ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №641/5140/19 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/3568/20
Категорія: ч.3 ст.15, ч.2 ст.185, ч.2 ст.185, ч.2 ст.190 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 листопада 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові судове провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_7 на ухвалу Комінтернівського районного суду м.Харкова від 12 жовтня 2020 року, -

УСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , 1972 року народження, на 60 діб, до 10 грудня 2020 року.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 посилається на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону. Указав, що зазначені у клопотанні прокурора ризики, а саме можливість впливу на свідків та потерпілого; вчинення іншого кримінального правопорушення; ухилення від слідства є безпідставними, оскільки такі дії ним не вчинялись і прокурором таких доказів не надано. Відзначив, що з моменту його затримання можливість застосування альтернативної міри запобіжного заходу, яка б не погіршувала його правове положення, згідно Конституції України, судом не розглядалась. Просить ухвалу суду скасувати та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 посилається на неповноту судового розгляду. Зазначила, що судом при задоволенні клопотання прокурора не було враховано, що ОСОБА_8 має постійне місце проживання, за яким мешкає разом із своєю матір`ю, яка є інвалідом другої групи та потребує постійної сторонньої допомоги. Зазначені обставини, на думку захисника, свідчать про наявність міцних соціальних зав`язків та відсутність мотивації у ОСОБА_8 переховуватись від слідства або вчиняти інше кримінальне правопорушення. Крім того, про відсутність наміру якимось чином впливати на свідків та потерпілих, на думку захисника, свідчить клопотання ОСОБА_8 про застосування відносно нього запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронних засобів контролю. Указала, що ОСОБА_8 перебуває під вартою з червня 2019 року і за весь цей час стороною обвинувачення не забезпечено явку свідків та потерпілих у судове у засідання. Наголосила, що ОСОБА_8 має проблеми зі здоров`ям, перебуває на диспансерному обліку лікарів медичної частини з діагнозом: Дискуляторна енцефалопатія, однак провести належне медичне обстеження в умовах слідчого ізолятора неможливо. Вважає, що наявність вищезазначених обставин свідчить про можливість застосування до ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу. Просить ухвалу суду скасувати, постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 , його захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційні скарги, прокурора про законність та обґрунтованість ухвали суду, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що ОСОБА_8 з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів можуе вдатися до відповідних дій.

Так, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні ряду злочинів, за які може бути призначено покарання у виді позбавлення волі до 5 років, на що обґрунтовано послався суд в своєму рішенні.

Поряд з цим, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, а саме того, що злочинні дії ОСОБА_8 були направлені на заволодіння чужим майном, в результаті яких потерпілим була завдана матеріальна шкода на суму 17883 грн. 59 коп., яка в ході досудового розслідування не відшкодована, на думку колегії суддів, у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих.

При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належного дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

За таких обставин, посилання сторони захисту на недоведеності існування ризиків, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки існування ризиків в тому числі і втечі від правоохоронних органів та суду об`єктивно вбачається з відомостей, що є наявними у кримінальному провадженні.

До того ж, враховуючи, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочинів направлених на заволодіння чужим майном, зазначене свідчить про наявність ризику здійснення незаконного впливу на потерпілих, свідків, а також можливість вчинення іншого кримінального правопорушення, в разі обрання щодо нього більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Що стосується посилань сторони захисту про наявність у обвинуваченого місця проживання, за яким він мешкає разом із своєю матір`ю, яка є інвалідом та потребує постійної допомоги, в даному конкретному випадку недостатньо свідчить про належне виконання обвинуваченим своїх процесуальних прав та обов`язків, в разі обрання щодо нього більш м`якого запобіжного заходу.

Крім того, обґрунтовуючи необхідність зміни запобіжного заходу захисник в своїй апеляційній скарзі послався на стан здоров`я ОСОБА_8 , який перебуває на диспансерному обліку лікарів медичної частини з діагнозом: Дискуляторна енцефалопатія і в умовах слідчого ізолятора не може пройти належне медичне обстеження.

Як вбачається із матеріалів провадження, обвинувачений ОСОБА_8 з приводу вищевказаного захворювання отримує курс медикаментозної терапії з профілактичною метою, та у разі погіршення стану здоров`я.

Доказів на підтвердження неможливості останнього знаходитись під вартою у зв`язку із наявними хворобами, захисником не надано.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення та дійшов обґрунтованого висновку про те, що ризики встановленні під час обрання запобіжного заходу на даний час не зменшилися та продовжують існувати.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_8 його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 і відсутності підстав для зміни чи скасування судового рішення за доводами апеляційних скарг.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :
Ухвалу Комінтернівського районного суду м.Харкова від 12 жовтня 2020 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: