Номер провадження: 11-сс/813/9/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.01.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючий суддя ОСОБА_2
судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
прокурора ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси, від 28.12.2020 року, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України, у кримінальному провадженні № 0001332, внесеному до ЄРДР 02.12.2020 року,

встановив:

Зміст оскарженого судового рішення.
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду, від 28.12.2020 року, було задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , погоджене з прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_10 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України у кримінальному провадженні № 0001332, внесеному до ЄРДР 02.12.2020 року, та застосовано стосовно до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 23.02.2021 року, в межах строку досудового розслідування.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

На вказану ухвалу захисник підозрюваного ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на такі обставини:

-повідомлена ОСОБА_8 підозра є необґрунтованою, зокрема, захисник не погоджується з кваліфікацією дій підозрюваного за ч. 2 ст. 189 КК України та наголошує на необхідності кваліфікації таких дій за ч. 2 ст. 355 КК України;

-в оскарженій ухвалі не зазначено обґрунтувань наявності ризиків у кримінальному провадженні;

-слідчий суддя дійшов невірного висновку про відсутність міцних соціальних зв`язків у підозрюваного;

-при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчим суддею не враховано стан здоров`я підозрюваного, а саме необхідність прийому медичних препаратів та оперативне лікування;

-слідчий суддя залишив поза увагою факт завдання ОСОБА_8 тілесних ушкоджень під час його затримання;

-захисник вважає обраний запобіжний захід без визначення розміру застави невмотивовано жорстким.

За таких обставин, захисник просить скасувати оскаржену ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, якою обрати відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Позиції учасників судового розгляду.

У судовому засіданні апеляційного суду захисник підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі та просив її задовольнити.
Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, просив залишити оскаржену ухвалу без змін.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до таких висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Зі змісту оскарженої ухвали вбачається, що вона відповідає приписам вказаної норми кримінального процесуального закону, оскільки в ній наведені положення кримінального процесуального закону, якими керувався суд при постановленні ухвали, а також наведені мотиви прийнятого рішення і його обґрунтування.
Положеннями ч. 1 ст. 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

1. Щодо тверджень апеляційної скарги про необґрунтованість повідомленої підозри та неправильності кваліфікації дій ОСОБА_8 .
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.
Згідно із ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ.
Аналіз норм КПК України дає підстави дійти до висновку про те, що КПК України оперує поняттям доказування, яке у даному випадку втілюється у понятті «обґрунтованість підозри», а також у стандарті «достатніх підстав».
Разом з тим, чинним КПК України не визначено саме поняття «обґрунтованість підозри».
Відповідно до п. 3) ч. 1 ст. 276 КПК України, повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення. Таким чином, при повідомлені особі про підозру при вказаних обставинах, КПК України передбачає дотримання стандарту «достатніх підстав».
Стандарт «достатніх підстав (доказів)» передбачає наявність доказів, які лише об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним кримінальним правопорушенням і є достатніми, щоб виправдати подальше розслідування для висунення обвинувачення або спростування такої підозри (рішення ЄСПЛ у справах «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28.10.1994 та «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990).
Аналогічно, в п. 175 рішення ЄСПЛ від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» наведено поняття «обґрунтована підозра», яке означає, що існують факти й інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.
Крім того, відповідно до практики ЄСПЛ, розумна підозра у вчиненні кримінального правопорушення, про яку йдеться у статті 5 (підпункт с) пункту 1) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин.
Також ЄСПЛ у своїй практиці неодноразово зазначав, що факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення, черга до яких надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування.
Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення, відповідно обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.
Крім того, відповідно до п. 73 рішення «Степуляк проти Молдови» (Stepuleac v. Moldova), 8207/06, 6 листопада 2007 року, ЄСПЛ вказує на те, що інформація, яка перебуває у розпорядженні об`єктивного спостерігача, повинна давати можливість останньому дійти висновку щодо можливості причетності особи до вчинення конкретного правопорушення.
Стандарт переконання «обґрунтована підозра» достатньо вимогливий, хоча значно слабкіший за стандарт «поза розумним сумнівом», який вимагається для кримінального засудження.
При цьому, на етапі досудового розслідування слідчий суддя неуповноважений вирішувати питання, які підлягають вирішенню судом під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, з`ясовувати наявність складу кримінального правопорушення в діях підозрюваної особи, правильність кваліфікації цих дій, оцінювати докази у справі з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину.
Крім того, враховуючи положення п. 14) ч. 1 ст. 3 КПК України, відповідно до якої повідомлення про підозру є лише початковою стадією притягнення до кримінальної відповідальності, оцінка обґрунтованості підозри не повинна пред`являти до наданих доказів у кримінальному провадженні таких же високих вимог, як під час прийняття рішення про висунення обвинувачення чи прийняття рішення судом по суті розгляду кримінального провадження.
Слідчий суддя повинен, ґрунтуючись на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, встановити певну співрозмірність між рівнем обмеження прав і свобод підозрюваного, з одного боку, та між рівнем обґрунтованості повідомленої підозри, з іншого.
У даному випадку, слідчий суддя звернув увагу на наявність доказів обґрунтованості підозри, без прямого їх дослідження, чим було виконано вимоги чинного кримінального процесуального законодавства, та дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується суд апеляційної інстанції, про існування обґрунтованої підозри в даному кримінальному провадженні.
Твердження про невідповідність кваліфікації дій підозрюваного за ч.2 ст.189 КК України, апеляційний суд вважає необгрунтованими з огляду на те, що така кваліфікація на початку досудового розслідування є попередньою і в подальшому підлягає доведенню під час досудового розслідування та оцінці судом першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження по суті пред`явленого обвинувачення.

