Провадження № 1-в/127/472/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 вересня 2020 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області
в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
засудженого ОСОБА_4 ,
представника Вінницького МВ філії ДУ «Центр Пробації» ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні подання уповноваженого органу з питань пробації про приведення у відповідність вироку щодо ОСОБА_4 , -
ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшло подання уповноваженого органу з питань пробації про приведення вироку щодо ОСОБА_4 у відповідність до вимог законодавства.
Подання мотивовано тим, що ОСОБА_4 , який перебуває на обліку органу з питань пробації, засуджений 25.06.2018 року вироком Вінницького міського суду Вінницької області за ч. 1 ст. 309 КК України на 2 роки 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст. 75, п.п. 1, 2 ч. 1, п.п. 2, 5 ч. 2 ст. 76 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 3 роки.
01.07.2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 2617-VIII від 22.11.2018 року, яким внесено зміни до частини першої статті 309 КК України, виключено з санкції статті покарання у виді позбавлення волі.
Засуджений ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав подання уповноваженого органу з питань пробації.
Представник органу пробації ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримала подання та просила його задовольнити, щодо визначення способу приведення вироку у відповідність поклалась на розсуд суду.
Прокурор в судовому засіданні вважав, що подання органу пробації підлягає задоволенню. Просив привести вирок щодо ОСОБА_4 у відповідність до вимог законодавства, знизивши призначене засудженому покарання за ч. 1 ст. 309 КК України до п`яти років обмеження волі.
Заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали подання, суд приходить до наступного висновку.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 засуджений 25.06.2018 року вироком Вінницького міського суду Вінницької області за ч. 1 ст. 309 КК України на на 2 роки 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст. 75, п.п. 1, 2 ч. 1, п.п. 2, 5 ч. 2 ст. 76 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 3 роки.
01.07.2020 року набрав чинності Закон України № 2617-VIII від 22.11.2018, яким внесено зміни до КК України, в тому числі змінено санкцію ч. 1 ст. 309 КК України. Згідно вказаних змін, вчинення діяння, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, карається штрафом від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до п`яти років.
Покарання у виді позбавлення волі виключено із санкції статті, що пом`якшує кримінальну відповідальність за вказане кримінальне правопорушення.
Разом з тим, санкція ч. 1 ст. 309 КК України в редакції до 01.07.2020 року встановлювала максимальну межу покарання у виді обмеження волі - 3 роки. Зазначеними змінами від 01.07.2020 року міру покарання вказаного виду покарання (обмеження волі) посилено, оскільки на даний час у санкції ч. 1 ст. 309 КК України передбачено 5 років як максимальний строк обмеження волі.
Частиною 3 статті 5 КК України регламентовано, що закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.
Відповідно до ч. 3 ст. 74 КК України призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону. У разі якщо така межа передбачає більш м`який вид покарання, відбуте засудженим покарання зараховується з перерахуванням за правилами, встановленими частиною першою статті 72 цього Кодексу.
Згідно з пунктом 13 частини першої статті 537 КПК під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання, зокрема про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 КК.
Таким чином, оскільки вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 25.06.2018 року ОСОБА_4 призначено покарання за ч. 1 ст. 309 КК України у виді 2 (двох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі, яке перевищує санкцію нового закону, вказане покарання належить знизити до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону.
При цьому суд звертає увагу на те, що максимальна межа покарання за ч. 1 ст. 309 КК України, встановлена санкцією нового закону, а саме обмеження волі на строк до п`яти років перевищує максимальний строк, встановлений минулою редакцією закону для цього виду покарання.
Враховуючи вказане, суд вважає за доцільне задоволити подання органу пробації, замінивши призначене ОСОБА_4 вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 25.06.2018 року покарання за ч. 1 ст. 309 КК України у виді двох років шести місяців позбавлення волі на покарання у виді три роки обмеження волі.
При цьому суд не погоджується із позицією прокурора щодо способу приведення вироку у відповідність. Обґрунтовуючи свою позицію прокурор посилався на ч. 3 ст. 74 КК України, якою визначено, що призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону. Вважав, що оскільки максимальна межа становить 5 років обмеження волі, засудженому варто змінити покарання саме до 5 років обмеження волі (з врахуванням ст. 72 КК України). Суд відхиляє вказані доводи з огляду на наступне.
Так, Законом України № 2617-VIII від 22.11.2018 року розширено дискреційні повноваження суду при призначенні покарання у виді обмеженні волі за ч. 1 ст. 309 КК України (до 5 років обмеження волі), порівняно із минулою редакцією вказаної частини статті (до 3 років обмеження волі). Таким чином, наведений закон щодо покарання у виді обмеження волі жодним чином не пом`якшує кримінальну відповідальність, не поліпшує становище особи, а навпроти - посилює кримінальну відповідальність в частині вказаного виду покарання.
При застосуванні ч. 3 ст. 74 КК України суд не може ігнорувати загальні вимоги КК України щодо чинності закону про кримінальну відповідальність у часі, а також щодо зворотної дії закону про кримінальну відповідальність у часі та застосовувати ч. 3 ст. 74 КК України виключно формально та ізольовано від ст. 4, 5 КК України. Подібне застосування - зниження покарання до 5 років обмеження волі, в той час коли КК України, що діяв на час вчинення кримінального правопорушення визначав максимальну межу обмеження волі у 3 роки порушуватиме права засудженого, не відповідатиме принципу законності.
Окрім того, наведений прокурором спосіб приведення вироку у відповідність суперечитиме ст. 58 Конституції України, якою визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, оскільки збільшення максимального строку покарання у виді обмеження волі на 2 роки не пом`якшує відповідальність особи. Відповідно, надання зворотної сили Закону України № 2617-VIII від 22.11.2018 в цій частині є неможливим.
Натомість вищевказаний закон має зворотну силу в частині виключення покарання у виді позбавлення волі за ч. 1 ст. 309, що безумовно пом`якшує кримінальну відповідальність.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов переконання, що подання органу пробації слід задовольнити та привести вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 25.06.2018 року, яким засуджено ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 309 КК України на два роки шість місяців позбавлення волі, на підставі ст. 75, п.п. 1, 2 ч. 1, п.п. 2, 5 ч. 2 ст. 76 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з іспитовим строком три роки, у відповідність до вимог законодавства, замінивши призначене покарання, від відбування якого засуджений звільнений з випробуванням, на три роки обмеження волі.
На підставі викладеного, керуючись ст. 58 Конституції України, ст. 4, 5, 74 КК України, ст. 537, 539 КПК, суд, -
УХВАЛИВ:
Подання задовольнити.
Привести вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 25.06.2018 року щодо ОСОБА_4 у відповідність до Кримінального кодексу України в редакції від 01.07.2020 року.
Знизити призначене ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 309 КК України покарання у виді двох років шести місяців позбавлення волі до трьох років обмеження волі.
Вважати ОСОБА_4 засудженим вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 25.06.2018 року за ч. 1 ст. 309 КК України на три роки обмеження волі.
На підставі ст. 75 Кримінального кодексу України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 3 (трьох) років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
Згідно п. п. 1, 2 ч. 1, п. п. 2, 5 ч. 2 ст. 76 Кримінального кодексу України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, пройти курс лікування від розладів психіки та поведінки внаслідок вживання психоактивних речовин.
Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя: