Справа № 461/3816/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/710/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2020 року колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду у складі:
Головуючої судді ОСОБА_2 ,

Суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

розглянувши по кримінальному провадженні №0000052 від 16.06.2016 року у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 захисника обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 10 червня 2020 року про продовження строку обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою,-

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

встановила:
даною ухвалою, строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено до 08 серпня 2020 року включно.

Визначено обвинуваченому ОСОБА_7 заставу у розмірі 6 890 000 грн.

Обвинувачений або заставодавець (фізична або юридична особа) мають право у будь-який момент внести заставу на депозитний рахунок суду у розмірі визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом дії ухвали.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений ОСОБА_7 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

На підставі ч. 5 ст. 194 КПК України покладено на обвинуваченого ОСОБА_7 у разі внесення застави наступні обов`язки: прибувати за кожною вимогою до суду; не відлучатись з населеного пункту, в якому він проживає без дозволу суду; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та роботи; утримуватися від спілкування з свідками у даному кримінальному провадженні.

У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, такий зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

Попереджено обвинуваченого ОСОБА_7 , що після внесення застави у разі невиконання покладених на нього обов`язків застава може бути звернута в дохід держави.

Визначено строк дії ухвали 60 /шістдесят/ днів з 10 червня 2020 року до 08 серпня 2020 року.

Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції вказав, що з урахуванням особи обвинуваченого, його віку, стану здоров`я, те, що він підозрюється у вчиненні злочину середньої тяжкості, тяжкого та особливо тяжких злочинів, обставини, які суд враховував при обранні запобіжного заходу, не змінилися, ризики, що існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та в подальшому при його продовженні не зменшилися, враховуючи складність справи, кількість інкримінованих епізодів злочинної діяльності, учасників справи (свідків), обсяг та специфіку процесуальних дій, необхідних для здійснення судового розгляду, суд прихйшов до висновку, що ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, може переховуватися від суду, впливати на свідків, а також вчиняти інші кримінальні правопорушення, а тому такому необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Заставу обвинуваченому ОСОБА_7 слід визначити у розмірі 6 890 000 грн. У разі внесення обвинуваченим суми застави покласти на нього обов`язки, передбачені ст.194 КПК України.

На вказану ухвалу адвокат ОСОБА_6 захисник обвинуваченого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, просить оскаржувану ухвалу скасувати, змінити запобіжний захід на такий, що не пов`язаний з позбавленням волі.

В обґрунтування вказує, що доказів існування ризиків передбачених ст. 177 КПК України до клопотання не надано. Наголошує, що розмір застави нічим необгрунтований. Вважає, що слідчий та прокурор умисно не долучили та не вказали на певні факти та необґрунтовано обвинувачують у вчиненні злочину обвинуваченого.

Заслухавши доповідь судді, виступ обвинуваченого та захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу, виступ прокурора, який заперечив проти вимог апелянта та просив залишити без змін ухвалу суду, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на справедливий суд, що включає, крім іншого, право на розгляд справи. Відповідні положення Конвенції знайшли своє втілення також у ст. 55 Конституція України, згідно з якою права і свободи людини і громадянина захищає суд; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ст.7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зокрема, право на доступ до правосуддя (п.14 ч.1 ст.7 КК України).

У Рішенні Конституційного Суду України № 4-р/2019 від 13.06.2019 у справі № 3-208/2018(2402/18) щодо ОСОБА_9 зазначено, що положення частини 2 статті 392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним). Зобов`язано Верховну Раду України привести нормативне регулювання, встановлене частиною другою статті 392 Кримінального процесуального кодексу України, у відповідність із Конституцією України та цим Рішенням.

Згідно ч.6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 КПК України.

Відповідно до ч.2 ст.331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Відповідно до ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою ст.177 КПК України.

Згідно ч.3 ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів справи, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 307 ч.3 28 ч.3 317 ч.2, 28 ч.3 306 ч.2, 311 ч.2 КК України.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції, задовольняючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 врахував, що будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України немає.

При розгляді клопотання суд першої інстанції з урахуванням особи обвинуваченого, його віку, стану здоров`я, те, що підозрюється у вчиненні злочину середньої тяжкості, тяжкого та особливо тяжких злочинів, обставини, які суд враховував при обранні запобіжного заходу, не змінилися, ризики, що існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та в подальшому при його продовженні не зменшилися, враховуючи складність справи, кількість інкримінованих епізодів злочинної діяльності, учасників справи (свідків), обсяг та специфіку процесуальних дій, необхідних для здійснення судового розгляду, суд приходить до висновку, що ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, може переховуватися від суду, впливати на свідків, а також вчиняти інші кримінальні правопорушення, відтак, суд першої інстанції, прийшов до вірного висновку про необхідність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

При цьому, на думку колегії суддів, у даному випадку, судом, визначено розмір застави, який є відповідним і достатнім у даному кримінальному провадженні, а також є достатнім і прийнятним з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

На переконання колегії суддів, застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу буде недостатньою мірою, оскільки такі заходи не можуть запобігти спробам обвинуваченого переховуватися від органів досудового розслідування або суду, впливати на свідків, вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Відтак, доводи апелянта правильних висновків суду першої інстанції не спростовують, є необґрунтованими і безпідставними.

За таких обставин, судом першої інстанції зроблено вірний висновок про те, що застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі, на чому наполягає апелянт, не буде достатнім для запобігання ризикам, зазначеним в ч.1 ст.177 КПК України.

Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги адвоката ОСОБА_6 захисника обвинуваченого ОСОБА_7 .

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 405, 407 КПК України, колегія суддів

постановила:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 захисника обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 10 червня 2020 року про продовження строку обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4