ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/654/21 Справа № 208/7939/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 29 грудня 2020 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000523 стосовно

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дніпродзержинськ, Дніпропетровської області, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 раніше неодноразово судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України,

за участю:
прокурора ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ :

Обставини, встановлені рішенням суду, короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 29 грудня 2020 року задоволено клопотання прокурора та застосовано до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 25 лютого 2021 року включно з визначенням застави у розмір десяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб.
В обґрунтування рішення про тримання під вартою суд зазначив, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні нетяжкого кримінального правопорушення, за який чинним законодавством передбачено безальтернативне покарання у виді позбавлення волі до 4 років, є раніше судимим за умисні злочини, ще одна справа за вчинення умисного злочину знаходиться на розгляді у суді.

Суд також врахував відомості про особу обвинуваченого, який є раніше судимою особою, обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення проти власності та дійшов висновку, що перебуваючи на свободі ОСОБА_7 може незаконно впливати на свідка, ухилятись та переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, тому жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти зазначеним ризикам і не зможуть забезпечити його належну процесуальну поведінку.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу суду скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону і обрати стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання або домашнього арешту.

Вимоги апеляційної скарги захисник обґрунтовує тим, що під час обрання виду запобіжного заходу суд не надав належної оцінки тим обставинам, що останній визнав свою вину, надає свідчення по справі, брав участь в усіх слідчих діях, викрадений мобільний телефон був повернутий потерпілій. Суд не взяв до уваги міцність соціальних зв`язків обвинуваченого, зокрема, що він одружений, має неповнолітню доньку, проживає за місцем своєї реєстрації із матір`ю, яка є пенсіонеркою та має психічне захворювання. Крім того, санкція ч. 1 ст. 186 КК України, передбачає альтернативні види покарання, а не тільки позбавлення волі.

На думку захисника, висновки суду про неможливість запобігання настання ризиків, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів є необґрунтованими і спростовуються вищевикладеним.

Позиції учасників судового провадження.
Обвинувачений та його захисник підтримали апеляційну скаргу захисника та з підстав, викладених в скарзі просили її задовольнити, а ухвалу суду про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою скасувати та постановити нову, якою у задоволенні клопотання прокурора відмовити та застосувати стосовно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання або домашнього арешту.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, вважав її безпідставною, а ухвалу суду законною та обґрунтованою і просив залишити її без змін, а скаргу без задоволення. Також додав, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні іншого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, яке знаходиться на стадії судового розгляду і до якого був застосований більш м`який запобіжний захід, проте ОСОБА_7 ухилявся від суду, у зв`язку з чим оголошувався судом у розшук. Крім того, стосовно ОСОБА_7 на розгляді в Заводському районному суді м. Дніпродзержинська перебуває ще один обвинувальний акт за ч. 2 ст. 185 КК України. Також 07 грудня 2020 набрав законної сили вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська стосовно ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 185 КК України за яким йому призначено остаточне покарання у виді одного року обмеження волі та штрафу в розмірі 850 гривень із самостійним виконанням.
Посилаючись на вищевикладене, вважав, що інший більш м`який запобіжний захід не здатен забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 та запобігти встановленим ризикам.
Потерпіла та її законний представник в судове засідання апеляційного суду не з`явилися, про час та дату апеляційного розгляду повідомлені належним чином, заяв про поважність причин неявки та про відкладення судового засідання до суду не надходили, що відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України, не перешкоджає проведенню апеляційного розгляду без їх участі.

