно (більше ніж у два рази) перевищив допустиму в населеному пункті швидкість, рухаючись із швидкістю щонайменше 111,07 км/год. Саме тому, як наслідок, у дорожній ситуації, що склалася, при створенні йому аварійної ситуації потерпілим ОСОБА_8 обвинувачений не зміг зупинити транспортний засіб та уникнути зіткнення.

Жодних перешкод, які б завадили обвинуваченому дотримуватися встановленого в населеному пункті режиму швидкості, не було. Такі дії вчинені ОСОБА_11 умисно і свідомо, у зв`язку з чим вказане порушення вимог ПДР не може вважатися вимушеним. Оскільки ОСОБА_11 мав технічну можливість уникнути дорожньо-транспортної пригоди, достатньою умовою для чого був рух з допустимою швидкістю на момент застосування гальмування, суд першої інстанції правильно взяв до уваги висновок експертів про наявність причинного зв`язку між його діями та настанням ДТП, внаслідок якого настали відповідні суспільно небезпечні наслідки.

Що стосується суб`єктивної сторони складу порушення правил безпеки дорожнього руху, то вона характеризується змішаною формою вини, а саме, умислом чи необережністю стосовно самих порушень правил дорожнього руху та необережністю стосовно наслідків, що настали.

Отже, ОСОБА_11 міг та повинен був передбачити суспільно небезпечні наслідки умисного порушення ним вимог ПДР.

Таким чином суд першої інстанції всебічно, повно й неупереджено дослідив всі обставини кримінального провадження і навів у вироку сукупність доказів на підтвердження встановлених обставин, якими повністю доведено винуватість ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, і які з точки зору достатності та взаємозв`язку правильно покладено в обґрунтування висновків, у тому числі щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч.2 ст.286 КК України порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілим середньої тяжкості тілесні ушкодження та смерть потерпілого.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли потягти зміну чи скасування вироку, колегія суддів не вбачає.

Ухвалюючи вирок, суд навів докладні мотиви прийнятого рішення про задоволення цивільно-правових вимог потерпілої ОСОБА_7 , стягнувши з обвинуваченого на її користь моральну шкоду в сумі 50 000 гривень. Суд врахував обставини, за яких потерпілій було спричинено таку шкоду, ступінь вини ОСОБА_11 , характер та обсяг страждань потерпілої (фізичних, душевних, психічних), характер немайнових втрат, зокрема, їх тривалість, можливість відновлення, тощо. А тому визначений судом розмір моральної шкоди узгоджується з характером та обсягом душевних страждань потерпілої, вимушеністю змін у звичному способі її життя, відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.

Також суд згідно з ст.65 КК України врахував, що ОСОБА_11 вчинив тяжкий злочин, дані про особу винного, який до кримінальної відповідальності притягується вперше, одружений, його поведінку до та після вчинення злочину, думку потерпілих, обставину, що пом`якшує покарання, щире каяття та відсутність обставин, що його обтяжують, і правильно призначив обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на строк, наближений до мінімального, установлений відповідною санкцією закону України про кримінальну відповідальність.

Обґрунтованим є і призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами з огляду на те, що ОСОБА_11 допустив грубе та умисне порушення вимог ПДР, що призвело до смерті людини та заподіяння двом потерпілим середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Твердження в апеляційній скарзі, що суд не взяв до уваги очевидний нерівнозначний ступінь вини обох водіїв і призначив їм однакове покарання, не свідчать про те, що ОСОБА_11 призначено несправедливе покарання, оскільки вказана обставина повинна враховуватися судом у сукупності з іншими засадами призначення покарання, а не сама по собі.

Отже, вирок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим і вмотивованим, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги захисника відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 2 липня 2020 року щодо ОСОБА_11 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу суду апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3