ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2731/20 Справа № 205/1739/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ,
захисника-адвоката ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду, в режимі відеоконференції, матеріали за апеляційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 липня 2020 року щодо ОСОБА_7 , -
ВСТАНОВИЛА:
цією ухвалою залишено без задоволення клопотання захисника-адвоката ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Червона Зорька Сімферопольського району АР Крим, громадянина України, із середньою освітою, неодруженого, не працюючого, судимого:
- 14.02.2017 року Вільнянським районним судом Запорізької області за ч. 1 ст. 309, ст. 71 КК України до 4 років 5 місяців позбавлення волі. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано строк попереднього ув`язнення з 23.12.2016 року по 17.03.2017 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Суд першої інстанції, послався на дані про особу засудженого, який раніше був неодноразово судимий за умисні злочини, при цьому належних висновків для себе не зробив, свою правову поведінку і відношення до суспільства не змінював, і маючи незняту та непогашену у встановленому законом порядку судимість, повторно вчинив ряд тяжких умисних злочинів, за які на даний час і відбуває покарання.
На думку суду першої інстанції, процес виправлення ОСОБА_7 не досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим призначеного покарання у виді позбавлення волі перестає бути доцільним і подальше його виправлення можливе в інших умовах без ізоляції від суспільства.
В апеляційній скарзі:
- захисник засудженого просить скасувати вказану ухвалу та ухвалити нову, якою задовольнити клопотання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 .
На думку захисника, оскаржуване рішення суду є грубим порушенням норм матеріального та процесуального закону. Воно підлягає скасуванню, як таке, що суперечить основним принципам правосуддя та чинному законодавству.
Захисник вважає, що ОСОБА_7 сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Відбув покарання більш 2/3 частини строку призначеного судом за інкремінуємий йому злочин. ОСОБА_7 підтримує сімейні відносини з членами своєї сім`ї, що свідчить про високий рівень відповідальності перед родиною.
На думку апелянта, суд першої інстанції, розглядаючи справу, допустив порушення вимог кримінального процесуального закону, щодо всебічного, повного і неупередженого з`ясування обставин справи і вирішення її в точній відповідності з законом.
Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою, засудженого та його захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу, перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Відповідно до роз`яснень, які викладені в п. п. 2, 17 постанови № 2 від 26 квітня 2002 року Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці.
Згідно ст. 6 КВК України, виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.
Критерієм сумлінної поведінки є неухильне дотримання всіх вимог режиму місця відбування покарання та всіх прокладених на засудженого обов`язків. Чесним ставленням до праці є постійна старанність у роботі, прагнення до кращого виконання дорученої роботи, підвищення кваліфікації, бережливе ставлення до матеріалів, обладнання. Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.
Апеляційним переглядом встановлено, що ОСОБА_7 був засуджений вироком Вільнянського районного суду Запорізької області від 14.01.2017 року за ч. 1 ст. 309, ст. 71 КК України до 4 років 5 місяців позбавлення волі. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано строк попереднього ув`язнення з 23.12.2016 року по 17.03.2017 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання: 23.12.2016 року.
Кінець строку відбування покарання: 01.03.2021 року.
Відповідно до наданої адміністрацією установи характеристики, ОСОБА_7 в місцях позбавлення волі знаходиться з 27.08.2010 року.
Під час утримання в у Сімферопольському СІЗО АР Крим характеризувався посередньо.
З 05.04.2011 року відбував покарання в Біленьківській виправній колонії (№99) Запорізької області. На заходи виховного характеру реагував своєчасно, порушень вимог ПВР УВП не допускав, внаслідок чого стягнень не мав. Мав одне заохочення.
З 15.01.2013 року відбував покарання в Софіївській виправній колонії (№55) Запорізької області. Характеризувався негативно, мав 19 дисциплінарних стягнень, з них 11 ДІЗО. Мав одне заохочення.
З 18.04.2017 року відбуває покарання у ДУ Дніпровська виправна колонія (№89). На даний час працює на виробництві установи, за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці має 5 заохочень. Мав 1 стягнення.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про те, що процес виправлення ОСОБА_7 не досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим призначеного покарання у виді позбавлення волі перестає бути доцільним і подальше його виправлення можливе в інших умовах без ізоляції від суспільства.
Доводи апеляційної скарги захисника засудженого про те, що суд першої інстанції допустив порушення вимог кримінального процесуального закону, щодо всебічного, повного і неупередженого з`ясування обставин справи і вирішення її в точній відповідності з законом, на думку колегії суддів не відповідають дійсності.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та технічного запису судового засідання, суд в повному обсязі дослідив всі обставини справи, дані про особу засудженого, в тому числі і ті, що вказані в апеляційній скарзі, та прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні клопотання захисника-адвоката ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 .
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б слугували підставою для скасування ухвали суду першої інстанції, не вбачається.
Ухвала суду за своїм змістом є належно вмотивованою, обґрунтованою та законною.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а ухвалу суду першої інстанції, як законну, - слід залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 , - залишити без задоволення.
Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 липня 2020 року щодо ОСОБА_7 , - залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з дня її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4