Мотиви апеляційного суду.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.06.2019 року № 4-р/2019 визнано таким, що є неконституційним положення ч. 2 ст. 392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, яка постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Відповідно до абзацу 15 пункту 2.4. мотивувальної частини зазначеного рішення Конституційного суду України, надання особі права на апеляційний перегляд судового рішення про продовження строку тримання під вартою під час судового провадження є проявом гарантії виконання державою міжнародних зобов`язань зі створення умов із забезпечення кожному підозрюваному, обвинуваченому (підсудному) дієвого юридичного засобу захисту його конституційних прав і свобод відповідно до міжнародних стандартів, потрібною гарантією відновлення порушених прав, свобод і інтересів людини, додатковим механізмом усунення помилок, допущених судом першої інстанції під час розгляду кримінальних справ до ухвалення рішення по суті.
Частину другу статті 392 КПК України Законом України від № 1027-ІХ від 02.12.2020 року Про внесення змін до Кримінального процесуального кодексу України щодо забезпечення виконання рішення Конституційного Суду України стосовно оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, який набрав чинності 14.01.2021 року, доповнено абзацом другим, відповідно до якого ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що ухвала суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою, постановленої на стадії судового розгляду, є предметом апеляційного перегляду, у зв`язку з чим апеляційна скарга захисника підлягає розгляду.
Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України, з урахуванням Рішення Конституційного Суду № 1-р/2017 від 23.11.2017, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать зокрема про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Перевіривши доводи апеляційної скарги захисника та матеріали контрольного провадження, апеляційний суд доходить наступних висновків.

Як слідує з матеріалів справи, в провадженні Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області знаходиться кримінальне провадження 0001390 з обвинувальним актом стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України.

Прокурором в підготовчому судовому засіданні від 29 грудня 2020 року заявлено клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 з тих підстав, що на час подання клопотання існують ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховування від суду, незаконного впливу на свідка та вчинення іншого кримінального правопорушення.

Розглядаючи вказане клопотання прокурора для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. ст. 194 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких застосування тримання під вартою є можливим.

Питання обґрунтованості підозри не є предметом судового розгляду, з огляду на стадію кримінального провадження та висунення прокурором обвинувачення і на даній стадії вже здійснюється судовий розгляд доведеності обвинувачення.

Перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив наявність ризиків того, що обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи на свободі може переховуватись від суду, вливати на свідка, а також з огляду на факти неодноразового притягнення до кримінальної відповідальності та відсутності легального джерела доходу, продовжити займатись злочинною діяльністю і вчинити інше тотожне кримінальне правопорушення (п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України).

При цьому, апеляційний суд, як і суд першої інстанції, враховує тяжкість злочину, в якому обвинувачується ОСОБА_7 , вичиненого стосовно малолітньої особи, а також наявність щодо ОСОБА_7 інших обвинувальних актів та вироку, який набрав законної сили із застосуванням ст. 71 КК України, тобто вчинення ним злочину в період невідбутого покарання за попереднім вироком, відсутність офіційного працевлаштування, а також, за твердженням прокурора, перебування його в розшуку у іншій справі, проте ці твердження не оспорювала сторона захисту, чим підтверджуються ризики, передбачені п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Апеляційний суд також зважає на початкову стадію судового провадження, зокрема, що не розпочався судовий розгляд по суті і не допитані свідок, потерпіла та не досліджені письмові докази, що обумовлює існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Таким чином, висновки суду про наявність зазначених ризиків підтверджуються матеріалами справи і для їх запобігання необхідно застосувати запобіжний захід у вигляді тримання обвинуваченого під вартою.

Крім того, доводи захисника, що суд не взяв до уваги міцність соціальних зв`язків обвинуваченого, зокрема, що він одружений, має неповнолітню доньку, проживає за місцем своєї реєстрації із матір`ю, яка є пенсіонеркою та має психічне захворювання, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки вид запобіжного заходу обраний із урахування цих відомостей, проте такі обставини, в даному випадку не можуть бути достатньою підставою для застосування стосовно ОСОБА_7 інших запобіжних заходів, так як очевидно, що ці обставини не є тими стримуючими факторами в поведінці обвинуваченого.

Суд апеляційної інстанції вважає слушними доводи апеляційної скарги захисника, що санкція ч. 1 ст. 186 КК України, передбачає альтернативні види покарання, а не тільки позбавлення волі, як про це зазначив суд в ухвалі, проте такий недолік не може бути підставою для скасування ухвали суду та застосування більш м`якого запобіжного заходу, оскільки не впливає на правильність рішення суду щодо виду запобіжного заходу, застосованого до ОСОБА_7 .

Будь-яких порушень КПК України при постановленні оскарженої ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 183, 194, 315, 405, 407 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 29 грудня 2020 року про застосування тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.
Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4