Центральний районний суд м. Миколаєва
Справа № 490/6899/20
1 - кс/490/3886/2020
У Х В А Л А
17 жовтня 2020 року м. Миколаїв

Слідчий суддя Центрального районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю слідчого ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , законного представника ОСОБА_6 , підозрюваного ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СУ ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_8 погоджене з прокурором відділу прокуратури Миколаївської обласної ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України, з повною середньою освітою, студент Технічного коледжу, не працює, неодружений, раніше судимий, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

17.10.2020р. до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшло клопотання слідчого СУ ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_8 погоджене з прокурором відділу прокуратури Миколаївської обласної ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 .

В ході досудового розслідування встановлено, що приблизно в кінці вересня 2020 року, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та інші невстановлені досудовим розслідуванням особи, під вигаданими обставинами щодо нібито збуту потерпілим ОСОБА_12 наркотичних засобів, вирішили здійснити дії відносно останнього, направлені на отримання грошових коштів. На цій підставі, у ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та інших невстановлених досудовим розслідуванням осіб виник злочинний умисел, направлений на вимагання грошових коштів у ОСОБА_12 , у сумі 20 000 грн., під приводом того, що ОСОБА_12 нібито здійснює збут наркотичних засобів.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на вимагання грошових коштів у ОСОБА_12 , прочинаючи з 26.09.2020р. (більш точну дату під час досудового розслідування встановити не представилося можливим), ОСОБА_10 , діючи за попередньою злочинною змовою з ОСОБА_11 та іншими невстановленими досудовим розслідуванням особами, згідно злочинного плану, приїхали до потерпілого ОСОБА_12 та, шляхом погроз і нанесення ударів, здійснювали тиск на останнього, з метою отримання грошових коштів у сумі 20 000 грн.

У подальшому у невстановленому в ході досудового розслідуванні місці та часі, але не пізніше 15.10.2020р., ОСОБА_10 та ОСОБА_11 вступили у злочину змову з ОСОБА_13 та неповнолітнім ОСОБА_7 , вирішивши продовжити тиск на потерпілого ОСОБА_12 , шляхом особистих зустрічей, з метою отримання грошових коштів у сумі 20 000 грн.

Так, 15.10.2020р. о 12 год. 00 хв., ОСОБА_10 за допомогою мобільного терміналу зателефонував потерпілому ОСОБА_12 , викликавши останнього на зустріч для обговорення отримання грошових коштів. У свою чергу, потерпілий ОСОБА_12 на запропоновану зустріч погодився.

У подальшому о 14 год. 30 хв., ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та неповнолітній ОСОБА_7 , перебуваючи біля центрального стадіону по пр. Центральному у м. Миколаєві, зустріли ОСОБА_12 та почали спілкування, під час якого дізналися про наявність у потерпілого грошових коштів у сумі 1000 доларів США, які він отримав від свого знайомого. На цій підставі, у ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та неповнолітнього ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на вимагання у ОСОБА_12 усієї зазначеної суми грошових коштів.

ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та неповнолітній ОСОБА_7 , достовірно знаючи про відсутність у потерпілого ОСОБА_12 вказаних грошових коштів, які, однак, є у його батька ОСОБА_14 , вступили у злочинну змову, з метою реалізації умислу на вимагання грошових коштів у ОСОБА_12 . З метою спонукання потерпілого до передачі грошових коштів, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та неповнолітній ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою, почали наносити ОСОБА_12 удари руками та ногами в область голови, тулуба та нижніх кінцівок, чим спричинили потерпілому тілесні ушкодження, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на вимагання грошових коштів у ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , діючи за попередньою злочинною змовою з ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та неповнолітнім ОСОБА_7 , здійснюючи тиск, шляхом нанесення тілесних ушкоджень потерпілому, що супроводжувались погрозами застосування насильства та спричинення тяжких тілесних ушкоджень, посадили потерпілого ОСОБА_12 до автомобіля марки «Мазда 3», д/в НОМЕР_1 , з метою поїздки до батька та отримання грошових коштів. Під час пересування вказаним транспортним засобом, ОСОБА_10 та ОСОБА_13 здійснювали психологічний та фізичний тиск на ОСОБА_12 з метою отримання грошових коштів.

Цього ж дня о 17 год. 30 хв., ОСОБА_10 разом з ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та неповнолітнім ОСОБА_7 , з метою реалізації спільного злочинного умислу, направленого на вимагання грошових коштів у ОСОБА_12 , прибули за адресою: АДРЕСА_3 , для зустрічі із батьком потерпілого ОСОБА_12 .

У подальшому потерпілий ОСОБА_12 , перебуваючи під контролем ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та неповнолітнього ОСОБА_7 , здійснив телефонний дзвінок своєму батькові ОСОБА_14 , з метою отримання від останнього грошових коштів. Під час телефонної розмови ОСОБА_14 повідомив сину, що грошові кошти у нього відсутні.

Дізнавшись про неможливість отримання грошових коштів, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та ОСОБА_7 , повідомили потерпілому ОСОБА_12 про необхідність передачу їм грошових коштів не пізніше 16.10.2020р.

Вказані вище дії підозрюваного ОСОБА_7 стороною обвинувачення кваліфіковано ч. 2 ст. 189 КК України, як вимога передачі чужого майна (вимагання), із застосуванням насильства над потерпілим, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити.

Сторона захисту проти задоволення клопотання заперечувала та просила застосувати більш м`який запобіжний захід, обґрунтовуючи свої доводи тим, що підозра є необґрунтованою та відсутні ризики, на які посилається прокурор. Також під час розгляду вказаного клопотання сторона захисту вказала, що під час затримання до ОСОБА_7 було застосовано працівниками правоохоронних органів безпідставно фізичну силу в результаті чого у підозрюваного наявні тілесні ушкодження.

Вислухавши доводи учасників процесу, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного.

Згідно з визначеним Європейським судом прав людини поняття, обґрунтована підозра - це добровільне припущення про вчинення особою певного діяння, ґрунтується на об`єктивних відомостях, які можна перевірити у судовому розгляді та які спонукали б неупереджену та розумну людину вдатися до практичних дій, щоб з`ясувати, чи є така підозра обґрунтованою.

Підозра, виходячи з постанови Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 24.11.2016р. № 5 - 328 кс 16, є обґрунтованим припущенням про вчинення особою кримінального правопорушення.

У відповідності до норм КПК України, на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду провадження по суті, а саме питань пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи не винною у вчиненні злочину.

Підозра ОСОБА_7 у вчиненні вказаного вище кримінального правопорушення є обґрунтованою, оскільки ґрунтується на доказах, здобутих під час досудового розслідування, зокрема: витягом з ЄРДР № 0000288 від 02.10.2020р; заявою потерпілого ОСОБА_12 про вимагання в нього грошових коштів; протоколом допиту у якості потерпілого ОСОБА_12 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_15 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_14 ; протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками; протоколом додаткового допиту у якості потерпілого ОСОБА_12 ; висновком експерта № 1278 за результатами проведення судово -медичної експертизи ОСОБА_12 ; протоколом огляду за адресою: АДРЕСА_3 ; протоколом аудіо, - відео контролю ОСОБА_12 ; протоколами затримання підозрюваних ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11 в порядку ст. 208 КПК України; іншими матеріалами кримінального провадження у своїй сукупності.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні "Мюррей проти Об`єднаного Королівства" зазначив, що факти які викликають підозру не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що є завданням наступних етапів кримінального процесу.

За такого, слідчий суддя, приходить до висновку про обґрунтованість підозри по кримінальному провадженню № 0000288 відносно ОСОБА_7 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 492 КПК України, тримання під вартою може застосовуватися до неповнолітнього лише у разі, якщо він підозрюється або обвинувачується у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину, за умови, що застосування іншого запобіжного заходу не забезпечить запобігання ризикам, зазначеним у статті 177 цього Кодексу.

У своєму клопотанні слідчий, зазначив як ризики задля запобігання яких необхідне застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою те, що ОСОБА_7 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків, потерпілого, інших учасників кримінального провадження; вчиняти інші кримінальні правопорушення; перешкоджати кримінальному провадженню ін. чином.

На їх наявність вказує те, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком до 7 років, розуміючи наслідки вчиненого може переховуватися від органу досудового розслідування та суду. Вказаному сприяє те, що ОСОБА_7 не працює, не має стійких соціальних зв`язків, окрім того раніше судимий за вчинення насильницького злочину, вчинив дане кримінальне правопорушення під час іспитового строку, встановленого вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 20.02.2020р.

