Комінтернівський районий суд м.Харкова
Номер провадження № 1-кп/641/171/2020 Справа № 623/734/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2020 року Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

представників потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 ,

обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ,

захисника обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_11 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_12 адвоката ОСОБА_13 ,

перекладача ОСОБА_14 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора щодо продовження строку тримання під вартою стосовно обвинувачених:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Баку Азербайджанської республіки, громадянина Азербайджанської республіки, азербайджанця, неодруженого, не працюючого, з вищою освітою, раніше не судимого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , який обвинувачується за ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Агдаш Азербайджанської республіки, громадянина Азербайджанської республіки, азербайджанця, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого, з повною загальною середньою освітою, який фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , який обвинувачується за ч. 3 ст. 187, ч. 4 ст. 187 КК України,

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Баку Азербайджанської республіки, громадянина Азербайджанської республіки, азербайджанця, не одруженого, не працюючого, з повною загальною середньою освітою, раніше не судимого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_5 , який обвинувачується за ч. 4 ст. 187 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

На розгляді Комінтернівського районного суду м. Харкова знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України.

До обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Прокурор в судовому засіданні подала письмове клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , оскільки ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які враховувались судом при обранні та продовженні запобіжних заходів стосовно обвинувачених продовжують існувати. Крім того, прокурор зазначив, що обвинувачені обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення - злочину, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від 8 до 15 років з конфіскацією майна та тяжкого злочину, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від 3 до 7 років, а тому, усвідомлюючи можливість призначення відносно них такого покарання, з метою уникнення кримінальної відповідальності, обвинувачені можуть змінити місце проживання, уникати явки та переховуватись від суду, оскільки не мають постійного місця роботи та джерела доходу, у них відсутні міцні соціальні зв`язки та вони є громадянами Азербайджанської Республіки. Крім того, існують підстави вважати, що вони можуть вчинити інший злочин, продовжити свою злочинну діяльність та незаконно вплинути на потерпілих і свідків, а таким чином наявні ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Прокурор вважає, що застосування відносно обвинувачених більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вказаним ризикам, які на цей час не зменшились та не змінились.
Обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_10 заперечували проти задоволення клопотання прокурора та підтримали своїх захисників. Крім того, обвинувачені вказали, що прокурором не вживається належних заходів щодо явки свідків в судові засідання, що затягує процес розгляду провадження.

Захисник обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 - адвокат ОСОБА_11 заперечувала проти клопотання прокурора та клопотала про зміну стосовно її підзахисних ОСОБА_9 та ОСОБА_10 міри запобіжного заходу на домашній арешт, оскільки ризики, вказані прокурором відпали або значно зменшились.

Обвинувачений ОСОБА_12 будучи доставленим конвоєм до суду, виходити до зали суду відмовився не пояснюючи причину відмови.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_12 адвокат ОСОБА_13 заперечував проти клопотання прокурора, посилаючись на те, що ОСОБА_12 відшкодував потерпілим матеріальну та моральну шкоду, претензій до його підзахисного потерпіла сторона не має. Крім того, захисник зазначив, що ОСОБА_12 тривалий час утримується у слідчому ізоляторі.
Представник потерпілих - адвокат ОСОБА_8 частково підтримав клопотання прокурора, а саме в частині продовження строку тримання під вартою стосовно обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .. При цьому, представник потерпілих не заперечував проти клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_12 адвоката ОСОБА_13 та просив змінити стосовно нього міру запобіжного заходу на більш м`яку, оскільки він відшкодував ОСОБА_6 завдану ним шкоду.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, вислухавши доводи учасників провадження, суд дійшов наступного.

Приймаючи до уваги, що ухвала суду від 21 жовтня 2020 року про продовження строку тримання під вартою стосовно обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 припиняє свою дію 19 грудня 2020 року, судове провадження не закінчене, тому суд вважає за необхідне розглянути питання щодо продовження строку або зміни запобіжних заходів щодо обвинувачених.

Крім того, відмова ОСОБА_12 виходити до зали суду не є перешкодою для розгляду питання про продовження тримання обвинувачених під вартою, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Виходячи зі змісту ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Згідно із п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу.

Відповідно до правової позиції ЄСПЛ, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Крім того, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).
Характер та фактичні обставини інкримінованих обвинуваченим кримінальних правопорушень, свідчать про їх підвищену суспільну небезпеку. У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Так, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність продовження строку тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Європейський суд з прав людини у справі в справах «Летельє проти Франції», «І. А. проти Франції», зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Також у рішенні «Харченко проти України», ЄСПЛ зазначив, що тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превелює над принципом поваги до свободи особистості.
При цьому суд зазначає, що сама тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим, не є основою чи безпосередньою підставою для тримання під вартою, а оцінюється в сукупності з наявними ризиками, передбаченими ст. 177 КПК України.

Оцінюючи наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд враховує тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винуватими у вчиненні кримінальних правопорушень-злочинів у яких вони обвинувачуються. Крім того ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 є громадянами Азербайджанської республіки і не дивлячись на тривалий час їх проживання в України, існує досить високий ризик їх переховування від суду, в тому числі і за межами України. Також суд враховує суспільну небезпечність інкримінованих їм кримінальних правопорушень-злочинів та ймовірність вчинення ними нових кримінальних правопорушень, оскільки вони не мають інших законних джерел для існування. Крім того, обвинувачені підозрюються у вчиненні злочину проти потерпілого із застосуванням насильства та з погрозою застосування небезпечного для життя насильства, що вказує на ризик продовження чинення тиску на потерпілих з боку обвинувачених з метою уникнення відповідальності, оскільки відшкодування шкоди може бути враховано судом як пом`якшуюча обставина, але не виключає відповідальності за скоєне.

Продовження існування вказаних ризиків, виключає підстави для скасування чи зміни обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який, оскільки будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою в судовому засіданні не встановлено.

Крім того, обставини особистого життя та соціальної адаптації у суспільстві свідчать про наявність певних ознак нестабільного характеру поведінки обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 у звичайному житті, що дає підстави стверджувати те, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить належних гарантій здатності обвинувачених самостійно дотримуватись належної процесуальної поведінки без додаткових стимулюючих факторів.

Вказівка стороною захисту на те, що тривалий термін тримання обвинувачених під вартою, зменшив встановлені судом ризики настільки, щоб змінити запобіжні заходи на більш м`які є неспроможними.

За таких обставин судова колегія вважає, що ризики, встановлені судом раніше стосовно обвинувачених на теперішній час не відпали і не зменшись, а тому вважає за необхідне продовжити обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 строк тримання під вартою терміном на 60 днів.

Разом з тим, судова колегія вважає слушними зауваження обвинувачених щодо неналежного забезпечення явки свідків зі сторони обвинувачення, оскільки судові засідання неодноразово відкладені саме з цих підстав, що негативно позначається на оперативності судового розгляду.

Тому, колегія вважає за необхідне зобов`язати прокурора забезпечити явку свідків сторони обвинувачення до суду.

Керуючись ст. 29 Конституції України, ст.ст. 177, 183, 197, 199, 331, 376, 393 КПК України, судова колегія,-

УХВАЛИЛА:

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою стосовно обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 задовольнити .

Продовжити строк тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Баку Азербайджанської республіки, громадянина Азербайджанської республіки, азербайджанця, неодруженого, не працюючого, з вищою освітою, раніше не судимого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , який обвинувачується за ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України строком на 60 днів, тобто до 11 лютого 2021 року.

Продовжити строк тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Агдаш Азербайджанської республіки, громадянина Азербайджанської республіки, азербайджанця, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого, з повною загальною середньою освітою, який фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , який обвинувачується за ч. 3 ст. 187, ч. 4 ст. 187 КК України строком на 60 днів, тобто до 11 лютого 2021 року.

Продовжити строк тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Баку Азербайджанської республіки, громадянина Азербайджанської республіки, азербайджанця, не одруженого, не працюючого, з повною загальною середньою освітою, раніше не судимого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_5 , який обвинувачується за ч. 4 ст. 187 КК України строком на 60 днів, тобто до 11 лютого 2021 року.

З метою оперативності судового розгляду, зобов`язати прокурора забезпечити явку до суду свідків сторони обвинувачення.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Комінтернівський районний суд м. Харкова протягом 7 днів, а обвинуваченими в той же термін з моменту вручення їм копії ухвали.

Головуючий суддя- ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3