УХВАЛА
КИЇВСЬКОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Справа №367/3068/17 Апеляційне провадження:11-сс/824/668/2020 Головуючий у суді першої інстанції: ОСОБА_1 Доповідач у суді апеляційної інстанції: ОСОБА_2
10 червня 2020 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

При секретареві ОСОБА_5 ,

у відкритому судовому засіданні в розташуванні суду розглянувши матеріали судової справи за апеляційною скаргою прокурора Ірпінського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області від 29 серпня 2018 року, якою відмовлено в задоволенні заяви прокурора про роз`яснення ухвали слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області від 22 листопада 2017 року, -

в с т а н о в и л а :
Ухвалою слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області від 29 серпня 2018 року відмовлено в задоволенні заяви прокурора про роз`яснення ухвали слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області від 22 листопада 2017 року.

На обгрунтування слідчий суддя проаналізувала доводи заяви прокурора, які полягали в тому, що в ухвалі від 22 листопада 2017 року слідчий суддя Ірпінського міського суду Київської області, задовольнивши скаргу адвоката ОСОБА_7 і скасувавши постанову від 1 березня 2016 року про закриття кримінального провадження № 0002976 відносно ОСОБА_8 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України та направивши це кримінальне провадження для продовження досудового розслідування, водночас не дав вказівок прокурору та слідчому які конкретно процесуальні дії належить вчинити та які процесуальні рішення прийняти.

Пославшись на положення ст. ст. 9, 306, 318-380 КПК України, слідчий суддя прийшла до висновку, що в ухвалі від 22 листопада 2017 року чітко вказано, що в ході досудового розслідування цього кримінального провадження слідчим та прокурором не використано в повній мірі усіх можливих процесуальних заходів для розкриття кримінального правопорушення, не в повній мірі проведені слідчі дії, а тому досудове розслідування проведене не повно, без встановлення всіх обставин, які мають істотне значення у цьому кримінальному провадженні.

На цих підставах слідчий суддя дійшла висновку, що зміст ухвали, про роз`яснення якої просить прокурор, викладено чітко і зрозуміло та не потребує додаткових роз`яснень, а саме це прохання фактично виразом незгоди з прийнятим рішенням по його суті, а тому й відмовила в задоволенні заяви.

На погодившись зі вказаним рішенням, прокурор подала апеляційну скаргу, в якій не лише фактично повторює доводи своєї заяви, але й висловлює незгоду з ухвалою слідчого судді від 22 листопада 2017 року,заявляючи про гадані порушення кримінального процесуального закону при розгляді скарги адвоката ОСОБА_7 на постанову про закриття кримінального провадження, не вирішення слідчим суддею всіх, поставлених скаржником питань, а також вказує на відсутність у цей час будь-яких правових механізмів виконання ухвали від 22 листопада 2017 року, оскільки кримінальне провадження завершене в повному обсязі судовим розглядом та винесенням обвинувального вироку.

На цих підставах прокурор просить скасувати оскаржену ухвалу від 29 серпня 2018 року про відмову в роз`ясненні ухвали від 22 листопада 2017 року та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

4 вересня 2018 року суддя апеляційного суду Київської області відмовила у відкритті апеляційного провадження за цією апеляційною скаргою.

18 листопада 2019 року Об`єднана Палата касаційного кримінального суду Верховного Суду задовольнила касаційну скаргу прокурора, скасувала ухвалу Апеляційного суду Київської області від 4 вересня 2018 року та призначила новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги в сукупності з матеріалами судової справи, колегія суддів визнає наступне.

Відповідно до ст. 380 КПК України, суд, який ухвалив судове рішення, за заявою учасника судового провадження чи органу виконання судового рішення ухвалою роз`яснює своє рішення, як воно є незрозумілими, але не змінюючи при цьому його зміст.

Аналіз доводів, покладених в основу заяви прокурора про роз`яснення ухвали від 22 листопада 2017 року та її апеляційної скарги показує, що насправді зміст і суть прийнятого 22 листопада 2017 року прокурору повністю зрозуміла і прокурор висловлює винятково свою незгоду зі змістом та суттю вказаної ухвали.

Крім того, вимога прокурора до слідчого судді вказати слідчому, прокурору які конкретно процесуальні дії у кримінальному провадженні належить здійснити чи які конкретно процесуальні рішення потрібно прийняти після скасування постанови про закриття кримінального провадження не ґрунтується на чинному кримінальному процесуальному законі і прямо суперечить цьому закону, зокрема п. п. 15 та 17 ст. 3 КПК України, яка визначає самі терміни прокурор і слідчий, одночасно підкреслюючи, що ці службові особи уповноважені діяти в межах своїх повноважень, визначених цим кодексом; ч. 2 ст. 9 КПК України, яка визначаючи принцип законності у кримінальному процесуальному законодавстві, підкреслює обов`язок прокурора, слідчого всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Натомість, ч. 6 ст. 22 КПК України обмежує можливості суду лише обов`язком зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створити необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

ч. 1 ст. 36 та ч.5 ст. 40 КПК України, визначаючи права та обов`язки відповідно прокурора і слідчого, прямо вказують на їхню процесуальну самостійність, а обов`язок слідчого виконувати письмові вказівки прокурора ч. 3 ст. 40 КПК України пов`язує з правом слідчого встановленим порядком оскаржити ці вказівки, у разі незгоди з ними до керівника органу досудового розслідування.

Обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, ст. 92 цього ж кодексу покладає на слідчого, прокурора, при цьому ст. 22 КПК України прямо забороняє під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду покладати на один і той самий орган чи службову особу.

Відтак, висловлена в заяві про роз`яснення ухвали від 22 листопада 2017 року та апеляційній скарзі на ухвалу від 29 серпня 2018 року позиція прокурора прямо суперечить вказаним нормам КПК України.

На цих підставах апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає, бо суд першої інстанції в ухвалі від 29 серпня 2018 року прийняв законне, обгрунтоване та вмотивоване рішення.

В силу вказаного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу прокурора Ірпінського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області від 29 серпня 2018 року, якою відмовлено в задоволенні заяви прокурора про роз`яснення ухвали слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області від 22 листопада 2017 року залишити без задоволення, а вказану ухвалу слідчого судді, - без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після проголошення, касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: