Комінтернівський районний суд м.Харкова
Номер провадження 1-кп/641/407/2021 Справа № 641/9630/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2021 року

Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченої ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні суду в м. Харкові кримінальне провадження № 0000598 від 21.11.2020 року, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Харкова, громадянки України, з середньою-професійною освітою, не працюючої, зареєстрованої та яка фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої 30.09.2020 Комінтернівським районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 185 КК України до 100 (ста) годин громадських робіт,-
у вчиненні кримінального правопорушення-проступку, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 засуджена 30.09.2020 Комінтернівським районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 185 КК України до 100 (ста) годин громадських робіт. Вирок Комінтернівського районного суду м. Харкова від 30.09.2020 набрав законної сили 31.10.2020 та 11.11.2020 прийнятий до виконання Слобідським районним відділом філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області.

Того ж дня останній було направлено виклик до уповноваженого органу з питань пробації для ознайомлення з порядком та умовами відбування покарання. 13.11.2020 засуджена ОСОБА_4 за викликом прибула до уповноваженого органу з питань пробації, де їй були роз`яснені в усній та письмовій формі порядок та умови виконання покарання у виді громадських робіт, а також відповідальність за ухилення від відбування покарання, про що вона надала підписку та письмове пояснення, в якому зазначила, що на даний час не працює та повідомила в усній та письмовій формі у вищезазначеному поясненні, що відмовляється від відбування покарання у вигляді 100 годин громадських робіт. Цього ж дня остання отримала направлення до Слобідського ВП ГУНП в Харківській області для відпрацювання 100 годин громадських робіт, в якому зазначено початок відбування покарання з 16.11.2020 року.

19.11.2020 року з Слобідського ВП ГУНП в Харківській області надійшли повідомлення, відповідно до яких громадянка ОСОБА_4 не прибула для відбування покарання до Слобідського ВП ГУНП в Харківській області, а саме: з 16.11.2020 року по 17.11.2020 року, з 17.11.2020 року по 18.11.2020 року.

ОСОБА_4 в період з 16.11.2020 до теперішнього часу, з метою ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт, умисно не являлася до Слобідського ВП ГУНП в Харківській області для відпрацювання покарання у виді громадських робіт без поважної причини.

Водночас, ОСОБА_4 , будучи ознайомленою з порядком та умовами відбування покарання у виді громадських робіт, письмово попередженою про настання кримінальної відповідальності за порушення порядку та умов відбування покарання, діючи умисно, виконувати вирок суду не стала, безпідставно ухилялася від відпрацювання громадських робіт, чим не відбула в загальній кількості 100 годин у листопаді 2020 року та відпрацювала 0 годин вказаних робіт.

Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому їй кримінальному правопорушенні визнала у повному обсязі, в скоєному щиро розкаялась. В наданих суду показаннях зазначила, що дійсно вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова її засуджено за ч.1 ст. 185 КК України та призначено покарання у вигляді 100 годин громадських робіт. Після вироку суду її викликали до органу пробації, де пояснювали, як і де необхідно відпрацьовувати покарання у вигляді громадських робіт, попереджали її про кримінальну відповідальність за ухилення від відбуття покарання. Вказала, що не прибула на виконання громадських робіт оскільки не мала бажання.

Показання ОСОБА_4 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності її позиції.

Враховуючи, що обвинувачена не оспорює фактичні обставини справи та судом встановлено, що вона вірно розуміє ці обставини, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності її позиції, вислухавши думку учасників судового процесу та роз`яснивши їм правові наслідки застосування ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, що характеризують особу обвинуваченої.

Окрім цього, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року, «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Таким чином, суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 389 КК України, тобто ухилення від відбування покарання у вигляді громадських робіт, вина ОСОБА_4 «поза розумним сумнівом» знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження.

Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_4 , згідно ст. 66 КК України, є щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 , згідно ст. 67 КК України, не встановлено.

Дослідженням матеріалів, що характеризують особу обвинуваченої ОСОБА_4 встановлено, що вона на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, офіційно не працює, має зареєстроване місце проживання, за місцем фактичного проживання характеризується посередньо.

Відповідно до ст. 65 КК України, пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року „Про практику призначення судами кримінального покарання" суд, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку має дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів.

При призначенні покарання ОСОБА_4 суд керується ст. 65 КК України та практикою Європейського суду з прав людини, яка застосовується як джерело права.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винної, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, негативне ставлення ОСОБА_4 до вчиненого, а також вимоги ст. 50 КК України, згідно з якою метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого, а також попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, суд призначає покарання у вигляді арешту в межах санкції ч. 2 ст. 389 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КПК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 72 КК України при складанні покарань за сукупністю кримінальних правопорушень та сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид виходячи з такого їх співвідношення: одному дню арешту відповідають вісім годин громадських робіт.

На підставі ст. 71 КК України, з урахуванням ст. 72 КК України, суд до призначеного покарання частково приєднує невідбуте покарання за вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 30.09.2020 року.

Запобіжний захід під час досудового слідства обвинуваченому не обирався.

Цивільний позов не заявлявся.

Судові витрати та речові докази по кримінальному провадженню відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 368, 370, 373, 374, 394, 395 КПК України, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, та призначити їй покарання у виді 1 (одного) місяця арешту.

На підставі ч. 1 ст. 71, п. 4 ч. 1 ст. 72 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднати невідбуте покарання за вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 30.09.2020 року у виді 10 днів арешту, та остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у вигляді 1 (одного) місяця 10 (десяти) днів арешту.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту фактичного затримання та приведення вироку до виконання.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 349 КПК України, до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Комінтернівський районний суд м. Харкова протягом 30 діб з дня його проголошення, а засудженим в той же строк з часу отримання копії вироку.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя - ОСОБА_1