Таким чином, прокурором під час розгляду клопотання, відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 194 КПК України, доведено існування зазначених вище ризиків, що передбачені ст. 177 КПК України.

У той же час, таким ризикам не зможуть запобігти інші передбачені ст. 176 КПК України, запобіжні заходи, крім тримання під вартою, оскільки підозрюваний ОСОБА_7 , перебуваючи на волі зможе здійснювати незаконний вплив на свідків, потерпілого, інших учасників кримінального провадження за допомогою мережі Інтернет та мобільного зв`язку. Окрім того враховано те, що наявні соціальні зв`язки підозрюваного по місцю його проживання недостатні для попередження вчинення ним нових злочинів та виконанню процесуальних обов`язків, оскільки його батько та мати розлучені, ОСОБА_7 із жодним із них постійно не мешкає, останній час проживав у бабусі, яка не може в повній мірі контролювати його поведінку.

Про наведене додатково свідчить те, що батьки підозрюваного не мають достатнього виховного впливу та не змогли забезпечити виконання ним обов`язків, встановлених вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 20.02.2020р. та ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення під час іспитового строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 492 КПК України, слідчим суддею враховано вік неповнолітнього підозрюваного, його психологічні особливості та стан здоров`я, які не перешкоджають триманню під вартою.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його не можливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі « Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26.07.2001р. ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суду з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Таким чином, прокурором під час розгляду клопотання, відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України, доведено недостатність для запобігання вказаним ризикам застосування до підозрюваного більш м`яких ніж тримання під вартою запобіжних заходів, а це у свою чергу, враховуючи обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 7 років, що є підставою для застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини передбачені ст. ст. 177, 178 КПК України, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні, щодо злочину вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Також, при розгляді клопотання підозрюваний ОСОБА_7 зазначив, що під час його затримання співробітниками правоохоронних органів було застосовано до нього фізичне насилля, яке полягало в нанесенні йому ударів ногами та руками по різним частинам тулуба та голови, що явно не відповідало обставинам затримання.

Відповідно до ч. 6 ст. 206 КПК України, якщо під час будь - якого судового засідання особа заявляє про застосування до неї насильства під час затримання або тримання в уповноваженому органі державної влади, державній установі (орган державної влади, державна установа, яким законом надано право здійснювати тримання під вартою осіб), слідчий суддя зобов`язаний зафіксувати таку заяву або прийняти від особи письмову заяву та:

1) забезпечити невідкладне проведення судово - медичного обстеження особи;

2) доручити відповідному органу досудового розслідування провести дослідження фактів, викладених в заяві особи;

3) вжити необхідних заходів для забезпечення безпеки особи згідно із законодавством.

Частиною 7 ст. 206 КПК України, слідчий суддя зобов`язаний діяти в порядку, передбаченому частиною шостою цієї статті, незалежно від наявності заяви особи, якщо її зовнішній вигляд, стан чи інші відомі слідчому судді обставини дають підстави для обґрунтованої підозри порушення вимог законодавства під час затримання або тримання в уповноваженому органі державної влади, державній установі.

Враховуючи об`єктивні дані викладені підозрюваним, які можуть свідчити про порушення вимог законодавства під час затримання, слідчий суддя вважає за необхідне зобов`язати уповноважених осіб забезпечити невідкладне проведення судово медичного обстеження ОСОБА_7 та доручити Територіальному Управлінню ДБР у м. Миколаєві дослідження фактів, викладених затриманим ОСОБА_7 , щодо застосування відносно нього фізичного насилля з боку працівників поліції.

На підставі вище викладеного та керуючись ст. ст. 182, 183, 193, 194, 196, 197 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання слідчого СУ ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_8 погоджене з прокурором відділу прокуратури Миколаївської обласної ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 задовольнити.

Застосувати на строк до 14.12.2020р. включно до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Зобов`язати уповноважених осіб забезпечити невідкладне проведення судово медичного обстеження ОСОБА_7 .

Доручити Територіальному Управлінню ДБР у м. Миколаєві провести дослідження фактів щодо спричинення тілесних ушкоджень співробітниками правоохоронних органів під час затримання ОСОБА_7 .

На ухвалу протягом п`яти днів з моменту її оголошення до Миколаївського апеляційного суду може бути подано апеляцію, подача якої не зупиняє дії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1