2. Щодо посилань в апеляційній скарзі захисника на не обґрунтуваність наявності ризиків у кримінальному провадженні та неврахування слідчим суддею обставин, передбачених ст. 178 КПК України, апеляційний суд вважає їх необґрунтованими з таких підстав.
З мотивувальної частини оскарженої ухвали вбачається, що слідчий суддя дослідив клопотання органу досудового розслідування та додані до нього матеріали та надав оцінку наявності ризиків.
Зокрема, слідчий суддею враховано тяжкість інкримінованого підозрюваному злочину, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України, який, відповідно до положень ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, оскільки за його вчинення передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років.
За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді стосовно існування ризику переховування від органу досудового розслідування чи суду, зважаючи на покарання, яке загрожує обвинуваченому, в разі визнання його винуватим, тобто, наявний ризик, передбачений п. 1) ч. 1 ст. 177 КПК України.
Крім того, апеляційний суд погоджується із висновком слідчого судді стосовно наявності ризику, передбаченого п. 5) ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто можливості вчинення підозрюваним іншого злочину, з огляду на те, що на теперішній час ОСОБА_8 притягується до кримінальної відповідальності Приморським районним судом м. Одеси за фактом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України, в іншому кримінальному провадженні.
Апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи слідчого судді відносно того, що підозрюваний ОСОБА_8 може незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні з огляду на те, що йому відомі їх анкетні данні та місця проживання, з метою уникнення кримінальної відповідальності, що підтверджує наявність ризику, передбаченого п. 3) ч. 1 ст. 177 КПК України.
На думку апеляційного суду, твердження захисника про те, що при розгляді клопотання та в оскарженій ухвалі не було враховано положень ст. 178 КПК України, є неспроможними та такими, що спростовуються висновками слідчого судді, викладеними оскарженій ухвалі, з яких вбачається, що слідчий суддя взяв до уваги тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному, відсутність стійких соціальних зв`язків, наявність постійного місця проживання, відсутність судимості, чим виконав вимоги ст. 178 КПК України.
При цьому, посилання захисника на те, що підозрюваний перебуває у цивільному шлюбі не підтверджуються жодними доказами, які були надані слідчому судді та колегії суддів апеляційного суду, відтак, апеляційний суд не вважає вказане прийнятним на обґрунтування міцності соціальних зв`язків підозрюваного.
Враховуючи те, що застосування запобіжних заходів має на меті забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, за обставин наявності ризиків, передбачених п. п. 1), 3), 5) ч. 1 ст. 177 КПК України, врахування обставин, передбачених ст. 178 КПК України, слідчий суддя Київського районного суду обґрунтовано дійшов до висновку, що у цьому випадку застосування виняткового запобіжного заходу, а саме тримання під вартою, є доцільним та достатнім для забезпечення завдань кримінального процесуального закону на даному етапі кримінального провадження.
3. Щодо тверджень апеляційної скарги захисника про неврахування стану здоров`я підозрюваного при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Доводи апеляційної скарги про те, що підозрюваний ОСОБА_8 має певні проблеми із здоров`ям, зокрема, грижі дисків L3-4, L4-5, стеноз хребетного каналу, двосторонній корінцевий больовий синдром та йому рекомендовано приймання ліків, апеляційний суд вважає такими, що не впливають на розгляд клопотання та прийняте за результатами розгляду слідчим суддею рішення застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Крім того, відповідно до ст. 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення» медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в слідчому ізоляторі організовуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я.

Положеннями наказу Міністерства юстиції України № 460/5 від 18.03.2013 року «Про затвердження Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України», наказу Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України № 239/5/104 від 10.02.2012 року «Про затвердження Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту» визначено, що медична частина забезпечує надання первинної лікувально-профілактичної допомоги ув`язненим і засудженим.

Керівництво слідчого ізолятору забезпечує допуск відповідного лікаря-фахівця чи направлення хворого на лікування до обраного начальником медичної частини СІЗО закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку. Особа, узята під варту, має право на вільний вибір лікаря. Керівництво слідчого ізолятору забезпечує допуск обраного особою лікаря-фахівця.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги про потребу підозрюваного ОСОБА_8 у належному медичному лікуванні та медичному обстеженні не можуть бути беззаперечною умовою для скасування оскарженої ухвали та зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на інший більш м`який запобіжний захід, оскільки підозрюваний може отримати кваліфіковану медичну допомогу в межах установи попереднього ув`язнення.

4. Щодо тверджень захисника в апеляційний скарзі про ненадання слідчим суддею уваги про отримання підозрюваним тілесних ушкоджень під час затримання останнього працівниками правоохоронного органу.
Вказаний твердження захисника апеляційний суд вважає необґрунтованим та таким, що спростовується висновками слідчого судді, викладеними в оскарженій ухвалі оскарженої ухвали.
Згідно із ч. 6 ст. 206 КПК України, якщо під час будь-якого судового засідання особа заявляє про застосування до неї насильства під час затримання або тримання в уповноваженому органі державної влади, державній установі (орган державної влади, державна установа, яким законом надано право здійснювати тримання під вартою осіб), слідчий суддя зобов`язаний зафіксувати таку заяву або прийняти від особи письмову заяву та: забезпечити невідкладне проведення судово-медичного обстеження особи; доручити відповідному органу досудового розслідування провести дослідження фактів, викладених в заяві особи; вжити необхідних заходів для забезпечення безпеки особи згідно із законодавством.
З оскарженої ухвали вбачається, що слідчий суддя звернув увагу на факт заяви захисника та підозрюваного під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, вважав за необхідне забезпечити судово-медичне обстеження ОСОБА_8 та доручив прокурору провести перевірку за фактом повідомленої заяви, що свідчить про належне виконання слідчим суддею вимог ст. 206 КПК України та належне реагування на можливе отримання підозрюваним тілесних ушкоджень від працівників правоохоронного органу.
На підставі викладеного апеляційний суд дійшов висновку про те, що доводи, апеляційної скарги захисника не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду в суді апеляційної інстанції.
Відповідно до положень п. 2) ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками розгляду за скаргою на ухвалу слідчого суді апеляційний суд має право залишити ухвалу слідчого судді без змін.
За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку про необґрунтованість апеляційної скарг захисника, в зв`язку з чим апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення, а оскаржену ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси без змін.
Керуючись статями 176, 177, 178 ,182, 183, 194, 196, 197, 370-372, 376, 404, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси, від 28.12.2020, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України, у кримінальному провадженні № 0001332, внесеному до ЄРДР 02.12.2020, залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4