Дата документу 05.08.2020 Справа № 937/2279/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
______________________________________________________________________
Провадження №11-сс/807/883/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 937/2279/20 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції з Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області, провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 07 липня 2020 року,

встановила:
До суду першої інстанції надійшла заява ОСОБА_6 на бездіяльність посадових осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі. У заяві зазначено, що бездіяльність посадових осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення. Так, заявник зазначає, що він звертався до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, із заявами щодо злочинів, вчинених організованою злочинною групою у складі слідчого Рощина і прокурора ОСОБА_7 , а також щодо злочину, вчиненого експертом ОСОБА_8 . Однак, передбачені законом відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені не були, тому заявник вважає, що посадові особи Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, такими своїми діями порушують кримінальне процесуальне законодавство України. Заявник просить суд зобов`язати уповноважених осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості за його заявою, яка надійшла до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, та розпочати розслідування.

Ухвалою слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 07 липня 2020 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність посадових осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Мелітополі.

В апеляційній скарзі (з доповненнями) ОСОБА_6 просить переглянути ухвалу слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 07 липня 2020 року, яка, на його думку, є незаконною, внаслідок порушення слідчим суддею вимог КПК України, зокрема ст. 214 КПК України, що призвело до ухвалення неправомірного рішення.

Апелянт посилається на те, що у судовому засіданні з розгляду його скарги, йому не була вручена пам`ятка про його права, яка повинна бути відповідною його статусу, який взагалі не визначений, а також не були присутні слідчий та прокурор.

Учасники судового провадження, будучи належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду, не прибули до апеляційного суду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття, у зв`язку з чим, відповідно до вимог ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснювалося.

Перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступних висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Положеннями ст. 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
В офіційному тлумаченні ч. 2 ст. 55 Конституції України, викладеному в рішенні Конституційного Суду України, від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011, зазначено, що реалізація конституційного права на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб забезпечується в порядку, визначеному процесуальним законом.
Положеннями ч. 1 ст. 24 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України) передбачено, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому КПК України.
Так, порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування визначено главою 26 КПК України (параграф 1, ст. ст. 303-308 цього Кодексу).
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.
В оскаржуваній ухвалі слідчий суддя встановив, що 22 квітня 2019 року, 05 листопада 2019 року та 18 грудня 2019 року до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, надійшли заяви ОСОБА_6 , в яких він зазначив, що організованою злочинною групою у складі слідчого Рощина і прокурора ОСОБА_7 , а також експертом ОСОБА_8 було скоєно злочини, в тому числі сфальсифіковано кримінальну справу, що призвело до безпідставного її закриття, та закрито кримінальну справу за хабар. Згідно з листом Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, від 26 квітня 2019 року, ОСОБА_6 було повідомлено про те, що зі змісту заяви не вбачається фактичних і достатніх обставин, які б свідчили про ознаки злочину, у зв`язку із чим відсутні підстави для внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Враховуючи вимогич. 1 ст. 2 КК України, ст. 214 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку про те, що внесенню до Єдиного реєстру досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише такі, що містять достатні відомості про кримінальне правопорушення. Підставами вважати заяву чи повідомлення саме про кримінальне правопорушення є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки кримінального правопорушення. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність конкретної події кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення). Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань. При цьому суб`єктивна впевненість особи у неправомірних діях, незгода із рішенням, дією чи бездіяльністю самі по собі не можуть бути підставами для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань в порядку ст. 214 КПК України.

Проаналізувавши зміст заяв ОСОБА_6 , слідчий суддя дійшов висновку про те, що останні не містять даних, які б вказували на об`єктивні ознаки кримінального правопорушення, та свідчили б про наявність в діях певних осіб ознак передбачених КК України кримінальних правопорушень. Натомість, викладені в заяві обставини та доводи заявника фактично зводяться до незгоди заявника із висновком експерта та постановою про закриття кримінальної справи, винесеною під час досудового розслідування, яка в подальшому була скасована, щодо висновку експерта була проведена повторна експертиза. Однак, вказані обставини не свідчать про можливе скоєння зазначених в заявах кримінальних правопорушень. Доводи заяви не містять необхідних відомостей про вчинені кримінальні правопорушення, які відповідно до вимог ч. 5 ст. 214 КПК України мають вноситися до Єдиного реєстру досудових розслідувань, а ґрунтуються на суб`єктивній оцінці заявника та його ставленні до зазначених у заяві обставин. Інших відомостей про вчинення передбачених кримінальним законом кримінальних правопорушень повідомлення не містять.

Колегія суддів погоджується з цими висновками слідчого судді, виходячи із наступного.
Згідно з ч. 1 ст. 214 КПК України, слідчий, прокурор, невідкладно, але не пізніше 24 години після подання заяви, повідомлення про вчинення кримінального правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до ЄРДР та розпочати розслідування. До ЄРДР, зокрема, має бути внесено короткий виклад обставин про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; вказана попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) КК України (ч. 5 ст. 214 КПК України). Досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до ЄРДР, порядок формування та ведення якого затверджується Генеральною Прокуратурою України.
Внесення відомостей до ЄРДР врегульовано Положенням про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженим наказом Генеральної прокуратури України від 06 квітня 2016 року № 139). Згідно з п. 1 глави 2 розділу I цього Положення, до реєстру вносяться відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що узгоджується з вимогами п. п. 4, 5 ч. 5 ст. 214 КПК України.
Згідно з ч. 1 ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно-небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого Кримінальним кодексом України.
У своїй постанові від 16 травня 2019 року Верховний Суд у складі колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду (справа № 761/20985/18, провадження № 51-8007км18) вказав: «...положеннями ст. 3 КПК визначено, що кримінальне провадження це досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність. Досудове розслідування це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується, серед іншого, закриттям кримінального провадження. Якщо не було події кримінального правопорушення або в діях особи немає складу кримінального правопорушення, то за таких обставин кримінальне провадження не може бути розпочато. А якщо через помилку чи з інших причин таке провадження було розпочато, то воно негайно має бути припинено і з позиції вимог правопорядку, і з огляду дотримання інтересів всіх учасників правовідносин.....».
Системний аналіз зазначених вище положень закону дає підстави для висновку, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять відомості про кримінальне правопорушення.
У цілому такий висновок відповідає Рішенню Конституційного Суду України від 17 червня 2020 року, у п. 5 мотивувальної частини якого зазначено, що «встановлений законодавцем обсяг судового захисту стосовно оцінки бездіяльності уповноважених державних органів має забезпечити ефективність судового контролю, який має бути забезпечено під час розгляду відповідних питань хоча б у двох судових інстанціях: законодавець має запровадити такий обсяг судового контролю за бездіяльністю слідчого чи прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Реєстру після отримання заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення, що дозволяв би здійснити ефективний судовий контроль щодо відповідних питань та за наявності підстав надати особі можливість ініціювати початок кримінального провадження, а отже, надати їй реальний доступ до судового захисту».
Колегія суддів погоджується також з висновком слідчого судді, що основним складовим елементом об`єктивної сторони будь-якого кримінального правопорушення є його суспільна небезпечність. Кримінальне правопорушення серед інших правопорушень характеризується найвищим ступенем суспільної небезпечності і саме це дозволяє відмежовувати його від близьких за об`єктивними і суб`єктивними ознаками інших правопорушень (адміністративних, дисциплінарних та інших). Саме по собі припущення щодо можливого скоєння кримінального правопорушення не є свідченням його вчинення, оскільки суперечить визначальним засадам правового регулювання кримінального провадження.

На думку колегії суддів, заява ОСОБА_6 за своїм змістом та суттю є висловленням незгоди з процесуальними рішеннями слідчого Рощина та прокурора Фоміна, а також з висновками експерта ОСОБА_8 , що само по собі не є підставою для внесення відомостей до ЄРДР про вчинення кримінальних правопорушень.
Більш того, заява ОСОБА_6 не містить конкретних обставин, які б свідчили про вчинення вказаними вище особами злочинів, вчинених організованою злочинною групою у складі слідчого Рощина і прокурора ОСОБА_7 , а також щодо злочину, вчиненого експертом ОСОБА_8 , зокрема про те, що було сфальсифіковано кримінальну справу, що призвело до безпідставного його закриття, а закриття справи відбулося за хабар.

Крім того, слідчим суддею встановлено, що за аналогічними заявами ОСОБА_6 неодноразово були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, після проведення досудового розслідування та з`ясування всіх обставин кримінальних проваджень слідчими були винесені постанови про закриття даних кримінальних проваджень у зв`язку з відсутністю в діяннях складу кримінальних правопорушень. При цьому ОСОБА_6 в судовому засіданні не заперечував викладених вище обставин та пояснив, що оскільки не вдалося в судах добитися судових рішень про скасування постанов слідчого про закриття кримінальних проваджень, то він знову подає аналогічні заяви.

У зв`язку з цим, колегія суддів звертає увагу на те, що одним з основоположних аспектів верховенства права є вимога щодо юридичної визначеності, згідно з якою у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (принцип згадується у рішенні Великої Палати Європейського суду з прав людини у справі Brumarescu проти Румунії від 28 жовтня 1999 року, заява № 28342/95, параграф 61). Юридична визначеність вимагає поваги до принципу res judicata, тобто «остаточності» рішення суду, які відмовили апелянту у скасуванні постанов слідчих про закриття кримінальних проваджень, щодо слідчого Рощина, прокурора ОСОБА_7 , а також експерта ОСОБА_8 .

Отже, слідчий суддя не міг задовольнити заяву ОСОБА_6 , оскільки питання про відсутність складів злочинів у діях слідчого Рощина, прокурора ОСОБА_7 , а також експерта ОСОБА_8 вже було вирішено слідчими суддями, які погодилися з тим, що в діях останніх відсутній склад злочинів, ці судові рішення набрали законної сили та підлягають безумовному виконанню, а тому початок досудового розслідування знову відносно цих самих осіб буде порушувати принцип юридичної визначеності.
Доводи апелянта про те, що у судовому засіданні з розгляду його скарги, йому не була вручена пам`ятка про його права, яка повинна бути відповідною його статусу, який взагалі не визначений, є необґрунтованими, оскільки, по-перше, це суперечить змісту розписки про отримання пам`ятки (а.с. 12), а по-друге, згідно з вимогами ч. 1 ст. 60 КПК України він є заявником, який звернувся із заявою про кримінальні правопорушення до органу державної влади, уповноваженого розпочати досудове розслідування.

Не заслуговують також на увагу й доводи апелянта про те, що в судовому засіданні не були присутні слідчий та прокурор, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України, відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду справи.

Згідно з ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін або скасувати ухвалу та постановити нову ухвалу.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
За змістом ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК України, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
При цьому, істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.
Отже, рішення слідчого судді, який дійшов висновків про те, що заява ОСОБА_6 фактично стосується незгоди заявника із процесуальним рішенням слідчого, прокурора та експерта під час досудового розслідування, одне з яких в подальшому було скасовано, а інше взагалі не прийняте до уваги, а також не містить достатніх даних про наявність ознак кримінально-караного діяння, що свідчить про те, що посадовими особами Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, не було допущено протиправної бездіяльності при розгляді даної заяви, є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційна скарга ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 07 липня 2020 року про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність посадових осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Мелітополі, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: