Справа № 344/6631/17
Провадження № 11-кп/4808/497/20
Категорія ст.121 ч.1 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2020 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палат и з розгляду кримінальних справ Івано Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

потерпілого ОСОБА_11 ,

представника потерпілого ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000701 за апеляційними скаргами прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, ОСОБА_13 та потерпілого ОСОБА_11 на вирок Івано Франківського міського суду Івано Франківської області від 02 жовтня 2020 року, відносно ОСОБА_8 за ст. 121 ч.1 КК України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лозова Лозовського району, Харківської області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з вищою освітою, одруженого, пенсіонера, непрацюючого, несудимого,

в с т а н о в и л а :

В апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_8 , вважає вирок суду від 02.10.2020 року незаконним та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість та допущеними істотними порушення вимог кримінального процесуального закону. Зазначає, що суд призначаючи обвинуваченому покарання за ст. 121 ч.1 КК України у виді 3 років позбавлення волі та звільнивши його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим терміном, не обґрунтував його призначення, а саме не врахував фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення, які свідчать про підвищену суспільну небезпеку обвинуваченого.

Просить вирок Івано Франківського міського суду від 02.10.2020 року скасувати. Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ст. 121 ч.1 КК України, із застосуванням вимог ст. 69 КК України у виді трьох років позбавлення волі.

Потерпілий ОСОБА_11 в поданій апеляційній скарзі вважає, що вирок суду першої інстанції підлягає до скасування з ухваленням нового вироку у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Зазначає, що в матеріалах кримінального провадження відсутні дані, які б підтверджували той факт, що обвинувачений дійсно щиро покаявся у вчиненому та мав бажання виправити ситуацію, що склалася, оскільки ОСОБА_8 не надав йому одразу матеріальну допомогу, а частково відшкодовував збитки протягом трьох років.

Просить вирок Івано Франківського міського суду від 02.10.2020 року скасувати в частині призначеного покарання.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 121 ч.1 КК України та призначити покарання у виді п`яти років позбавлення волі.

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 121 ч.1 КК України та призначено йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України 3 (три) роки позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено обвинуваченого ОСОБА_8 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.

Відповідно до ст. 76 КК України покладено на обвинуваченого ОСОБА_8 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід обвинуваченому до набрання вироком законної сили залишено раніше обраний домашній арешт.

Зараховано в строк відбуття покарання ОСОБА_8 строк попереднього ув`язнення: з 24.02.2017 року до 25.02.2017 року, за правилами, передбаченими ст. 72 КК України - один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_11 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_11 - 100000 гривень моральної шкоди та 8000 гривень - витрат, пов`язаних з правовою допомогою адвоката.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_8 в дохід держави - 4070 гривень 51 копійку судових витрат у кримінальному провадженні за проведення експертиз.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до положень ст. 100 КПК України.

Судом встановлено, що ОСОБА_8 вчинив умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, за наступних обставин.

Так, 24 лютого 2017 року приблизно о 15 год. ОСОБА_8 прийшов у гості до ОСОБА_14 , який проживає по АДРЕСА_2 , де на кухні квартири спільно з ОСОБА_14 та ОСОБА_11 розпивав алкогольні напої. Цього ж дня, приблизно о 15 год. 50 хв. ОСОБА_8 перебуваючи в кухні зазначеної квартири, під час вживання спиртних напоїв, розпочав з ОСОБА_11 сварку в ході якої розізлився на ОСОБА_11 та на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків вирішив спричинити йому тяжкі тілесні ушкодження. ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно та усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, з метою спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , схопив з стола кухонний ніж, яким умисно наніс ОСОБА_11 декілька ударів у живіт, грудну клітку, шию, голову, ліве передпліччя, чим спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді проникаючої колото різаної рани в ділянці живота з ушкодженням шлунку, яка згідно висновку судово-медичної експертизи відноситься до тяжкого тілесного ушкодження, яке є небезпечними для життя в момент спричинення. Після вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_8 був затриманий працівниками поліції на місці події, а потерпілий ОСОБА_11 з тілесними ушкодженнями був доставлений в Івано-Франківську ОКЛ.

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор, підтримав подану апеляційну скаргу, просив її задовольнити, а вирок суду першої інстанції скасувати;

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисники ОСОБА_10 , ОСОБА_9 заперечили з приводу поданих апеляційних скарг прокурора та потерпілого ОСОБА_11 , просили залишити їх без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін;

- потерпілий ОСОБА_11 та його представник ОСОБА_12 підтримали подану апеляційну скаргу та апеляційну скаргу прокурора, просили її задовольнити, а вирок суду першої інстанції скасувати та призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вирок суду слід залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 ч.1 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст.121 ч.1 КК України, за викладених у вироку обставин, є вірним, відповідає фактичним обставинам даного провадження і підтверджений наявними у кримінальному провадженні доказами.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Даних вимог закону суд першої інстанції дотримався.

Прокурор та потерпілий в апеляційних скаргах посилаються на те, що суд першої інстанції призначив ОСОБА_8 надто м`яке покарання, яке суперечить тяжкості скоєного кримінального правопорушення, передбаченого ст. 12 КК України.

Однак, на думку колегії суддів призначаючи покарання обвинуваченому суд першої інстанції, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання в силу ст. 66, 67 КК України, тобто дотримався вимог ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання.

При цьому, як вбачається з вироку, судом враховано характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який позитивно характеризується по місцю проживання, раніше не судимий, є учасником війни та особою похилого віку, хворіє, на обліку в ОПЛ №3 не перебуває, однак перебуває на консультативному обліку в ОНД з приводу вживання алкоголю.

Також судом визнано обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 в силу ст. 66 КК України : визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне часткове відшкодування завданих збитків.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого судом визнано вчинення злочину особою, яка перебувала в стані алкогольного сп`яніння.

Стаття 65 КК України передбачає, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

У ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Перевіривши матеріали кримінального провадження та наведені доводи учасниками процесу під час апеляційного розгляду, колегія суддів вважає, що слід врахувати також поведінку потерпілих, які перебували в стані алкогольного сп`яніння та спровокували даний конфлікт.

Виходячи з наведеного колегія суддів вважає, що призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_8 є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, а також справедливим щодо досягнення мети покарання виходячи з вимог ст. 50 КК України, тому доцільності в призначенні більш суворого покарання, колегія не вбачає.

Отже, доводи апеляційних скарг прокурора та потерпілого ОСОБА_11 з приводу невідповідності призначеного судом покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого в наслідок м`якості спростовуються висновками наведеними у вироку суду першої інстанції.

Таким чином, під час апеляційного розгляду не встановлено апеляційних підстав, передбачених ст. 409 КПК України для скасування вироку суду та постановлення нового, а тому подані апеляційні скарги прокурора та потерпілого ОСОБА_11 є необґрунтованими, а покарання судом першої інстанції призначене без порушень кримінального та кримінального процесуального закону.

З врахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора та потерпілого ОСОБА_11 слід залишити без задоволення, а вирок суду від 02.10.2020 без змін.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405,407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційні скарги прокурора та потерпілого ОСОБА_11 залишити - без задоволення, а вирок Івано Франківського міського суду Івано Франківської області від 02 жовтня 2020 року про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.121 ч.1 КК України без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5