УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 листопада 2020 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю:

скаржника ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого відділу РЗТ СУ ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_4 у кримінальному провадження №0000217 від 18.04.2016, яка полягає у нездійснені процесуальних дій в установлений КПК України строк,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду із вищевказаною скаргою, яку мотивує тим, що 19.07.2020 ОСОБА_3 направив слідчому ОСОБА_5 заяву про залучення його до провадження як потерпілого. Заяву слідчий давно отримав, та на порушення ч.2 ст.55 КПК досі пам`ятку про процесуальні права та обов`язки мені не вручив. Бездіяльність слідчого полягає в тому, що він досі не виконав процесуальну дію з вручення пам`ятки про процесуальні права та обов`язки, яку за законом повинен безумовно виконати, але наразі вчиняє бездіяльність, що може бути оскаржено за фабулою ст. 303 КПК, з метою зобов`язати слідчого таки вчинити цю процесуальну дію, прописану в ст. 303 КПК як будь яку іншу процесуальну дію, яку він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, а саме на вимогу ч.2 ст.55 КПК зобов`язати слідчого вручити мені, як потерпілому, пам`ятку про процесуальні права та обов`язки. Невручення пам`ятки про права та обов`язки потерпілого, як того вимагає ч.2 ст.55 КПК, є фактом бездіяльності слідчого, який триває і досі, тому просив скаргу задовольнити.
В судовому засіданні ОСОБА_3 скаргу підтримав та просив задовольнити.

Слідчий ОСОБА_4 в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні скарги, оскільки ОСОБА_3 було повідомлено про відмову у визнанні його потерпілим.
Слідчий суддя, заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали скарги встановив наступне.

Слідчим відділу РЗТ СУ ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_4 проводиться досудове розслідування кримінального провадження №0000217 від 18.04.2016 за ознаками правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України.
19.07.2020 ОСОБА_3 направив слідчому ОСОБА_5 заяву про залучення його до кримінального провадження №0000217 від 18.04.2016 як потерпілого .

Проте слідчим не було розглянуто дану заяву, яка подана відповідно до ч.2 ст. 55 КПК України та не вручив ОСОБА_3 пам`ятка про процесуальні права та обов`язки потерпілого.
Правовими приписами ч. 1 ст. 303 КПК України чітко встановлено перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування.
Згідно п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 55 КПК України, права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення.

Разом з тим, ч. 5 ст. 55 КПК України, за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

За змістом цієї норми, права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення.

У рішенні ЄСПЛ «Шмалько проти України» п. 33 та «Далбан проти Румунії» п. 44 визначено, що термін «потерпілий» у сенсі статті 34 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод означає особу, яка безпосередньо постраждала від дії чи бездіяльності, яка є предметом судового розгляду; при цьому порушення Конвенції може мати місце навіть за відсутності шкоди. Отже, прийняття рішення чи вжиття заходу на користь заявника в принципі не є достатнім для позбавлення останнього статусу «потерпілого», якщо державні органи не визнали порушення Конвенції, чи то безпосередньо, чи по суті, і не надали за це порушення компенсації.

Проаналізувавши вимоги ст.55 КПК України вбачається, що обов`язок органів, які здійснюють кримінальне провадження, виносити постанову лише у випадку відмови особі про визнання його потерпілим, а при задоволенні не є обов`язковим.

Таким чином не повідомлення ОСОБА_3 , щодо не визнання його потерпілим дає підстави вважати, що органами досудового слідства його заяву прийняли та задовольнили, визнавши його потерпілим у кримінальному провадженні №0000217 від 18.04.2016 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

Оскільки у матеріалах справи так і матеріалах досудового розслідування відсутня постанова про відмову ОСОБА_3 у визнанні його потерпілим та відсутні відомості, щодо роз`яснення потерпілому його прав та обов`язків, свідчить про наявність бездіяльності слідчого у кримінальному провадженні.

Згідно ч. 1 ст. 307 КПК України слідчий суддя за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляє ухвалу згідно з правилами цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що відомості зазначені в скарзі знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому скаргу останнього слід задовольнити.
Керуючись ст.ст. 303, 305, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_3 задовольнити.
Визнати бездіяльність слідчого СВ РЗТ СУ ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_4 у кримінальному провадження №0000217 від 18.04.2016, яка полягає у нездійснені процесуальних дій в установлений КПК України строк.

Зобов`язати слідчого СВ РЗТ СУ ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_4 вчинити дії, передбачені ч.2 ст. 55 КПК України, вручивши ОСОБА_3 пам`ятку про процесуальні права та обов`язки потерпілого.

Ухвала слідчого судді не підлягає апеляційному оскарженню.

Слідчий суддя