Дата документу 26.01.2021 Справа № 335/4877/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №335/4877/20 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/293/21 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2021 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Зеленодольськ Апостолівського району Дніпропетровської області, громадянки України, яка має середню спеціальну освіту, не працює, не заміжня, має на утриманні малолітню дитину, 2014 року народження, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої:
07 лютого 2020 року Шевченківським районним судом м.Запоріжжя за ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік, із застосуванням ст.ст.75,76 КК України звільнена від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік;
30 квітня 2020 року Орджонікідзевським районним судом м.Запоріжжя за ч.2 ст.15, ч.1 ст.185, ч.2 ст.185, ч.2 ст.15, ч.2 ст.185, ч.1 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки та звільнено від відбування покарання із застосуванням ст.ст.75,76 КК України з іспитовим строком 2 роки,
обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченої ОСОБА_6 .

Захисник обвинуваченої ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_8 звернулася до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 23 вересня 2020 року, яким ОСОБА_6 визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, та призначено їй покарання за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік.
На підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30 квітня 2020 року до покарання, призначеного за цим вироком, остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавленні волі на строк 2 роки 1 місяць.
Строк відбуття покарання ОСОБА_6 постановлено обраховувати з моменту її фактичного затримання.
Постановлено порушити перед Заводською районною службою (управлінням) у справах дітей Запорізької міської ради питання про вирішення подальшої долі малолітньої дитини обвинуваченої ОСОБА_6 - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Вирішена доля речових доказів у кримінальному провадженні.
В апеляційній скарзі захисник - адвокат ОСОБА_8 просить вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначеного ОСОБА_6 покарання. Постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст.79 КК України, звільнивши останню від відбування покарання з випробуванням до досягнення дитиною семирічного віку.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що судом першої інстанції безпідставно не застосовано відносно обвинуваченої ОСОБА_6 положення ст.79 КК України та не враховано інтереси малолітньої дитини і те, що обвинувачена є матір`ю одиначкою, не враховано тяжке матеріальне становище, сімейні взаємовідносини з родиною.

Також судом необґрунтовано встановлено, що така обставина, яка пом`якшує покарання, та була зазначена в обвинувальному акті щире каяття, носить лише формальний характер, оскільки обвинувачена ОСОБА_6 під час затримання багато разів вибачилася перед потерпілою особою ТОВ «Омега», саме з цього приводу після повернення майна працівники товариства не бажали для обвинуваченої суворого покарання, при затриманні обвинувачена ОСОБА_6 мала змогу втекти, проте все майно повернула і вибачилася.

Сторона захисту під час досудового розслідування мала змогу впевнитися у щирому розкаянні обвинуваченої ОСОБА_6 , і якщо суд першої інстанції мав сумніви з приводу щирого каяття ОСОБА_6 перед потерпілою особою, то повинен був викликати потерпілу особу та допитати її.

Згідно з вироком суду, 21 травня 2020 року, в період часу з 13 години 59 хвилин по 14 годину 07 хвилин, ОСОБА_6 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, знаходячись в якості покупця в приміщенні супермаркету «Варус-51» ТОВ «Омега», який розташований за адресою: м. Запоріжжя, вул. Яценка, буд. 2, перебуваючи там разом із знайомим ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , якому вона не повідомила про свій злочинний намір, та не вступаючи з ним у попередню змову на таємне викрадення чужого майна, зібрала за допомогою останнього у продуктовий кошик продукти споживання, а саме: 15 плиток шоколаду молочний з цілим лісовим горіхом «Корона» 90 г, вартістю 24 грн 80 коп. кожна; 2 плитки шоколаду «Корона чорний» 85 г, вартістю 16 грн 80 коп кожна; 4 плитки шоколаду чорний з цілим лісовим горіхом «Корона» 90 г, вартістю 26 грн 16 коп кожна; 6 плиток шоколаду молочний горіх родзинки «Корона» 85 г, вартістю 20 грн 80 коп кожна; пакет кави розчинної «Якобз Монарх» економ 300 г, вартістю 159 грн 92 коп, а всього майна на загальну суму 794 грн 96 коп. без урахування ПДВ.
Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_6 , переконавшись в тому, що за її діями ніхто не спостерігає, попрохала ОСОБА_10 перекласти з продуктового кошика вказані плитки шоколаду та пакет кави у жіночу сумку, яка належить їй, тим самим сховала у сумці викрадене нею майно.
Далі, ОСОБА_6 з викраденим майном пройшла касову зону, та не розрахувавшись за нього, залишила приміщення супермаркету, при цьому вийшла на вулицю, отримавши можливість розпорядитись ним на власний розсуд. Після цього, неподалік від вхідних дверей супермаркету ОСОБА_6 з викраденим майном була зупинена працівниками служби охорони вказаного магазину.
Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_6 вчинила злочин, передбачений ч.2 ст.185 КК України, який кваліфікуються, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

Заслухавши доповідь судді; обвинувачену ОСОБА_6 , її захисника-адвоката ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити в межах заявлених вимог; прокурора, який заперечував проти доводів та вимог апеляційної скарги та вважав вирок суду законним та обґрунтованим; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Висновки суду про вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, при обставинах, зазначених у вироку, засновані на досліджених в судовому засіданні доказах та є обґрунтованими.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачена ОСОБА_6 в судовому засіданні повністю визнала себе винною, дала показання по суті пред`явленого їй обвинувачення, у зв`язку з чим, на підставі ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження всіх доказів відносно фактичних обставин справи, оскільки вони учасниками судового провадження не оспорювались.
Вирок суду в частині фактичних обставин провадження, доведеності вини та кваліфікації дій обвинуваченої ніким з учасників провадження не оскаржується, тому, з огляду на вимоги ч.1 ст.404 КПК України, колегією суддів не переглядається.
Перевіряючи доводи сторони захисту щодо призначеного ОСОБА_6 покарання, колегія суддів виходить з такого.
Згідно з вимогами ст.ст. 50, 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Мотивуючи свій висновок про призначення обвинуваченій ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі, суд першої інстанції з достатньою повнотою врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченої, яка раніше судима за умисні злочини проти власності, офіційно не працевлаштована, має на утриманні малолітню дитину, 2014 року народження, є одинокою матір`ю, на обліках в наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває, вчинила інкриміноване їй кримінальне правопорушення в період іспитового строку, призначеного за попереднім вироком суду. Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченої, суд врахував визнання вини обвинуваченою ОСОБА_6 , обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.
Отже, обставини, на які посилається захисник - адвокат ОСОБА_8 в своїй апеляційній скарзі, фактично були враховані судом першої інстанції та стали підставою для призначення обвинуваченій ОСОБА_6 покарання в межах санкції статті обвинувачення у виді позбавлення волі на мінімальний строк, та мінімального остаточного покарання, з врахуванням строку покарання, призначеного останній за попереднім вироком суду.
Приймаючи до уваги відомості про особу обвинуваченої, яка не зважаючи на наявність в неї малолітньої дитини, систематично вчиняє умисні корисливі злочини, вищевказане правопорушення вчинила в період іспитового строку, менш ніж через місяць після ухвалення попереднього вироку суду, підстав для застосування ст.ст.75,79 КК України та звільнення обвинуваченої від відбування покарання з випробуванням не вбачається.
З урахуванням викладеного, а також фактичних обставин кримінального провадження, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі з реальним його відбуванням на строк, зазначений у вироку, оскільки таке покарання є справедливим і воно сприятиме перевихованню обвинуваченої та попередженню вчинення нею нових злочинів.
Вважати призначене обвинуваченій ОСОБА_6 покарання явно несправедливим через суворість жодних підстав немає.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.
Керуючись ст.ст.404-405, 407 КПК України, колегія суддів
УХВАЛИЛА:
апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 23 вересня 2020 року, яким ОСОБА_6 визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, та засуджено, залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4