Справа № 405/6969/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2020 року слідчий суддя Ленінського районного суду м. Кіровограда ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у кримінальному провадженні № 0000041, клопотання старшого слідчого ВР ОТЗ СУ ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Гайворон, Кіровоградської області, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , за ч. 3 ст. 368 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

слідчий за погодженням з прокурором звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_5 .
Органом досудового розслідування ОСОБА_5 повідомлено про підозру за ч. 3 ст. 368 КК України а саме у вчиненні прохання надати неправомірну вигоду та одержання неправомірної вигоди службовою особою, яка займає відповідальне становище за вчинення чи невчинення такою службовою особою в інтересах третьої особи дії з використанням наданої їй влади та службового становища.

Так, ОСОБА_5 проходить військову службу на посаді військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі військовий комісар).
Відповідно до ст.ст. 19, 68 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.
Встановлено, що правовий статус, завдання, права, обов`язки військового комісара визначаються, у т.ч. Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-XII, Постановою КМУ від 03.06.2013 № 389 «Про затвердження Положення про військові комісаріати». У відповідності до положень п. «г» ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» № 1700-VII на військового комісара поширюється дія цього закону, а відтак обмеження, зобов`язання та вимоги. Одночасно, правовий статус, завдання, права, обов`язки ІНФОРМАЦІЯ_3 (далі - РВК) визначаються, у т.ч. Положенням про військові комісаріати, затвердженого Постановою КМУ від 03.06.2013 № 389 (далі - Положення).
Відповідно до п.п. 1-4, 6-9, 11 Положення, РВК є місцевим органом військового управління, що забезпечує виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації в особливий період людських і транспортних ресурсів на відповідній території.
Штатні посади РВК комплектуються військовослужбовцями і працівниками Збройних Сил відповідно до їх штату та штатного розпису.
РВК у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, наказами Міноборони, наказами і директивами Міністра оборони та наказами і директивами начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил, іншими правовими актами, а також цим Положенням.
РВК очолює військовий комісар, які організовують діяльність комісаріатів. РВК підпорядковуються ІНФОРМАЦІЯ_4 . Штатні посади РВК комплектуються військовослужбовцями і працівниками Збройних Сил (далі - працівники) відповідно до їх штату та штатного розпису.
РВК є відокремленим підрозділом відповідних обласних військових комісаріатів, а останні є юридичними особами, мають самостійний баланс, реєстраційні рахунки в органах Казначейства.
Завданнями РВК в розрізі предмету досудового розслідування, у т.ч. є керівництво військовим обліком призовників і військовозобов`язаних на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, контроль за його станом, у тому числі в місцевих органах виконавчої влади, органах місцевого самоврядування та в органах, що забезпечують функціонування системи військового обліку призовників і військовозобов`язаних на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (крім СБУ), проведення призову громадян на військову службу в мирний і воєнний час.
РВК відповідно до покладених на них завдань: здійснює підготовку і виконують за сприянням місцевих держадміністрацій, органів місцевого самоврядування рішення призовних комісій про призов громадян на строкову військову службу, здійснює відправлення призовників до військових частин; наповнення та уточнення бази даних Єдиного державного реєстру військовозобов`язаних (далі - Реєстр); здійснює контроль за достовірністю облікових даних Реєстру; веде військовий облік призовників, військовозобов`язаних, у тому числі резервістів, а також облік громадян, які брали участь у бойових діях, та осіб, які стали інвалідами під час проходження військової служби; розподіляє призовників під час їх приписки до призовних дільниць і призову на строкову військову службу за видами (родами військ) ІНФОРМАЦІЯ_5 , іншими військовими формуваннями, ІНФОРМАЦІЯ_6 ; бере участь в організації та забезпеченні роботи районних (міських) призовних комісій, готують матеріали з питань відстрочки або звільнення громадян від призову на строкову військову службу на розгляд зазначених комісій; оформляє військовозобов`язаним відстрочки від призову під час мобілізації та в особливий період, які надаються в установленому порядку, а також веде їх спеціальний облік.
У відповідності до Положення правами та обов`язками військового комісара, у т.ч. є: представлення інтересів Збройних Сил у відносинах з Радою міністрів Автономної Республіки Крим, місцевими держадміністраціями, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, підприємствами та громадянами на відповідній території, може вносити на розгляд місцевих держадміністрацій та органів місцевого самоврядування питання про призов громадян на військову службу; видавати у межах своїх повноважень накази та розпорядження.
