Справа № 317/2847/20
Провадження № 1-кп/317/423/2020
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілого ОСОБА_4 ,
представника потерпілого, адвоката ОСОБА_5 ,
потерпілого ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника обвинуваченого, адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000796 від 26.07.2020 за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лежине Запорізького району Запорізької області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, пенсіонера, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

24.07.2020 близько 17 год. 55 хв., ОСОБА_7 , перебуваючи вдома за адресою: АДРЕСА_1 , вийшов з двору свого домоволодіння на проїжджу частину дороги перед будинком, де на той час відбувалась бійка між його сином ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та сусідом ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .. Підійшовши впритул до ОСОБА_10 , маючи на меті вгамувати ОСОБА_10 , діючи з кримінальною протиправною недбалістю, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачати, ОСОБА_7 наніс один удар долонею лівої ріки в ділянку обличчя ОСОБА_10 справа, від чого останній впав горілиць на проїжджу частину дороги та вдарився о ґрунт головою, внаслідок чого відповідно до висновку експерта № 317 від 30.07.2020, останній отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, з лінійними переломами потиличної кістки та піраміди правої скроневої кістки, крововиливами над і під оболонки головного мозку, забоєм головного мозку, що призвело до набряку головного мозку, при явищах приєднавшоїся вогнищевої бронхопневмонії. Відкрита черепно-мозкова травма утворилася незадовго до надходження ОСОБА_10 у стаціонар, знаходиться у прямому причинному зв`язку з настанням смерті, у живих осіб кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження. Після отримання вказаних тілесних ушкоджень ОСОБА_10 був госпіталізований до КНП «Запорізька обласна клінічна лікарня» ЗОР, де о 21 год. 15 хв. ІНФОРМАЦІЯ_4 помер під наглядом лікарів.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 провину у скоєнні кримінального правопорушення визнав повністю, розкаявся та підтвердив фактичні обставини справи, як вони викладені в обвинувальному акті.

Провина ОСОБА_7 підтверджується матеріалами кримінального провадження, достовірність і істинність яких ніким не оспорюється, тому суд з урахуванням думки учасників кримінального провадження визнає недоцільним дослідження доказів відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України.

Зібрані у справі докази в їх сукупності дають підстави суду кваліфікувати дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 119 КК України - вбивство, вчинене через необережність.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
ОСОБА_7 раніше не судимий, вчинив нетяжке кримінальне правопорушення, щиро розкаявся в скоєному, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд визнає визнання вини та щире каяття обвинуваченого.

Щирим каяттям є суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажає виправити ситуацію, що склалася. Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину (правова позиція Верховного Суду від 22.10.2020 у справі № 592/11577/18).

В ході судового розгляду ОСОБА_7 визнав свою вину та надав пояснення, які відповідають обставинам кримінального правопорушення, викладеним у обвинувальному акті прокурора, висловив жаль з приводу вчиненого, виявивши готовність нести відповідальність за свої дії, намагався, за відсутністю заявленого цивільного позову, в добровільному порядку надати матеріальну допомогу потерпілим, що підтверджено фіскальними чеками АТ «УКРПОШТА» №0065 від 10.12.2020 на суму 10 000 грн та №0066 від10.12.2020 на суму 10 000 грн.

Суд не приймає до уваги консультаційний висновок спеціаліста від 25.02.2020, наданий захисником обвинуваченого на підтвердження стану здоров`я обвинуваченого, а саме його діагнозу діабет ІІ ступеню, оскільки із змісту вказаного консультативного висновку неможливо достовірно встановити наявність або відсутність вказаного діагнозу.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_7 є вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку, яким був померлий ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ..

Отже, з урахуванням наведеного, позиції потерпілих та прокурора, суд вважає необхідним призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді максимальної межі санкції ч.1 ст.119 КК України - позбавлення волі строком на п`ять років, оскільки саме таке покарання буде необхідним для його виправлення та попередження вчинення ним нових правопорушень.

Разом із тим, враховуючи дані про особу ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є пенсіонером, має стійкі соціальні зв`язки, постійне місце реєстрації, яке збігається із місцем постійного проживання, його ставлення до вчиненого, відсутність цивільного позову, надання в добровільному порядку матеріальної допомоги потерпілим, наявність пом`якшуючих покарання обставин, конкретні обставини вчинення злочину, суд дійшов висновку про можливість забезпечення виправлення ОСОБА_7 без реального відбування ним покарання, але в умовах контролю за його поведінкою та виконанням покладених на нього обов`язків протягом іспитового строку, який сам втілює в собі погрозу реального відбування призначеного покарання у разі невиконання обвинуваченим умов випробування, що є необхідним і достатнім обмеженням прав і свобод обвинуваченого і достатнім для його виправлення та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень, а тому, на підставі ст. 75 КК України, звільняє його від відбування покарання з випробуванням з покладенням

обов`язків, передбачених п. 1-2 ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 76 КК України.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Ця функція за своєї правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин, не лише ступеня тяжкості вчинених злочинів, а особу обвинуваченого, обставини, що впливають на покарання, тому призначене йому вказане покарання буде відповідати засадам справедливості і мети, яка передбачає не тільки кару, а й виправлення останнього, а також запобігання вчиненню ним нових злочинів, а тому за своїм розміром та видом буде справедливим.

Документально підтверджені судові витрати відсутні.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Клопотання прокурором про обрання запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 під час судового розгляду не заявлялось.

Керуючись ст. 50, 65-67, 75, 76, 119 КК України, ст. 100, 368, 370, 374, 394, 395 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України та призначити покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,від покарання, якщо протягом іспитового строку 3 (три) роки він не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,наступні обов`язки:
-періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації,

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи,

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирок може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення через Запорізький районний суд Запорізької області, при цьому відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1