Справа № 137/1142/19
Провадження №11-кп/801/81/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 лютого 2021 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

Головуючого-судді ОСОБА_2

Суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

із секретарем ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

представника цивільних позивачів - адвоката ОСОБА_9

представника цивільного відповідача ОСОБА_10

потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції ОСОБА_13 , захисника - адвоката ОСОБА_7 , цивільного відповідача АТ «Вінницяобленерго», представника цивільних позивачів ОСОБА_12 , ОСОБА_11 - адвоката ОСОБА_9 на вирок Літинського районного суду Вінницької області від 03.09.2020 року, яким

ОСОБА_8 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,

українця, громадянина України,

працюючого майстрем 1 групи дільниці з ремонту устаткування підстанцій служби підстанцій 35 кВ і вище АТ «Вінницяобленерго», раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.271 КК України і призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Стягнуто з Акціонерного Товариства «Вінницяобленерго» на користь ОСОБА_11 завдану їй моральну шкоду в сумі 250 000 грн.

Стягнуто з Акціонерного Товариства «Вінницяобленерго» на користь ОСОБА_12 завдану їй моральну шкоду в сумі 250 000 грн.

В задоволенні решти позову відмовлено.

Вирішено долю речових доказів.

В с т а н о в и в :

Відповідно до вироку суду, 27.06.2019 р. бригада служби підстанцій 35 кВ і вище, під керівництвом майстра ОСОБА_8 о 09:00 виїхала з ПС 35/10 кВ «Уладівка» АДРЕСА_2 на підстанцію 35/10 кВ «Бруслинів» для робіт по ошиновці шинного моста 10 кВТ на КРУЗ-10 кВ та введення в роботу трансформатора. Так, близько 10:00 бригада прибула на ПС 35/10 «Бруслинів». На вищевказаній території знаходилась бригада, яка на той час закінчувала роботи по ремонту трансформатора із майстром ОСОБА_14 . Надалі ОСОБА_8 , не провівши інструктаж, необхідний для проведення робіт та не забезпечивши безпечне виконання робіт, пішов до свого власного автомобіля ЗАЗ 110307 державний номерний знак НОМЕР_1 , який був розташований на автодорозі сполученням «Літин-Бруслинів» в напрямку с. Бруслинів, виписувати бланк перемикань та наряд-допуск на безпечне виконання роботи. Через декілька хвилин останній почув крики ОСОБА_15 та вибігши із салону автомобіля почув тріск зі сторони підстанції ПС 35/10 кВ. Надалі, ОСОБА_8 прибігши на територію підстанцій побачив лежачого біля КРУЗ 10 кВ ОСОБА_16 , без ознак життя, зі слідами електричних опіків.

Відповідно до висновку експерта №629 від 27.06.2019 р. смерть ОСОБА_16 настала від сполучної травми тіла: відкритої черепно-мозкової травми синці в очних ділянках, поширений крововилив в м`які покрови голови зі сторони їх внутрішньої поверхні, множинні переломи кісток основи та склепіння черепа, забій головного мозку, поширений субарахноїдальний крововилив, крововилив в шлуночки мозку, травматичний набряк головного мозку; закрита травма хребта в шийному відділі компресійний перелом 5 шийного хребця; закрита травма грудей, перелом грудини, множинні переломи ребер з обох сторін по декількох анатомічних лініях; відкрита травма живота рана живота, що проникає в черевну порожнину травматичне виділення частини тонкої кишки та чепця, крововилив у черевну порожнину; наявність електроміток в ділянці живота, пальців правої руки; рана лівого передпліччя, садна обох гомілок. Між сполучною травмою тіла і смертю ОСОБА_16 є причинний зв`язок. Згідно акту проведення спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 27 червня 2019 р. на території ПС 35/10 кВ «Бруслинів» АТ «Вінницяобленерго» складеного Управлінням Держпраці у Вінницькій області від 13 серпня 2019 встановлено нещасний випадок, який стався на підприємстві допущений з вини ОСОБА_8 майстра 1 групи дільниці з ремонту устаткування підстанцій служби підстанцій 35 кВ і вище, який не організував безпечне виконання робот із дотриманням вимог ПБЕЕ, не здійснив постійний нагляд за членами бригади, не забезпечив контроль за підлеглим персоналом, чим порушив вимоги п.6.1.8 Правил безпечної експлуатації електроустановок (НПАОП 40.1-1.01-97), затверджених наказом Державного комітету України по нагляду за охороною праці від 06.10.1997 р. №257, п.п.2.5;2.8 Посадової інструкції майстра 1 групи дільниці з ремонту устаткування підстанцій служби підстанцій 35 кВ і вище, затвердженої директором технічним АТ «Вінницяобленерго» від 02.01.2019; ОСОБА_16 електрослюсаря з ремонту устаткування розподільних пристроїв 4 розряду, який самовільно прийняв рішенні розпочати роботи без виконання технічних заходів щодо підготовки робочого місця, без перевірки відсутності напруги, чим порушив вимоги п. п. 5.2.2, 7.1.1 Правил безпечної експлуатції електроустановок (НПАОП 40.1-1.01-97) затверджених наказом Державного комітету України по нагляду за охороною праці від 06.10.1997 р. №257 та п.2.1 Інструкції з охорони праці №1.16 для електрослюсаря по ремонту устаткування розподільних пристроїв, затвердженої наказом генерального директора ПАТ «Вінницяобленерго» від 07.12.2015 р.

Таким чином, ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 271 КК України, тобто порушення вимог законодавчих та інших нормативно-правових актів про охорону праці службовою особою підприємства, установи, організації або громадянином - суб`єктом підприємницької діяльності, що спричинили загибель людини.

В своїй апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_13 ставить питання про скасування вироку Літинського районного суду Вінницької області від 03.09.2020 року відносно ОСОБА_8 через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Просить ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним за ч. 2 ст. 271 КК України та засудити до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

Вимоги мотивує тим, що при призначенні покарання ОСОБА_8 суд не в повному обсязі врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, не надав жодної оцінки особі обвинуваченого, не взяв до уваги, що ОСОБА_8 не відшкодував шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, будь-яких активний дій щодо відшкодування завданої шкоди ОСОБА_8 не вчиняв. Також ОСОБА_8 вини не визнав, що свідчить про те, що останній критично не ставиться до вчиненого та не виявляє готовність понести покарання, в судових засіданнях жодного разу не попросив пробачення у потерпілих. Також судом не враховано думку потерпілих, які наполягали на максимальному покаранні обвинуваченому.

В своїй апеляційній скарзі представник цивільного відповідача АТ «Вінницяобленерго» ОСОБА_17 просить скасувати вирок Літинського районного суду Вінницької області від 03.09.2020 року відносно ОСОБА_8 в частині часткового задоволення цивільних позовів ОСОБА_11 та ОСОБА_12 і просить постановити новий вирок, яким в задоволенні цивільних позовів відмовити повністю.

Вимоги мотивує тим, що долучені документи до цивільного позову, а саме Акт проведення розслідування нещасного випадку (форма Н-5) та Акт №1 про нещасний випадок (форма Н-1) ніяким чином не є доказами завдання цивільним відповідачем моральної шкоди. Вони засвідчують хід розслідування та засвідчують факт настання нещасного випадку. Позивачами заподіяну їм моральну шкоду обґрунтовано виключно словами, ніяких розрахунків, допустимих доказів, які б підтвердили заподіяння моральної шкоди і відповідно розмір її компенсації надано не було.

В судовому рішенні не обґрунтовано задоволення цивільного позову щодо моральної шкоди.

Також апелянт зазначає, що порушення вимог нормативних документів з боку ОСОБА_8 , якщо і мали місце, то вони ніяким чином не перебувають в причинно-наслідковому зв`язку із смертю електрослюсаря ОСОБА_16 , яка настала внаслідок саме ОСОБА_16 особистих необережний дій.

В апеляційній скарзі адвоката ОСОБА_7 ставиться питання про скасування вироку Літинського районного суду Вінницької області від 03.09.2020 року відносно ОСОБА_8 . Апелянт просить ухвалити новий вирок, яким кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України закрити в зв`язку з відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 271 КК України. Вимоги мотивує тим, що вирок є незаконним, немотивованим, і підлягає скасуванню у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування кримінального закону. Суб`єктом цього кримінального правопорушення є службова особа підприємства, установи, організації, яка на підставі наказу адміністрації, посадової інструкції чи відповідно до займаної посади має спеціальні обов`язки з охорони праці. Разом з тим, обвинувачення ОСОБА_8 як службовій особі не виписувалося, натомість в обвинувальному акті вказано, що останній являється майстром служби підстанцій 35 кВ і вище. Таке формулювання обвинувачення не наділяє обвинуваченого службовими повноваженнями в контексті положень ч. 2 ст. 271 КК України. На час коли стався нещасний випадок бригада ОСОБА_8 не приступила до виконання будь-яких робіт на підстанції. Судом не надано оцінки діям електрослюсаря ОСОБА_16 , який згідно акту спеціального розслідування нещасного випадку, складеного Управлінням Держпраці у Вінницькій області порушив вимоги п. 5.2.2. та п. 7.1.1. ПБЕЕ, а також п.2.1. інструкції з охорони праці №1.16 для електрослюсаря по ремонту устаткування розподільних пристроїв, затвердженої наказом генерального директора АТ «Вінницяобленерго» від 07.12.2015 року. Вказані обставини вказують на відсутність причинного зв`язку між діяннями ОСОБА_8 та спричиненням загибелі ОСОБА_16 . Свідки в судовому засіданні пояснювали, що бригада ОСОБА_8 до роботи на підстанції не приступала, ОСОБА_8 займався оформленням відповідних документів, а потерпілий ОСОБА_16 самовільно зайшов на територію підстанції, де ще не завершили роботу працівники попередньої бригади.

В апеляційній скарзі представника цивільного позивача ОСОБА_12 , - адвоката ОСОБА_9 та цивільного позивача ОСОБА_12 ставиться питання про зміну вирока суду першої інстанції в частині збільшення розміру завданої моральної шкоди. Просять стягнути з АТ «Вінницяобленерго» на користь ОСОБА_12 моральну шкоду в розмірі 1000000 грн. Вирок в частині призначеного покарання ОСОБА_8 залишити без змін.

Вимоги мотивують тим, що при винесенні вироку судом першої інстанції не було враховано глибини душевних страждань цивільного позивача ОСОБА_12 . Втрата батька спричинила у ОСОБА_12 депресію, це найбільша втрата її життя. Після смерті батька її супроводжують пригнічений стан, роздратованість, страх, тривога, втрата спокійного сну.

В апеляційній скарзі представника цивільного позивача ОСОБА_11 - адвоката ОСОБА_9 та цивільного позивача ОСОБА_11 ставиться питання про зміну вироку суду першої інстанції в частині збільшення розміру завданої моральної шкоди. Просять стягнути з АТ «Вінницяобленерго» на користь ОСОБА_11 моральну шкоду в розмірі 2000000 грн. Вирок в частині призначеного покарання ОСОБА_8 залишити без змін.

Вимоги мотивують тим, що при винесенні вироку судом першої інстанції не було враховано глибини душевних страждань цивільного позивача ОСОБА_11 . Втрата чоловіка призвела до того, що вона назавжди залишиться самотньою, душевні страждання назавжди залишать слід на її самопочутті. АТ «Вінницяобленерго» не висловило співчуття рідним, роботодавець не поцікавився чи є кошти на поховання, не дав грошей через втрату годувальника. Втрата чоловіка перекреслила все її життя.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора ОСОБА_6 , який заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника - адвоката ОСОБА_7 та підтримав апеляційну скаргу прокурора; думку обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 , які підтримали свою апеляційну скаргу, заперечували проти апеляційних скарг прокурора, представника цивільних позивачів ОСОБА_9 ; думку потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та представника цивільних позивачів - адвоката ОСОБА_9 , які підтримали апеляційну скаргу останнього, заперечили проти апеляційних скарг захисника - адвоката ОСОБА_7 , цивільного відповідача АТ «Вінницяобленерго»; думку представника цивільного відповідача ОСОБА_10 , який підтримав свою апеляційну скаргу та заперечив проти апеляційних скарг представника цивільних позивачів ОСОБА_12 , ОСОБА_11 - адвоката ОСОБА_9 ; вивчивши та дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів перевіривши, в межах апеляційних скарг, матеріали даного кримінального провадження вважає, що суд першої інстанції під час судового розгляду в повній мірі дотримався вищевказаних вимог кримінального процесуального Закону та Конвенції.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 про неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність і, як наслідок помилковий висновок суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_8 кримінального правопоуршення, передбаченого ч.2 ст.271 КК України, то колегія суддів перевіривши такі доводи вважає, що висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення при зазначених у вироку обставинах, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, які були повно і всебічно досліджені та правильно оцінені судом.

Зібрані досудовим слідством докази в своїй сукупності, вказують на вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.271 КК України, а саме у порушення вимог законодавчих та інших нормативно-правових актів про охорону праці службовою особою підприємства, установи, організації або громадянином - суб`єктом підприємницької діяльності, що спричинили загибель людини.

Апеляційний суд на забезпечення права на справедливий суд, основних засад національного судочинства , вимог ч. 3 ст. 404 КПК України задовольнив клопотання та безпосередньо допитав в судовому засіданні свідків та обвинувваченого.

Так, допитаний обвинувачений ОСОБА_8 вини не визнав, зазначив, що на підстанцію 27.06.2019 року він приїхав на своєму автомобілі. По дорозі він обігнав свою бригаду, яка їхала на службовому автомобілі. Приїхавши, він пішов до підстанції, де зустрів майстра ОСОБА_14 , який виходив з підстанції та сказав, що його бригада закінчила роботу, лише залишилось доповісти диспетчеру. Він повернувся до автомобіля, став заповнювати наряд. Почувши крик ОСОБА_15 , він вибіг з автомобіля та, підбігши до підстанції, побачив ОСОБА_16 , який лежав на землі. Він повідомив диспетчеру про нещасний випадок. Коли ОСОБА_16 пішов на підстанцію він не бачив, дозволу на початок проведення робіт не давав і контролювати його дії він фізично не міг, оскільки заповнював наряд.

Не зважаючи на не визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні інкримінованого йому злочину, його вина у вчиненні зазначеного злочину підтверджується поясненнями свідків та долученими до матеріалів кримінального провадження і дослідженими в судовому засіданні доказами.

Так, свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні при апеляційному перегляді підтвердив показання, які він давав в суді першої інстанції, та пояснив, що працює в АТ «Вінницяобленерго» і 27.06.2019 р. він разом з ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 приїхали з с. Уладівка на підстанцію в с. Бруслинів. По приїзду на території даної підстанції бачив, що там працювала ще одна бригада, вони мали працювати на об`єкті після них. Приїхав майстер ОСОБА_8 і повідомив, щоб вони переодягались, а він пішов готувати допуск до роботи. До роботи вони ще не приступали, інструктаж проведений не був. Відійшовши в сторону, він почув тріск, а коли розвернувся в сторону підстанції, побачив ОСОБА_19 , гукнув його, однак той не відреагував і він почав гукати інших. Що робив ОСОБА_16 на станції він не бачив. Не може повідомити чи попередня бригада там працювала чи вже закінчила роботу.

Свідок ОСОБА_21 в судовому засіданні при апеляційному перегляді підтвердив показання, які він давав в суді першої інстанції, та пояснив, що працює водієм АТ «Вінницяобленерго» і 27.06.2019 року він привіз фургоном бригаду робочих в складі Ратушняка, ОСОБА_19 та Камінського на об`єкт на піідстанцію в с.Бруслинів. ОСОБА_16 пішов у фургон переодягатись. Майстер ОСОБА_22 сидів в машині і виписував документи, наряд. Через деякий час почув звук і крик про виклик «швидкої». Він зателефонував до швидкої. Коли саме ОСОБА_16 зайшов на територію підстанції він не бачив. Нещасний випадок трапився десь через півгодини по приїзду на підстанцію.

Дані пояснення свідків узгоджуються між собою та матеріалами кримінального провадження, які доводять вину ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 271 КК України.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції вірно оцінив також показання свідків ОСОБА_23 та ОСОБА_14 .

Вину ОСОБА_8 підтверджують докази, яким районний суд дав вірну оцінку , а саме:

-висновок експерта №629 від 27.06.2019 р. (а.с.198-199 т.1), відповідно до якого смерть ОСОБА_16 настала від сполучної травми тіла: відкритої черепно-мозкової травми синці в очних ділянках, поширений крововилив в м`які покрови голови зі сторони їх внутрішньої поверхні, множинні переломи кісток основи та склепіння черепа, забій головного мозку, поширений субарахноїдальний крововилив, крововилив в шлуночки мозку, травматичний набряк головного мозку; закрита травма хребта в шийному відділі компресійний перелом 5 шийного хребця; закрита травма грудей, перелом грудини, множинні переломи ребер з обох сторін по декількох анатомічних лініях; відкрита травма живота рана живота, що проникає в черевну порожнину травматичне виділення частини тонкої кишки та чепця, крововилив у черевну порожнину; наявність електроміток в ділянці живота, пальців правої руки; рана лівого передпліччя, садна обох гомілок. Між сполучною травмою тіла і смертю ОСОБА_16 є причинний зв`язок.

-протокол огляду місця події від 27.06.2019 р. (а.с.200-202 т.1) відповідно до якого було зафіксовано місце, де знаходилось тіло ОСОБА_16 на електропідстанції в с.Бруслинів Літинського району Вінницької області та зафіксована інша інформація. Також долучено фотоілюстрації з місця події (а.с.203-210 т.1).

-протокол огляду місця події від 28.06.2019 р. (а.с.211-212 т.1) відповідно до якого було здійснено огляду трупа ОСОБА_16 у відділенні Вінницького бюро судово-медичних експертиз.

-протокол огляду місця події від 30.06.2019 р. (а.с.213 т.1) відповідно до якого було вилучено стрічку, гайковий ключ та щітку по металу.

Крім того, в судовому засіданні було оглянуто матеріали спеціального розслідування нещасного випадку (арк.пров.№№1-94; т.2), відповідно до яких встановлено, що ОСОБА_8 не здійснив постійний нагляд за членами бригади, не забезпечив контроль за підлеглим персоналом, чим порушив вимоги п. 6.1.8 Правил безпечної експлуатації електроустановок та п.п. 2.5., 2.8 Посадової інструкції майстра першої групи дільниці з ремонту устаткування служби підстанцій 35 кВ і вище. ОСОБА_16 порушив вимоги п.п. 5.22, 7.1.1 Правил безпечної експлуатації електроустановок.

Крім того, за клопотанням сторони захисту в судовому засіданні суду апеляційної інстанції було допитано свідків ОСОБА_24 та ОСОБА_25 .

Так, ОСОБА_24 суду пояснив, що входив до складу комісії при розслідуванні даного нещасного випадку. З висновками не погоджувався , однак не скористався правом і окремої думки не писав. Голова комісії ОСОБА_25 тиснув на нього.

Свідок ОСОБА_25 суду пояснив, що був головою комісії з розслідування нещасного випадку. Окрім нього до комісії входило ще п`ять членів, кожен з яких збирав матеріали по своєму напрямку у відповідності до протоколу від 02.07.2019 року, про розподіл обов`язків членів комісії

Комісією одностайно, без зауважень, з повним погодженням всіх членів, був виготовлений Акт проведення спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 27.06.2019 року. Після виготовлення проекту даного акту, кожному було надано час та вивчення та внесення своїх можливо нових пропозицій. Ні від кого не надходило ніяких нових пропозицій. Акт з відповідними висновками був затверджений 13.08.2019 року. Окремих думок не було. Він як голова комісії, ні на кого не тиснув. Чому такі показання свідка ОСОБА_24 зараз, йому не зрозуміло.

На переконання апеляційного суду, доводи апеляції захисника ОСОБА_7 про відсутність в діях ОСОБА_8 складу злочину, передбаченого ч.2 ст.271 КК України колегія суддів вважає необґрунтованими і такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.

Як було вмотивовано встановлено місцевим судом ОСОБА_8 , працюючи майстром дільниці з ремонту устаткування підстанцій служби підстанцій 35 кВ і будучи особою, зобов`язаною дотримуватися правил безпеки під час виконання робіт з підвищеною небезпекою на виробництві, не передбачаючи можливості настання суспільно-небезпечних наслідків своєї бездіяльності, хоча повинен був і міг їх передбачити, виконуючи трудові обов`язки, 27 червня 2019 р. на території ПС 35/10 кВ «Бруслинів» не провів інструктаж, необхідний для проведення робіт та не забезпечивши безпечне виконання робот із дотриманням вимог ПБЕЕ, не здійснив постійний нагляд за членами бригади, не забезпечив контроль за підлеглим персоналом, чим порушив вимоги п.6.1.8 Правил безпечної експлуатації електроустановок (НПАОП 40.1-1.01-97), затверджених наказом Державного комітету України по нагляду за охороною праці від 06.10.1997 р. №257, п.п.2.5;2.8 Посадової інструкції майстра 1 групи дільниці з ремонту устаткування підстанцій служби підстанцій 35 кВ і вище, затвердженої директором технічним АТ «Вінницяобленерго» від 02.01.2019 року, що призвело до нещасного випадку (загибелі людини).

ОСОБА_8 повинен був керуватись нормативно-правовими актами при виконанні своїх трудових обовязків, а саме: Правилами безпечної експлуатації електроустановок (НПАОП 40.1-1.01-97), затверджених наказом Державного комітету України по нагляду за охороною праці від 06.10.1997 р. №257, Посадовою інструкції майстра 1 групи дільниці з ремонту устаткування підстанцій служби підстанцій 35 кВ і вище, затвердженої директором технічним АТ «Вінницяобленерго» від 02.01.2019, Інструкцією з охорони праці №1.16 для електрослюсаря по ремонту устаткування розподільних пристроїв, затвердженої наказом генерального директора ПАТ « Вінницяобленерго» від 07.12.2015 р.

Відповідно до Посадової інструкції майстра 1 групи дільниці з ремонту устаткування підстанцій служби підстанцій 35 кВ і вище, затвердженої директором технічним АТ «Вінницяобленерго» від 02.01.2019 року майстер розглядає можливість і створює умови для безпечного виконання підлеглим персоналом запланованих робіт відповідно конструкціям обладнання. Контролює виконання працівниками правил безпеки; веде нагляд за підлеглим персоналом в період виконання робіт на ПС. майстер 1 групи дільниці з ремонту устаткування підстанцій служби підстанцій 35 кВ і вище несе відповідальність за здійснення ним особисто або підпорядкованим йому персоналом порушень правил ОП, ППБ, ТЕ і виробничих інструкцій.

За Правилами безпечної експлуатації електроустановок (НПАОП 40.1-1.01-97), затверджених наказом Державного комітету України по нагляду за охороною праці від 06.10.1997 р. №257, Керівник робіт призначається у разі виконання робіт за нарядами і розпорядженнями, крім тих, що виконуються одноособово. Керівник робіт відповідає за: виконання заходів безпеки, передбачених нарядом або розпорядженням, та їх достатність; чіткість та вичерпність інструктажу членів бригади; наявність, справність та правильність використання необхідних засобів захисту, інструменту, інвентаря; наявність та збереження встановлених на робочому місці заземлень, огороджень, знаків та плакатів безпеки і замикальних пристроїв протягом робочої зміни; ( абзац шостий пункту 6.1.8 розділу 6 із змінами, внесеними згідно з Наказом Держнаглядохоронпраці N 26 ( z0213-00 ) від 25.02.2000 );організацію та безпечне виконання роботи і дотримання вимог цих Правил.

Керівнику робіт слід постійно наглядати за членами бригади і усувати від роботи членів бригади, які порушують ці Правила, а також тих, які перебувають у стані алкогольного або наркотичного сп`яніння.

Крім того, про нездійснення повного нагляду за членами бригади, підлеглими з боку ОСОБА_8 свідчить і той факт, що до об`єкту - підстанції ПС 35/10 кВ, майстер ОСОБА_8 прибув на власному автомобілі, а бригада на службовому авто. Тобто всі члени бригади діяли самовільно, безконтрольно, на власний розсуд, всупереч вищезгаданим правилам, наказам, розпорядженням , інструкціям , зокрема які зобов`язують це робити майстра ОСОБА_8 .

Апеляційний суд вважає, що порушення вимог закону з боку обвинуваченого ОСОБА_8 як майстра і потерпілого ОСОБА_16 як електрослюсара взаємопов`язані в своїй сукупності і фактично утворюють повний склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 272 КК України.

З огляду на наведене вище, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції дана вірна оцінка доказам у справі, а дії обвинуваченого ОСОБА_8 вірно кваліфіковано за ч. 2 ст. 271 КК України.

Доводи апеляції адвоката про те, що причиною нещасного випадку стали необережні дії самого потерпілого, колегія суддів вважає неспроможними, оскільки вони спростовуються показаннями свідків, актом проведення спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 27 червня 2019 р. на території ПС 35/10 кВ «Бруслинів» АТ «Вінницяобленерго», складеного Управлінням Держпраці у Вінницькій області від 13 серпня 2019 року. Крім того, апеляційний суд вважає, що такі самовільні та необережні дії потерпілого і є наслідками порушення вимог законодавчих та інших нормативно-правових актів про охорону праці службовою особою підприємства, установи, організації ОСОБА_8 або громадянином - суб`єктом підприємницької діяльності, що спричинили загибель людини.

Щодо доводів прокурора в апеляційній скарзі стосовно виду та міри призначеного обвинуваченому покарання то апеляційний суд зазначає наступне.

Так, ч. 2 ст. 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Абзацами 1, 2 п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» визначено, що при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватися вимоги ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Водночас суди мають враховувати й вимоги Кримінально-процесуального кодексу України стосовно призначення покарання.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, вказаних вимог закону суд першої інстанції, на переконання колегії суддів, також дотримався.

Так, судом було враховано ступінь суспільної небезпечності вчиненого правопорушення, особу винного та відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Також суд врахував і досудову доповідь органу з питань пробації, відповідно до якої виправлення ОСОБА_8 не можливе без ізоляції від суспільства,

Враховуючи встановлені судом фактичні обставини у справі про особу обвинуваченого, відсутність обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь суспільної небезпечності вчиненого, суд дійшов висновку, з яким погоджується і колегія суддів апеляційного суду, що для обвинуваченого ОСОБА_8 буде доцільним призначення покарання у виді позбавлення волі на строк необхідний та достатній для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів у межах санкції частини статті інкримінованого у вину суспільно небезпечного діяння, тобто у виді 5 років позбавлення волі. Крім того, враховано і думку потерпілих, які погоджуються з такою мірою покарання обвинуваченому ОСОБА_8 .

Щодо доводів апеляційної скарги прокурора, який категорично був не згоден з мірою призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, оскільки останній вини не визнав, а це свідчить про те, що останній критично не ставиться до вчиненого та не виявляє готовність понести покарання, в судовому засіданні жодного разу не попросив пробачення у потерпілих, то колегія суддів, за встановлених обставин погодитись з ними не може.

Як вказувалося вище, покарання повинно нести не тільки кару а й виправлення і повинно бути необхідним і достатнім для особи обвинуваченої.

З оскаржуваного вироку суду встановлено, що обвинуваченого ОСОБА_8 суд позбавив волі строком на 5 роки, що охоплюється ч. 2 ст. 271 КК України.

Щодо тверджень сторони обвинувачення про те, що підставою для призначення обвинуваченому максимального розміру покарання за ч. 2 ст. 271 КК України у вигляді 7 років позбавлення волі, можуть виступити ті обставини, що свою вину ОСОБА_8 не визнав, а завдану моральну шкоду не відшкодував потерпілим, то колегія суддів зазначає наступне.

Так, свою вину обвинувачений ОСОБА_8 дійсно не визнав, однак вказане є його конституційним правом. Натомість. призначаючи обвинуваченому покарання, судом обставин, які б могли бути визнані як такі, що його пом`якшують, встановлено не було, що в своїй сукупності з іншими встановленими судом фактами вплинуло на визначенні обвинуваченому виду і міри покарання.

Щодо відшкодування завданої цивільним позивачам шкоди, то як вбачається зі змісту оскаржуваного вироку суду, вказане поза увагою теж не залишилось, та як наслідок суд задовольнив позовні вимоги цивільних позивачів і на користь ОСОБА_11 визначив стягнути з цивільного відповідача АТ «Вінницяобленерго» 250 000 грн. завданої шкоди, на користь ОСОБА_12 визначив стягнути з цивільного відповідача АТ «Вінницяобленерго» 250 000 грн. завданої шкоди.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкоди відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно ч.2 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам),дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Відповідно до ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання своїх трудових обов`язків.

Як встановлено судом першої інстанції, саме внаслідок незабезпечення безпечних умов праці АТ «Вінницяобленерго», як роботодавця, з вини посадової особи ОСОБА_8 було порушено вимоги законодавства з охорони праці, що потягнуло за собою тяжкі наслідки - смерть потерпілого ОСОБА_16 , тому саме АТ «Вінницяобленерго» має відшкодовувати моральну шкоду.

Проте з положень ст.23 ЦК України випливає, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

При цьому з вироку вбачається, що судом першої інстанції враховано тяжкість злочину, глибину моральних страждань позивачів. Також колегією суддів враховано необережну форму вини обвинуваченого. Таким чином визначений судом грошовий еквівалент для відшкодування моральної шкоди в розмірі 250000 гривень цивільному позивачу ОСОБА_11 та 250000 грн.цивільному позивачу ОСОБА_12 відповідає вимогам розумності та справедливості.

Щодо доводів апеляційної скарги цивільного відповідача АТ «Вінницяобленерго», суд апеляційної інстанції приходить до наступних висновків .

У апеляційній скарзі цивільного відповідача вказано про те, що судом при визначенні розміру матеріальної шкоди не було взято до уваги, що долучені документи до цивільного позову (Акт проведення розслідування нещасного випадку (форма Н-5) та Акт №1 про нещасний випадок (форма Н-1)) не є доказами завдання цивільним відповідачем моральної шкоди, інших допустимих доказів, підтверджуючих заподіяння моральної шкоди і відповідно розмір її компенсації надано не було.

Відповідно до вимог ст. ст. 1166, 1187 ЦК України та Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язок відшкодування моральної шкоди, заподіяної працівником під час виконання трудових обов`язків, несе організація, з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу. Тому суд першої інстанції прийшов до правильних висновків, покладаючи у своєму рішення стягнення збитків саме на АТ «Вінницяобленерго», працівником якого є обвинувачений.

З урахуваням положень ст. 23 ЦК України суд в повному обсязі врахував характер, обсяг, глибину, тривалість заподіяних позивачам моральних страждань, тяжкість вимушених змін у їх житті і вирішив задовольнити цивільні позови у повній відповідності засадам розумності, виваженості й справедливості.

Доказів, що спростовували б вимоги цивільних позовів цивільних позивачів, цивільний відповідач - не надав ні як суду першої інстанції, ні в додатках до апеляційної скарги, ні при апеляційному перегляді.

Доводи апеляції цивільного відповідача з приводу відмови в задоволенні цивільних позовів щодо відшкодування моральної шкоди, є надуманими та оцінюються, як захист своїх інтересів, однак будь-яких порушень при встановленні суми моральної шкоди не встановлено, оскільки така шкода оцінюється судом на власний розсуд, беручи до уваги конкретні обставини, які настали чи могли б настати.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні порушень вимог законодавчих та інших нормативно-правових актів про охорону праці службовою особою підприємства, установи, організації або громадянином - суб`єктом підприємницької діяльності, що спричинили загибель людини, суд прийняв на підставі глибокого та детального аналізу сукупності доказів у справі з точки зору їх допустимості, належності, логічності та взаємозв`язку.

Таким чином, враховуючи наведене, як істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б виступили підставою для скасування оскаржуваного вироку суду,так і неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильного застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, про які наголошували прокурор, адвокат ОСОБА_7 в своїх апеляційних скаргах, колегією суддів не встановлено, а тому вирок Літинського районного суду Вінницької області від 03.09.2020 року є таким, що відповідає вимогам ст. 370 КПК України та його необхідно залишити без зміни, а вимоги апеляційних скарг прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції ОСОБА_13 , захисника - адвоката ОСОБА_7 , цивільного відповідача АТ «Вінницяобленерго», представника цивільних позивачів ОСОБА_12 , ОСОБА_11 - адвоката ОСОБА_9 - залишити без задоволення.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 408 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :

апеляційні скарги прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції ОСОБА_13 , захисника - адвоката ОСОБА_7 , цивільного відповідача АТ «Вінницяобленерго», представника цивільних позивачів ОСОБА_12 , ОСОБА_11 - адвоката ОСОБА_9 - залишити без задоволення.

Вирок Літинського районного суду Вінницької області від 03.09.2020 року по кримінальному провадженню щодо ОСОБА_8 за ч.2 ст. 271 КК України - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом 3 (трьох) місяців.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4