Військовий комісар керує службовою діяльністю підпорядкованого РВК.
Військовий комісар безпосередньо підпорядковується обласному військовому комісару та є прямим начальником для військовослужбовців та працівників РВК і визначає обов`язки підлеглих йому військовослужбовців та працівників; відповідає за стан обліково-призовної роботи; мобілізаційну готовність військового комісаріату.
Крім того, військовий комісар відповідає за: стан обліково-призовної роботи; мобілізаційну готовність РВК, організацію роботи та контроль за здійсненням заходів щодо запобігання і протидії корупції; ефективне і цільове використання бюджетних коштів та майна, закріпленого за РВК; своєчасне і повне виконання завдань, покладених на військові комісаріати.
Військовий комісар зобов`язаний: забезпечувати виконання особовим складом РВК поставлених перед ним завдань; організовувати ведення персонально-якісного обліку військовозобов`язаних і призовників, обліку транспортних засобів, що підлягають передачі ІНФОРМАЦІЯ_7 та іншим військовим формуванням під час мобілізації та у воєнний час; забезпечувати разом з Радою міністрів Автономної Республіки Крим, місцевими держадміністраціями, органами місцевого самоврядування виконання плану проведення в особливий період мобілізації людських і транспортних ресурсів на відповідній території; здійснювати контроль за веденням військового обліку військовозобов`язаних та призовників, бронюванням військовозобов`язаних на період мобілізації та на воєнний час в місцевих держадміністраціях, інших державних органах, органах місцевого самоврядування та на підприємствах (крім СБУ); забезпечувати виконання вимог законодавства у сфері запобігання і протидії корупції.
Відповідно до примітки ст. 368 КК України службовими особами, які займають відповідальне становище, у статтях 368, 368-5, 369 та 382 цього Кодексу є особи, зазначені у пункті 1 примітки до статті 364 цього Кодексу, у т.ч. керівники і заступники керівників органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх структурних підрозділів та одиниць.
З урахуванням положень вказаних нормативних актів в сукупності та факту відношення посади військового комісара за ознаками посади до категорії керівників органів державної влади, його структурного підрозділу та одиниць, посада військового комісара підпадає під визначення «службова особа, яка займає відповідальне становище».
Разом з тим, відповідно до ст.ст. 2, 194 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008, громадяни України проходять військову службу у Збройних Силах України в добровільному порядку або за призовом.
За призовом громадяни проходять: строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу.
На строкову військову службу призиваються придатні до військової служби за станом здоров`я громадяни чоловічої статі, яким до дня відправлення у військові частини виповнилося 18 років, та старші особи, які не досягли 27-річного віку і не мають права на звільнення або відстрочку від призову на строкову військову службу. При цьому, вичерпний перелік підстав для відстрочки від призову або звільнення від військової служби зазначений в ст.ст. 17, 18 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Відповідно до п. 1 додатку №1 Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.12.2016 № 921 (правила військового обліку призовників і військовозобов`язаних), призовники і військовозобов`язані повинні: перебувати на військовому обліку за місцем проживання у районних (міських) військових комісаріатах, прибувати за викликом районних (міських) військових комісаріатів на збірні пункти, призовні дільниці у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках або розпорядженнях районних (міських) військових комісаріатів), для взяття на військовий облік та визначення призначення на воєнний час, оформлення військово-облікових документів, приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних.
У відповідності до ст.ст. 15-17 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-XII: на строкову військову службу призиваються придатні для цього за станом здоров`я громадяни України чоловічої статі, яким до дня відправлення у військові частини виповнилося 18 років, та старші особи, які не досягли 27-річного віку і не мають права на звільнення або відстрочку від призову на строкову військову службу (далі - громадяни призовного віку); для проведення призову громадян України на строкову військову службу в районах (містах) утворюються призовні комісії у такому складі, у т.ч. як члена комісії за посадою районного військового комісара. У свою чергу призовна комісія відповідальна за призов громадян України на строкову військову службу з призначенням їх для служби у Збройних Силах України чи іншому військовому формуванні; за надання призовникам відстрочки від призову на строкову військову службу на підставах, передбачених статтею 17 цього Закону; за звільнення призовників від призову на строкову військову службу на підставах, передбачених статтею 18 цього Закону, взяття їх на облік військовозобов`язаних або виключення з військового обліку.
Відстрочка від призову на строкову військову службу надається призовникам за рішенням районної (міської) призовної комісії відповідно до цього Закону за сімейними обставинами, станом здоров`я, для здобуття освіти та продовження професійної діяльності.
Одночасно, ОСОБА_5 , будучи військовою службовою особою, а саме військовим комісаром, достовірно знав про вимоги ст.ст. 3, 22, 23, 54, 65 Закону України «Про запобігання корупції», якими визначено, що військові посадові особи Збройних Сил України, та інших утворених відповідно до законів військових формувань є суб`єктами відповідальності за корупційні правопорушення та їм заборонено: використовувати свої службові повноваження або своє становище та пов`язані з цим можливості з метою одержання неправомірної вигоди для себе чи інших осіб, у тому числі використовувати будь-яке державне чи комунальне майно або кошти в приватних інтересах, а також використовувати, надані йому службові повноваження чи пов`язані з ними можливості з метою одержання неправомірної вигоди або прийняття такої вигоди чи прийняття обіцянки/пропозиції такої вигоди для себе чи інших осіб.
Крім того, ОСОБА_5 знав, що ст. 54 Закону України «Про запобігання корупції» встановлена заборона на одержання пільг, послуг і майна органами державної влади та органами місцевого самоврядування, а саме: державним органам забороняється одержувати від фізичних, юридичних осіб безоплатно грошові кошти або інше майно, нематеріальні активи, майнові переваги, пільги чи послуги, крім випадків, передбачених законами або чинними міжнародними договорами, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України; незаконне одержання від фізичних, юридичних осіб безоплатно грошових коштів або іншого майна, нематеріальних активів, майнових переваг, пільг чи послуг за наявності підстав тягне за собою відповідальність відповідних посадових осіб державних органів.
Із вказаною нормою також узгоджуються вимоги, встановлені розділом «Фінансове і матеріально-технічне забезпечення військових комісаріатів» Положення про військові комісаріати, затвердженого постановою КМУ від 03.06.2013 № 389, за яким: особовий склад військових комісаріатів, а також транспорт і матеріально-технічні засоби зазначених комісаріатів утримуються за рахунок кошторису Міноборони; фінансове і матеріальне забезпечення заходів, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, які проводяться військовими комісаріатами, здійснюється за рахунок і в межах коштів державного бюджету, а також інших джерел, не заборонених законодавством; плата за користування переданими військовим комісаріатам центральними органами виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, місцевими держадміністраціями, органами місцевого самоврядування будівлями, приміщеннями, майном, інвентарем, обладнанням та автомобільним транспортом, а також за проведення поточного і капітального ремонту приміщень, відведення земельних ділянок, надання телекомунікаційних послуг здійснюється у порядку, визначеному законодавством.
Зі ст. 54 Закону України «Про запобігання корупції», також, узгоджуються вимоги, встановлені ст. 43 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», за якою: фінансове забезпечення заходів, пов`язаних з організацією військової служби і виконанням військового обов`язку, здійснюється за рахунок і в межах коштів Державного бюджету України. Додаткове фінансування цих заходів може відбуватися за рахунок інших джерел, не заборонених законодавством; місцеві державні адміністрації та органи місцевого самоврядування забезпечують районні (міські) військові комісаріати службовими будинками, підсобними господарськими приміщеннями і приміщеннями для призовних пунктів (дільниць) згідно із законодавством.
На порушення вказаних вище нормативно-правових актів та законодавства ОСОБА_5 вчинив службовий корупційний злочин за наступних обставин.
08.09.2020, точний час досудовим розслідуванням не встановлено, громадянин ОСОБА_7 , перебуваючи на особистому прийомі у ОСОБА_5 у приміщенні службового кабінету ІНФОРМАЦІЯ_2 розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , повідомив останнього, що його товариш ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_8 (на момент розмови 21 повний рік) відповідно до свого віку повинен пройти строкову військову службу, однак враховуючи, що він є одним годувальником в сім`ї, де проживає його хвора мати, він не може призиватись для проходження строкової служби. На це ОСОБА_5 повідомив, що вивчить особову справу призовника ОСОБА_8 , щоб розуміти суть питання.
08.09.2020 ОСОБА_5 , використавши, надану йому зазначеними нормативними актами владу та службові повноваження військового комісара, ознайомився із матеріалами особової справи ОСОБА_8 . При цьому, ОСОБА_5 , усвідомив можливість використання наданих йому повноважень для особистого збагачення в ситуації, що склалася за рахунок зацікавлених осіб ОСОБА_7 та ОСОБА_8 і в нього виник злочинний умисел на одержання від ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 неправомірної вигоди за внесення на розгляд призовної комісії клопотання про надання ОСОБА_8 відстрочки від призову на строкову військову службу за сімейними обставинами (хворобою матері), та позитивне його вирішення.
Слідуючи злочинному умислу, цього ж дня після ознайомлення з особовою справою ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, запросив до службового кабінету ОСОБА_7 та виказав останньому протиправний варіант вирішення питання призовника ОСОБА_8 , а саме надання йому - військовому комісару ОСОБА_5 неправомірної вигоди матеріального характеру за вирішення питання про прийняття рішення уповноваженою комісією з призову про надання призовнику ОСОБА_8 відстрочки від призову на строкову військову службу на підставах, передбачених статтею 17 названого Закону.
В подальшому, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 мали зустрічі, у ході яких останній висловив прохання передати йому неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів в сумі 3450 (три тисячі чотириста п`ятдесят) гривень за внесення ОСОБА_5 на розгляд призовної комісії клопотання про надання ОСОБА_8 відстрочки від призову на строкову військову службу за сімейними обставинами (хворобою матері), та позитивне його вирішення.
У подальшому, 06.10.2020 ОСОБА_5 , з метою одержання неправомірної вигоди, в ході телефонної розмови з ОСОБА_7 , повідомив про необхідність надання неправомірної вигоди в сумі 3450 (три тисячі чотириста п`ятдесят) гривень, шляхом перерахування коштів на банківську картку № НОМЕР_1 (власник ОСОБА_9 , начальник відділення військового обліку та бронювання сержантів і солдатів запасу РВК) за внесення на розгляд призовної комісії клопотання про надання ОСОБА_8 відстрочки від призову на строкову військову службу за сімейними обставинами (хворобою матері), та позитивне його вирішення
Надалі, 06.10.2020 об 11 год. 21 хв. ОСОБА_5 , одержав неправомірну вигоду у виді грошових коштів в розмірі 3450 грн., яку ОСОБА_7 перерахував на картковий рахунок № НОМЕР_1 за внесення на розгляд призовної комісії клопотання про надання ОСОБА_8 відстрочки від призову на строкову військову службу за сімейними обставинами (хворобою матері), та позитивне його вирішення.
04.11.2020 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України.
Під час розгляду клопотання прокурор зазначив про обґрунтованість підозри, наявність ризиків, та неможливість їх запобігання шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.
У судовому засіданні захисник просив відмовити у задоволенні клопотання, вказавши, що матеріали клопотання не містять доказів на обґрунтування на обґрунтування оголошеної підозри та заявлених ризиків, крім того, прокурором висловлюються загальні твердження, без належної правової аргументації, щодо неможливості запобіганню заявленим ризикам, шляхом застосуванню більш м`якого запобіжного заходу, просив застосувати відносно свого підзахисного запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, при цьому послався на соціальні зв`язки підозрюваного, наявність у нього на утриманні малолітньої дитини та повнолітнього сина, на утримання якого він сплачує аліменти, а також матері похилого віку, яка потребує строннього догляду, постійного місця проживання, позитивних характеристик за місцем роботи. При цьому просив застосувати відносно свого підзахисного запобіжний захід домашній арешт у певний період доби, а саме з 23 години до 06 години наступного дня, з покладенням на нього тих обов`язків, які суд визнає доцільними.
Підозрюваний підтримав позицію захисника.
Заслухавши учасників, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя прийшов до такого.
04.11.2020 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України.
Відповідно до п.4 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Крім того, згідно ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Щодо обґрунтованої підозри слідчий суддя зазначає, що оскільки чинне законодавство не розкриває це поняття, враховуючи ст. 8, 9 КПК України, слід керуватися позиціями Європейського суду з прав людини. З точки зору практики ЄСПЛ обґрунтованість підозри - це певний стандарт доказування, який означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, N 182). При чому факти, які викликали підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тими, які необхідні для того, щоб не лише обґрунтувати засудження, а й пред`явити обвинувачення, що є наступною стадією в процесі розслідування кримінальної справи (рішення у справі «Murrаy v.United Kingdom», 14310/88, 28.10.1994, п. 55).
Необхідно зауважити, що на даному етапі провадження слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих відомостей повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів. Відповідно до ч. 4 ст. 193 КПК України за клопотанням сторін або за власною ініціативою слідчий суддя має право дослідити будь-які матеріали, що мають значення для вирішення питання про застосування запобіжного заходу. В світлі конкретних обставин даного клопотання досліджених матеріалів достатньо для того, щоб в рамках судового контролю, який здійснюється слідчим суддею при розгляді питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, дійти висновку про наявність обґрунтованої підозри.
Наявні матеріали на думку слідчого судді свідчать, що існують факти та інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що ОСОБА_5 міг вчинити кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 368 КК України.
Причетність ОСОБА_5 до оголошеної підозри, підтверджується заявою про вчинення кримінального правопрушення, протоколом допиту свідка, протоколом НСРД, повідомленням про підозру (а.к. 8, 14-24, 27-43, 44-57 ).
Інші доводи сторони захисту про існування обґрунтованої підозри, про належність та допустимість доказів, повинні оцінюватися виключно під час розгляду справи по суті у сукупності із іншими доказами.
Також, слідчий суддя встановив наявність наступних ризиків передбачених:
- п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливість підозрюваним ухилятися від кримінальної відповідальності, оскільки через тяжкість кримінального правопорушення по якому оголошено про підозру, зібраних у справі доказів та можливе покарання у разі доведення його провини, що свідчить про те, що останній може вчинити спробу направлену на ухилення від кримінальної відповідальності та суду.
- п.3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливість підозрюваним впливати на свідків, а також інших учасників кримінального провадження, які ще в судовому засіданні не допитувалися.
Разом з тим, прокурором не доведено існування інших ризиків.
Згідно ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті (наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення та наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу, на які вказує слідчий, прокурор), але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті (недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні), слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід ніж той, який зазначений у клопотанні.
Мотивуючи неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання встановленим ризикам, слідчий в своєму клопотанні про застосування запобіжного заходу тримання під вартою та прокурор в судовому засіданні під час розгляду клопотання слідчого застосовують загальні твердження, без належної аргументації з посиланням на певні обставини, а тому фактично не довели доцільність застосування до ОСОБА_5 лише запобіжного заходу тримання під вартою, а також те, що жоден із більш м`яких, ніж тримання під вартою, запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, тобто, слідчий суддя приходить до переконливого висновку про те, що стороною обвинувачення не надано доказів, достатніх, щоб переконати суд у необхідності застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід саме у вигляді тримання під вартою.

Під час вирішення про достатній та необхідний запобіжний захід, що може забезпечити належну процесуальну поведінку та запобігти встановленим ризикам, слідчий суддя враховує, що ОСОБА_5 має постійне місце реєстрації та проживання, виключно позитивно характеризується за місцем роботи, має на утриманні малолітню дитину та повнолітнього сина, на утримання якого він сплачує аліменти, а також матері похилого віку, яка потребує строннього догляду та дружини, яка є інвалідом ІІІ групи.

За вказаних обставин, враховуючи наявні ризики, передбачені п.п.1 та 3 ч.1 ст.177 КПК України, а також те, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, слідчий суддя визнає за необхідне, з урахуванням вимог ст.181 КПК України, застосувати до ОСОБА_5 запобіжний захід домашній арешт в межах строку досудового розслідування, заборонивши останньому в період часу з 22 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв. наступного дня залишати житло та поклавши на нього обов`язки передбачені ч.5 ст.194 КПК України.

Керуючись ст.ст.176-197, 369-372 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ :

клопотання слідчого задовольнити частково.
Застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на строк до 04.01.2021 року, який полягає у забороні останньому в період часу з 22 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв. наступного дня залишати будинок АДРЕСА_2 .
Зобов`язати ОСОБА_5 прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора та суду.
Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 на строк до 04.01.2021 року наступні обов`язки:
- не відлучатися без дозволу слідчого, прокурора або суду із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває;
- повідомляти слідчого, прокурора та в подальшому суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;
- утриматися від спілкування зі свідками та іншими учасниками кримінального провадження за винятком участі в процесуальних діях під час досудового розслідування та у суді.
Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_5 , що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань.
Дата закінчення дії ухвали - 04.01.2021 року.
Ухвалу передати до Благовіщенського ВП ГУНП в Кіровоградській області для виконання.
Орган Національної поліції повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, і повідомити про це слідчому або суду, якщо запобіжний захід застосовано під час судового провадження (ч.4 ст.181 КПК України).
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя

Ленінського районного суду

м. Кіровограда ОСОБА_10