УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2020 року м. Хмельницький

Слідчий суддя Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 , представника скаржника ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_4 , подану в інтересах ОСОБА_3 на постанову слідчого про закриття кримінального провадження, -

ВСТАНОВИВ:

10.12.2020 року адвокат ОСОБА_4 звернувся в порядку ст. 303 КПК України до слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду із скаргою в інтересах ОСОБА_3 на постанову слідчого Другого СВ СУ ТУ ДБР у м. Хмельницькому ОСОБА_6 від 23.03.2020 року про закриття кримінального провадження № 0000525, вважаючи її незаконною. Вказує, що ОСОБА_3 на час вчинення інкримінованого йому злочину був працівником правоохоронного органу, оскільки відповідно до Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» згідно Посадової інструкції головного державного інспектора відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та нормативно-правових актів Управління держпраці в Хмельницькій області він зобов`язаний був здійснювати державний нагляд за додержанням законодавства про працю юридичними особами, а тому проведення досудового розслідування справи, у якій він є фігурантом повинно було проводитися саме слідчими ДБР, а не слідчими органів Національної поліції, як відбулося. Також зазначає, що слідчий повинен був довести наявність чи відсутність істотної шкоди та вказує на суперечність у постанові про закриття кримінального провадження, яку вбачає у тому, що в мотивувальній частині постанови слідчий вказує на те, що факт завдання діями старшого слідчого Красилівського ВП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_7 та прокурора Старокостянтинівської місцевої прокуратури істотної шкоди не доведений, тоді як згідно резолютивної частини постанови закрив кримінальне провадження у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України.
Просить скасувати постанову слідчого Другого СВ СУ ТУ ДБР у м. Хмельницькому ОСОБА_6 від 23.03.2020 року про закриття кримінального провадження № 0000525.
В судовому засіданні скаржник та його представник наполягають на задоволенні скарги.
Прокурор у судовому засіданні заперечив проти задоволення скарги, вказавши, що оцінка органам досудового розслідування, в тому числі щодо підслідності кримінального провадження відносно ОСОБА_3 була надана в ході розгляду справи за обвинуваченням ОСОБА_3 . При цьому, ОСОБА_3 не є працівником правоохоронного органу, а тому підслідність провадження, яке розслідувалося відносно нього, правильно визначена за слідчими Красилівського ВП ГУНП в Хмельницькій області.
Слідчий, будучи належним чином повідомленим про дату та час розгляду скарги, у судове засідання не з`явився, що у відповідності до ч. 3 ст. 306 КПК України не є перешкодою для розгляду скарги.
Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження №0000525, приходжу до висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Другим Слідчим відділом ТУ ДБР, розташованого у м. Хмельницькому здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000525 від 25.06.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України.
Кримінальне провадження було порушено на підставі ухвали слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду, якою зобов`язано внести відомості до ЄРДР про кримінальне правопорушення згідно заяви ОСОБА_3 з якою він 24.04.2019 звернувся до ТУ ДБР, розташованого у м. Хмельницькому про можливе вчинення кримінального правопорушення працівниками Красилівського ВП ГУНП в Хмельницькій області.
Слідчим у кримінальному провадженні було допитано: 21.02.2020 ОСОБА_3 як свідка; 26.02.2020 старшого слідчого Красилівського ВП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_7 ; 26.02.2020 прокурора Старокостянтинівської місцевої прокуратури ОСОБА_8 .
Аналіз постанови слідчого Другого СВ СУ ТУ ДБР у м. Хмельницькому ОСОБА_6 від 23.03.2020 року на предмет відповідності положенням кримінального процесуального законодавства, дозволяє дійти висновку, що вона містить зміст обставин, які є підставами для прийняття процесуального рішення, мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення кримінального процесуального Кодексу України.
Таке процесуальне рішення відповідає фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній проаналізовані показання свідків, дана їм оцінка, викладені відповіді на усі постановлені в заяві про вчинення кримінального правопорушення питання і вірно викладені висновки, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття.
На думку слідчого судді висновок слідчого про те, що при проведенні досудового розслідування в рамках кримінального провадження № 0000075 жодним чином не було порушено підслідність, оскільки досудове розслідування здійснював уповноважений суб`єкт - слідчий СВ Красилівського ВП ГУНП в Хмельницькій області, а тому усі зібрані докази є належними та допустимими, а у діянні слідчого Красилівського ВП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_7 та прокурора Старокостянтинівської місцевої прокуратури ОСОБА_8 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України є вірним.
Так, посада головного державного інспектора Управління Держпраці у Хмельницькій області, яку обіймав ОСОБА_3 , належить до числа посад державних службовців, на яку поширюється дія Закону України «Про державну службу», а не до посад правоохоронних органів, визначених Законом України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» в контексті поширення на неї норм КК України щодо можливості кваліфікування службової особи як спеціального суб`єкта злочину.
У рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_9 щодо офіційного тлумачення положення частини третьої статті 364 Кримінального кодексу України (справа щодо застосування кваліфікуючої ознаки "працівник правоохоронного органу" до працівника державної виконавчої служби) № 10-рп/2012 від 18.04.2012 міститься висновок про те, що у статті 364 Кримінального кодексу не визначено, хто саме належить до працівників правоохоронного органу. Відсутні в законі про кримінальну відповідальність і посилання на відповідні положення інших законів України. Вказане унеможливлює застосування положень інших законодавчих актів, зокрема й Закону, для встановлення щодо спеціального суб`єкта злочину кваліфікуючої ознаки, передбаченої частиною третьою статті 364 Кримінального кодексу, - працівник правоохоронного органу. Системний аналіз положень Закону і частини третьої статті 364 Кримінального кодексу дає підстави вважати, що працівник правоохоронного органу у вказаному положенні закону про кримінальну відповідальність як службова особа - суб`єкт злочину є кваліфікуючою ознакою відповідного складу злочину, а в Законі працівник правоохоронного органу є особою, яка у зв`язку з її службовою діяльністю підлягає особливому державному захисту відповідно до мети Закону.
Згідно з абзацом другим пункту 1 статті 2 Закону «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» захисту підлягають працівники суду і правоохоронних органів, зазначених в абзаці першому цього пункту, а також співробітники кадрового складу розвідувальних органів України, працівники Антимонопольного комітету України та уповноважені особи Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, які беруть безпосередню участь, зокрема, у виконанні вироків, рішень, ухвал і постанов судів, постанов органів дізнання і попереднього слідства та прокурорів (підпункт "д"). Напрями діяльності, вказані у цьому абзаці, не можна вважати додатковими підставами для віднесення органів, що провадять таку діяльність, до правоохоронних. Визначивши ці напрями, законодавець розширив коло осіб, які поряд із працівниками суду і правоохоронних органів підлягають державному захисту відповідно до Закону, що є цілком виправданим з огляду на його завдання.
Слідчий у своїй постанові про закриття кримінального провадження досить докладно виклав мотиви прийняття процесуального рішення, навів переконливе обґрунтування.
Окрім того, за змістом ч.1 ст.365 КК України об`єктивна сторона вказаного злочину полягає у перевищенні влади або службових повноважень, тобто умисне вчинення працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому прав, чи повноважень, якщо вони завдали істотної шкоди охоронюваним законом права, інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам, інтересам юридичних осіб.
При цьому слідчим враховано, що злочин, передбачений ст. 365 КК України, є правопорушенням із матеріальним складом, тобто наявність істотної шкоди відповідно до диспозиції зазначеної статті, є обов`язковою умовою об`єктивної сторони складу злочину. За змістом примітки до ст.364 КК України істотною шкодою, зокрема і у статті 365 КК України, вважається така шкода, яка в сто і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян.
Факт спричинення істотної шкоди охоронюваним правам та законним інтересам ОСОБА_3 не встановлений, про що зазначено слідчим у постанові про закриття кримінального провадження. Докази спричинення істотної шкоди ОСОБА_3 в матеріалах кримінального провадження відсутні. Відсторонення ОСОБА_3 від виконання посадових обов`язків та, як наслідок, невиплата заробітної плати обумовлене розслідуванням кримінального провадження відносно нього, яке на сьогодні розглядається судом.
З цих підстав посилання скаржника та його представника на суперечність мотивувальної та резолютивної частини постанови неспроможні, оскільки за відсутності завдання істотної шкоди, яка є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України, відсутній і сам склад злочину, який визначаться сукупністю передбачених кримінальним законом об`єктивних і суб`єктивних ознак, що характеризують певне діяння як суспільно небезпечне.
З огляду на наведене, висновок слідчого Другого СВ СУ ТУ ДБР у м. Хмельницькому ОСОБА_6 про закриття кримінального провадження на підставі п.2 ч. 1 ст. 284 КПК України ґрунтується на всебічному, повному дослідженні всіх обставин кримінального провадження, належної оцінки доказів, здійсненої відповідно до вимог ст. 94 КПК України, та з таким висновком слідчого погоджується і слідчий суддя.
При закритті провадження слідчим було дотримано процесуального порядку винесення постанови, оскаржувана постанова винесена з проведенням усіх необхідних для прийняття такого рішення процесуальних дій. Слідчий вірно оцінив отримані відомості у їх комплексі, прийняв до уваги вичерпні можливості досудового розслідування та дійшов правильного висновку про відсутність складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303-309 КПК України, -
ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_4 , поданої в інтересах ОСОБА_3 на постанову слідчого про закриття кримінального провадження відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали проголошено 24.12.2020.

Слідчий суддя Хмельницького

міськрайонного суду ОСОБА_1