Справа № 462/1954/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/668/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 03 червня 2020 року про продовження строку тримання під вартою у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 187, ч.4 ст. 185, ч.3 ст.15 - ч.5 ст.185 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

встановила:

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 03 червня 2020 року задоволено клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Продовжено дію застосування обвинуваченому ОСОБА_6 , який обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.187, ч.4 ст.185, ч.3 ст.15 ч.5 ст.185 КК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на два місяці, а саме до 01 серпня 2020 року включно.
На ухвалу суду захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати, прийняти нову, якою у задоволенні клопотання прокурора відмовити, обрати ОСОБА_6 запобіжний захід домашній арешт.
В обґрунтування апеляційних вимог покликається на такі доводи: ухвала прийнята з порушенням вимог кримінального процесуального закону, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, судом безпідставно не взято до уваги докази сторони захисту. КПК України на стадії підготовчого судового засідання не передбачено право суду на продовження запобіжного заходу. На стадії підготовчого судового засідання до повноважень суду не віднесено питання про продовження строку тримання під вартою, а лише обрання, зміна чи скасування запобіжного заходу, питання про продовження строку тримання під вартою не може вирішуватися судом.
Окрім цього, зазначає, що якщо прокурором ставиться питання про продовження строку тримання під вартою то в силу вимог ч. 1 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. У відповідності до п. 20-5 Перехідних положень Кримінального процесуального кодексу України під час досудового розслідування та під час судового розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою подається не пізніше ніж за десять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Ухвалою від 08.04.2020 року Залізничним районного суду м. Львова продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Вказує, що клопотання прокурором мало б бути подане суду не пізніше ніж 27 травня 2020 року. Стороною захисту зазначалося про те, що стороною обвинувачення не надано обвинуваченому, копії клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу, а захиснику копія такого клопотання була надана також 02 червня 2020 року. Таке не вручення клопотання є порушенням права на захист та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та позбавило обвинуваченого можливості належним чином відповісти на усі аргументи викладені у клопотанні прокурора своїми фактами, які спростовують припущення прокурора. У своїй ухвалі Залізничний районний суд м. Львова погодився із усіма доводами прокурора щодо наявності ризиків передбачених ст. 177 КПК України, однак не навів доказів існування таких ризиків.
Наголошує, що ОСОБА_6 з 01.08.2019 року по даний час працює на посаді заступника директора в СПД ОСОБА_9 , що підтверджується наказом N° 1 від 31.07.2019 року, повідомленням про прийняття працівника на роботу, трудовою книжкою та довідкою від 22 лютого 2020 року. ОСОБА_6 має постійне джерело доходу, що підтверджується довідкою від 22 лютого 2020 року. ОСОБА_6 не ухилявся від органів досудового розслідування, встановлення його місцезнаходження було можливим за умови належного виконання слідчим його обов`язків з дотриманням вимог КПК України. ОСОБА_6 жодного разу не викликався з метою проведення слідчих дій у кримінальному провадженні № 12.00659 від 05.07.2019 року. В матеріалах, наданих слідчим, відсутні докази здійснення неодноразових викликів ОСОБА_6 на 31.01.2020 року, 03.02.2020 року та 04.02.2020 року для проведення слідчих дій, оскільки такі виклики не здійснювалися. ОСОБА_6 в період з 05.07.2019 року до моменту його затримання вільно пересувався, від органу досудового розслідування не переховувався.
ОСОБА_6 перебуває на іспитовому терміні, щомісяця з`являвся для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, порушень явки на реєстрацію не допускав. Уповноваженим органом з питань пробації надавалися ОСОБА_6 погодження на виїзд за межі України, у зв`язку з чим він у період з 30.01.2020 року по 02.02.2020 перебував за межами території України, що свідчить про те, що ОСОБА_6 жодним чином не переховувався та не мав на меті переховуватися, не ухилявся від явки за викликом до органу досудового розслідування, якщо б такі таким органом здійснювалися.
Вказує, слідчому добре було відомо про те, де проживає ОСОБА_6 разом із своєю сім`єю, однак жодного разу він не прибув за місцем проживання підозрюваного з метою його виклику для проведення слідчих дій. Постанова від 04.02.2020 року про оголошення підозрюваних у розшук свідчить лише про протиправність дій слідчого
Зазисник зазначає, що в наявних матеріалах, наданих слідчим, відсутні докази вчинення ОСОБА_6 особливо тяжкого злочину, поєднаного з насильством. ОСОБА_6 одружений, виховує двох малолітніх дітей, дружина ОСОБА_9 є інвалідом третьої групи, якій протипоказана робота з фізичним навантаженням, тому вона потребує допомоги чоловіка. Матір ОСОБА_6 - ОСОБА_10 також інвалід третьої групи, а батьку підозрюваного - ОСОБА_11 поставлено діагноз: С34 правої легені сТЗ №2 МО ПІД ст, II к.г. (рак легені третьої стадії), що в сукупності вимагає постійної участі та надання допомоги ОСОБА_6 членам своєї родини. ОСОБА_6 навчається на 3 курсі економічного факультету Львівського університету бізнесу та права. Всі вказані обставини свідчать про стійкі соціальні зв`язки ОСОБА_6 . ОСОБА_6 позитивно характеризується за місцем свого проживання, навчання. На час розгляду клопотання у прокурора не було підстав у застосування до ОСОБА_6 най суворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Немає надано жодного доказу, який би підтвердив те, що ОСОБА_6 не виконував чи не виконуватиме в майбутньому будь-якого з обов`язків, передбачених КПК України.
На думку захисника, у даному випадку застосування більшм`якого запобіжного заходу, зокрема, цілодобовий домашній арешт або застава, зможуть запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КІІК України.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора про законність судового рішення, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
Згідно зі ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст. 176 цього Кодексу.
У відповідності до ч.1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Частиною 2 ст. 331 КПК України передбачено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Згідно з вимогами ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.
Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан обвинуваченого; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа.
Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.
Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Відповідно до п.4 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою без визначення застави обвинуваченому ОСОБА_6 дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.
Як вбачається з матеріалів провадження, суд при прийнятті рішення про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 врахував положення вищенаведених норм процесуального закону та дійшов вірного висновку про доведеність наявності обставин, передбачених ч.1 ст. 194 КПК України, обґрунтовано пославшись на те, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та такі не зменшились, з врахуванням тяжкості злочинів, інкримінованих ОСОБА_6 та даних про особу обвинуваченого є підстави вважати, що жоден більш м`який запобіжний захід не буде достатнім для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, а тому обґрунтовано продовжив останньому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Як вбачається з наданих суду матеріалів, у провадженні Залізничного районного суду м.Львова перебуває кримінальне провадження № 0000659 від 05.07.2019 року про обвинувачення ОСОБА_12 , ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 4 ст. 185, ч. 3 ст. 15 - ч. 5 ст. 185 КК України, ОСОБА_13 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 15 - ч. 4 ст. 185 КК України, ОСОБА_14 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.
Згідно обвинувального акту, ОСОБА_6 ставиться у винність вчинення злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 4 ст. 185, ч. 3 ст. 15 - ч. 5 ст. 185 КК України, тобто у вчиненні тяжкого та особливо тяжих кримінальних правопорушень, вчинених у складі огранізованої групи, зокрема, у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 8 до 15 років позбавлення волі із конфіскацією майна.
Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 03.06.2020 року обвинуваченому продовжено, строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на два місяці, а саме до 01 серпня 2020 року.
Підставами для обрання запобіжного заходу та продовження строку тримання під вартою стали достатні підстави вважати, що обвинувачений перебуваючи на волі може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого і свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення.
Колегія суддів апеляційного суду вважає, що з моменту взяття ОСОБА_6 під варту та до моменту вирішення клопотання прокурора, не змінилися обставини, які стали підставою для обрання щодо нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою та не змінилася обстановка, яка дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого не зможе забезпечити більш м`який запобіжний захід.
Наведені прокурором в судовому засіданні підстави для продовження строку тримання під вартою є належним чином обґрунтовані та вмотивовані, ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу, на даний час не змінилися та не зменшилися.
Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою, та обґрунтовано дійшов висновку про існування тих обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.
Також судом першої інстанції при продовженні обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою правильно враховано тяжкість інкримінованих йому кримінальних правопорушень, які віднесені до тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушень, обставини кримінального правопорушення, викладені в обвинувальному акті, та дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 .
Крім того, як в судовому засіданні судом першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_6 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст. 177 КПК України.
Доводи апелянта, що ОСОБА_6 неодноразово продовжували дію обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а ризики, передбачені ст.177 КПК України відсутні, є безпідставними.
Щодо визначення розміру застави, то згідно із ч.4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: 1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; 2) щодо злочину, який спричинив загибель людини; 3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що подання клопотання про продовження строку у вигляді тримання під вартою менше ніж десять днів до закінчення дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не може слугувати самостійною підставою для відмови у задоволенні цього клопотання або залишення без розгляду та повернення прокурору.
Таким чином, враховуючи вищенаведене, конкретні обставини кримінального провадження, колегія суддів визнає необґрунтованими апеляційні доводи сторони захисту про необхідність зміни обвинуваченому запобіжного заходу, оскільки, продовжений ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави у повній мірі відповідає вимогам закону, а застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти наявним у справі процесуальним ризикам.
Доводи захисника адвоката ОСОБА_7 щодо необґрунтованості ухвали є безпідставними, оскільки судом було належним чином перевірено та досліджено матеріали клопотання, дані, які характеризують особу обвинуваченого, а також мотивовані висновки та наведені обґрунтовані підстави для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення застави.
Покликання апелянта про те, що ОСОБА_6 одружений, виховує двох малолітніх дітей, дружина ОСОБА_9 є інвалідом третьої групи, матір ОСОБА_6 - ОСОБА_10 також інвалід третьої групи, а батьку підозрюваного - ОСОБА_11 поставлено діагноз: С34 правої легені сТЗ №2 МО ПІД ст, II к.г. (рак легені третьої стадії), що в сукупності вимагає постійної участі та надання допомоги ОСОБА_6 членам своєї родини, а також те, що ОСОБА_6 навчається, позитивно характеризується за місцем свого проживання та навчання, є обставинами, які враховуються при застосуванні, зміні, продовженні запобіжного заходу, однак такі не є безумовною підставою для обрання йому запобіжного заходу не повязаного з триманням під вартою.
Суд апеляційної інстанції, виходячи з наведених в апеляційній скарзі сторони захисту мотивів, не знаходить законних та обґрунтованих підстав для скасування оскаржуваної ухвали чи зміни запобіжного заходу обвинуваченому за наслідками апеляційного розгляду.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б тягли безумовне скасування ухвали, судом апеляційної інстанції не встановлено.
Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що оскаржувана ухвала суду є законною й обґрунтованою, відтак підстав для задоволення апеляційних вимог адвоката не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

постановила:

ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 03 червня 2020 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 . без задоволення.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді