Ухвала
про залишення скарги без руху

13 липня 2020 року

м. Київ
справа № 214/5130/19
провадження № 51- 3161 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 03 лютого 2020 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 26 травня 2020 року,
встановив:
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 ставить питання про перегляд зазначених судових рішень в касаційному порядку, просить ухвалу апеляційного суду скасувати та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції, зупинити виконання зазначеного вироку, однак при цьому не навів належних обґрунтувань щодо незаконності судових рішень.
Суд, перевіривши касаційну скаргу, дійшов висновку про необхідність залишення скарги без руху із наданням засудженому ОСОБА_4 строку для усунення недоліків на таких підставах.
У пунктах 4 і 5 ч.2 статті 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено:
обґрунтування вимог особи, яка подала касаційну скаргу, із вказівкою на те, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення;
вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 436 КПК суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право:

- залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу без задоволення;
- скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції;
- скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження;

- змінити судове рішення.
Однак, як убачається зі змісту скарги, засуджений вищевказаних вимог закону не дотримався.
Так, засуджений ОСОБА_4 у скарзі не погоджується з вироком суду першої інстанції та ухвалою апеляційного суду, але просить скасувати лише ухвалу апеляційного суду, однак, враховуючи зазначену ним позицію в скарзі про постановлення вироку щодо нього із порушенням норм матеріального і процесуального закону, вимогу щодо вироку не зазначив. Вказане ним прохання про зупинення виконання вироку є клопотанням, яке вирішується в порядку, передбаченому положеннями ст. 430 КПК і не є безпосередньою вимогою до суду касаційної інстанції в розумінні вимог ст.436 КПК.
На думку Суду, така вимога не є конкретною до суду касаційної інстанції, з урахуванням положень ст. 436 КПК, тому засудженому необхідно уточнити свою вимогу в частині скасування або зміни оскаржуваних судових рішень.
Згідно з положеннями ст. 438 КПК однією із підстав для скасування чи зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.
При вирішенні питання про наявність зазначеної підстави для скасування чи зміни судового рішення, визначеної положеннями ст. 438 КПК, суд касаційної інстанції має керуватися ст. 412 КПК. Відповідно до вимог ч.1 ст. 412 КПК істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення.
У скарзі засуджений посилається на порушення апеляційним судом його права на захист, а саме на порушення права на правову допомогу, тобто порушення вимог статей 42,43,438 КПК, також на те, що апеляційний суд не заважаючи на перебуванні обвинуваченого на лікарняному та на клопотання про ознайомлення з матеріалами провадження і перенесення розгляду справи, на відсутність у нього та сторони захисту повідомлень про день і час апеляційного розгляду, розглянув справу без його участі і захисника. При цьому, засуджений також зазначає, що йому не було роз`яснено в суді першої інстанції порядок скороченого провадження та можливість оскарження вироку з цієї підстави, не роз`яснено право на безоплатну допомогу захисника, та погоджуючись з обставинами провадження зі слів прокурора, вважав що йому буде призначено судом покарання у виді позбавлення волі строком на два роки.
Однак, враховуючи наведені у скарзі доводи та підстави перегляду судових рішень, ОСОБА_4 , крім зазначених процесуальних норм, не вказав які саме норми КПК та КК порушено судами першої й апеляційної інстанцій, з огляду на наведені ним у скарзі порушення, які вплинули чи могли вплинути на постановлення законних і обґрунтованих рішень.
При вирішенні питання про наявність визначених положеннями ст. 438 КПК підстав для скасування чи зміни судового рішення суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414, 438 КПК.
Крім того, у скарзі засуджений посилається на не дотримання судами положень статей 2, 128, 372,389 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК), однак зазначені норми регулюють цивільні правовідносини і не були застосовані судами в даному провадженні.
Згідно з вимогами ч. 3 ст. 427 КПК, якщо особа не бажає брати участі у касаційному розгляді, вона зазначає про це в касаційній скарзі, при цьому засуджений не вказав у скарзі про участь чи не бажання брати участь у касаційному розгляді кримінального провадження.
Наявність вказаних недоліків унеможливлює вирішення питання щодо наявності підстав відкриття касаційного провадження за скаргою засудженого ОСОБА_4 .
Згідно із ч. 1 ст. 429 КПК у разі подання касаційної скарги без додержання вимог, передбачених ст. 427 КПК, вона залишається без руху та встановлюється строк для усунення допущених недоліків.
При повторному зверненні до суду засудженим має бути підтверджено, що ним не пропущено цього строку.
Враховуючи положення ч. 7 ст. 115 КПК та керуючись ст. 429 КПК, Суд
постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 03 лютого 2020 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 26 травня 2020 року, залишити без руху.
Встановити строк для усунення недоліків п`ятнадцять днів із дня отримання копії цієї ухвали.
У разі невиконання ухвали протягом установленого строку касаційну скаргу буде повернуто.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_5 каровець ОСОБА_2 ОСОБА_3