судді Великої Палати Верховного Суду Прокопенка О. Б.
на ухвалу Великої Палати Верховного Суду від 13 січня 2021 року (провадження № 13-97зво20) у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами на підставі пункту2 частини третьої статті 459 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 7 червня 2006 року з підстави встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні справи судом
Короткий виклад історії справи
Зі змісту матеріалів провадження за заявою ОСОБА_1 убачається, що Жовтневий районний суд міста Дніпропетровська, задовольнивши скаргу ОСОБА_1 , постановою від 7 квітня 2006 року скасував рішення слідчого податкової міліції Державної податкової адміністрації у Дніпропетровській області від 5 березня 2002 року про порушення кримінальної справи за фактом ухилення від сплати податків щодо посадових осіб Товариства зобмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Галілей» за частиною третьою статті 212 Кримінального кодексу України (далі КК).
Апеляційний суд Дніпропетровської області ухвалою від 7 червня 2006 року скасував зазначену постанову і закрив провадження за скаргою ОСОБА_1
10 грудня 2010 року під час судового розгляду кримінальної справи щодо ОСОБА_1 прокурор змінив висунуте обвинувачення, відмовившись від нього в частині звинувачення в ухиленнівід сплати податків. Також у зазначену дату Ленінський районний суд міста Дніпропетровська на підставі статті49 КК закрив кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні злочинів, передбачених частиною першою статті 358та частиною другою статті 366 цього Кодексу.
Наполягаючи на відкритті провадження Великою Палатою Верховного Суду, ОСОБА_1 наголошував на тому, що скасувати оскаржену ухвалу необхідно через необґрунтованість цього рішення, незаконність порушення справи за частиною третьою статті 212 КК та надмірну тривалість судового провадження, а виплату Урядом України матеріальної компенсації не можна вважати ефективним захистом прав заявника.
Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 13 січня 2021 року відмовила у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами на підставі пункту 2 частини третьої статті 459 КПК ухвали Апеляційного суду Дніпропетровськоїобласті від 7 червня 2006 року.
Основні мотиви, викладені в ухвалі Великої Палати Верховного Суду
Загальні принципи, якими керувався ЄСПЛ при дослідженні заяви ОСОБА_1 , а саме оцінка та аналіз наведених ним фактів, констатований характер (зміст) порушень Конвенції, присуджена у зв`язку із цим грошова компенсація, дають підстави вважати, що не було додержано такого права заявника, яке наразі неможливо відновити у вигляді того ж стану чи становища, що існували до порушення Конвенції, адже неможливо відновити право на розгляд справи впродовж розумного строку, який уже був порушений.
У таких випадках, з урахуванням Рекомендації № R (2000) 2 Комітету Міністрів Ради Європи від 19 січня 2000 року, засобами компенсації можуть бути: сплата присудженого відшкодування шкоди, аналіз причин порушення Конвенції та пошук шляхів усунення цих порушень, вжиття інших заходів загального характеру. Виконання цих заходів покладається на компетентні органи державної влади.
На думку суддів Великої Палати Верховного Суду, у цій справі ЄСПЛ не встановив жодного порушення Конвенції, яке було би безпосередньо пов`язане з постановленими судовими рішеннями, а за шкоду, завдану надмірною тривалістю судового провадження, присудив ОСОБА_1 відповідну матеріальну компенсацію (2 000 євро) і заявник не заперечує проти отримання коштів.
З огляду на викладене більшість суддів Великої Палати Верховного Суду дійшли висновку про відсутність правовихпідстав для відкриття провадження за заявою ОСОБА_1 про перегляд ухвали від 7 червня 2006 року за виключними обставинами у зв`язку зі встановленням міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні справи судом, а твердження заявника про протилежне є необґрунтованими.
Підстави і мотиви для висловлення окремої думки
Відповідно до частини третьої статті 375 КПК суддя має право викласти окрему думку.
Із висновком Великої Палати Верховного Суду про відмову у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами на підставі пункту 2 частини третьої статті 459 КПК ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 7 червня 2006 року з підстави встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні справи судом не погоджуюся, зважаючи на таке.
Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади, місцевого самоврядування, їх посадові особи повинні діяти на підставі, в порядку та у спосіб, встановлені Конституцією та законами України.
Відповідно до положень статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Згідно з частино другою статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Статтею 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Відповідно до статті 2 Закону України від 23 лютого 2006 року
№ 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі Закон № 3477-IV) і статті 46 Конвенції Україна зобов`язана виконувати остаточне рішення ЄСПЛ в будь-якій справі, в якій вона є стороною.
Глава 3 Закону № 3477-IV передбачає, що для виконання рішення ЄСПЛ, яким констатовано порушення Україною Конвенції, мають вживатися заходи індивідуального та загального характеру.
За статтею 10 Закону № 3477-IV додатковими до виплати присудженого ЄСПЛ відшкодування заходами індивідуального характеру є: а) відновлення настільки, наскільки це можливо, попереднього юридичного стану, який особа мала до порушення Конвенції (restitutio in integrum); б) інші заходи, передбачені у рішенні ЄСПЛ.
Застосування restitutio in integrum можливе шляхом повторного розгляду справи, включаючи відновлення провадження у справі, у разі вжиття Україною заходів індивідуального характеру на виконання рішення ЄСПЛ у справі, в якій вона є стороною.
На мою думку, саме на відновлення настільки, наскільки це можливо, попереднього стану, який ОСОБА_1 як стягувач мав до порушення Конвенції у його справі, і була подана заява до Верховного Суду про перегляд ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 7 червня 2006 року, яка обмежує права ОСОБА_1 .
Варто зазначити, що згідно з пунктом 2 частини третьої статті 459, частиною третьою статті 463 КПК встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні даної справи судом є виключною обставиною і заяви про перегляд судового рішення за такою обставиною розглядаються Великою Палатою Верховного Суду.
Водночас, на мою думку, Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 13 січня 2021 року помилково на стадії відкриття провадження відмовила у такому відкритті за заявою ОСОБА_1 про перегляд ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 7 червня 2006 року за виключними обставинами.
На моє переконання, при відкритті провадження за заявою про перегляд судового рішення за виключними обставинами суд не наділений повноваженнями вирішувати питання про справедливість судового провадження, справедливість судового рішення та чи є скасування цього рішення ефективним засобом відновлення прав заявника. На зазначені питання можна дати відповідь лише за результатами розгляду справи.
На мою думку, саме ухвала Апеляційного суду Дніпропетровської області від 7 червня 2006 року повинна була бути допущена до перегляду Великою Палатою Верховного Суду з тим, щоб з`ясувати, наскільки можливо відновити попередній юридичний стан ОСОБА_1 у справі, який він мав до порушень, констатованих у рішенні ЄСПЛ, адже кримінальне переслідування заявника тривало вісім років із 2002 року.
Статтею 13 Конвенції встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. У рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» ЄСПЛ вказав, що норма статті 13 Конвенції гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Сутність цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органу розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечать при цьому виконання своїх зобов`язань. Суд визнав, що вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачені національним законодавство (пункт 145 рішення).
Характер порушень гарантованих Конвенцією прав ОСОБА_1 свідчить про системну проблему відсутності ефективних засобів юридичного захисту в умовах надмірної тривалості розгляду кримінального провадження судом. Встановлення ЄСПЛ неправомірності поведінки суду, яка відобразилася у конкретному рішенні, на мою думку, є підставою для перегляду такого рішення за виключними обставинами.
Вважаю, що відмова Великої Палати Верховного Суду від розгляду заяви ОСОБА_1 по суті через формальні підстави може становити нові порушення прав заявника. Відмовивши у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 про перегляд ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 7 червня 2006 року за виключними обставинами, суд не відновив його юридичний стан, не поновив порушене право, що фактично означає невиконання рішення ЄСПЛ щодо заявника.
Суддя Великої Палати
Верховного Суду О. Б. Прокопенко