Комінтернівський районий суд м.Харкова
Номер провадження № 1-кп/641/137/2020 Справа № 641/7243/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2020 року

Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_4

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника адвоката ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у залі Комінтернівського районного суду м. Харкова обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесений до ЄРДР за № 0001793 від 12.08.2018 року за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України

в с т а н о в и в:

В провадження Комінтернівського районного суду м. Харкова надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесений до ЄРДР за № 0001793 від 12.08.2018 року за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України.

У підготовче судове засідання з`явились прокурор, потерпілий ОСОБА_7 захисники адвокат ОСОБА_6 , обвинувачений ОСОБА_8 .

Прокурор у підготовчому судовому засіданні зазначив, що обвинувальний акт відповідає вимогам КПК України та просив призначити кримінальне провадження до судового розгляду, вказавши, що підстав для прийняття рішень, які передбачені п. 1-4 ч.3 ст. 314 КПК України, не вбачається.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 в підготовчому судовому засіданні звернувся до суду з клопотанням про повернення обвинувального акту прокурору для усунення недоліків та приведення його у відповідність до ст. 291 КПК України. Своє клопотання обгрунтовує ти, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_9 , в порушення ст. 291 КПК України не містить повного викладу фактичних обставин справи щодо події кримінального правопорушення, не містить конкретного формулювання обвинувачення за ч.2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, від якого має захищатися обвинувачений, оскільки склад злочину передбаченого ч. 2 ст. 15 ч 1 ст. 115 КК України передбачає вчинення навмисних дій, які обвинувачений вважав необхідними для позбавлення життя іншої особи, але через обставини, які не залежали від його волі не зміг довести злочин до кінця.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні заперечувала проти клопотання захисника та зазначила, що обвинувальний акт відповідає вимогам КПК України та просила призначити кримінальне провадження до судового розгляду.

Потерпілий заперечував проти повернення прокурору обвинувального акту.

Обвинувачений підтримав клопотання свого захисника та просив суд його задовольнити.

Суд, вислухавши думку учасників процесу, дійшов наступного висновку.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення, зокрема, про повернення обвинувального акту, прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 КПК України.

Вимоги до обвинувального акту передбачені ст. 291 КПК України, де п. 5 передбачено, що в обвинувальному акті повинні бути викладені фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

П. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України встановлено, що обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому КПК України. Для формулювання обвинувачення необхідно встановити всі елементи складу кримінального правопорушення (суб`єкт, об`єкт, суб`єктивна та об`єктивна сторона) та викласти зазначене у відповідному процесуальному документі.

При цьому, відповідно до ч.2 ст. 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Положеннями ст. 91 КПК України, передбачено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Частиною 3 статті 42 КПК України встановлено, що підозрюваний, обвинувачений має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його підозрюють, обвинувачують.

Згідно положення п. а) ч. 3 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Верховною Радою України 17 липня 1997 р., кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

Обвинувачення повинно бути конкретним, обвинувачена особа реалізує своє право на захист від пред`явленого їй конкретного обвинувачення (відомості про час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення). При цьому можливість зміни обвинувачення прокурором під час судового розгляду справи, коли суд звертає увагу на неконкретність обвинувачення на підготовчому судовому засіданні, а прокурор має можливість у стислі терміни усунути вказані порушення, фактично призводить до порушення як права обвинуваченого на захист, так і до порушення розумних строків судового розгляду кримінального провадження та в кінцевому результаті призводить по порушень вимог ч. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З даного приводу Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 25.07.2000 у справі «Маттоціа проти Італії» зазначив, що «…обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь «детальності» інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту».

При цьому, Європейський суд з прав людини також вказав «…межі гарантій, передбачених підпунктом «а» пункту 3 статті 6 Конвенції, мають оцінюватись, зокрема, у світлі більш загального права на справедливий судовий розгляд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції. У кримінальних справах надання повної та докладної інформації щодо висунутих особі обвинувачень, які в подальшому можуть бути сприйняті судом як юридична кваліфікація діяння, є неодмінною передумовою забезпечення справедливості провадження» (рішення від 09.03.2011 у справі «Жупнік проти України» та від 25.03.1999 у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції»).

З огляду на вищенаведене та враховуючи специфіку судового розгляду, який відповідно ч.1 ст.337 КПК України проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, на основі засад змагальності сторін, у підготовчому судовому засіданні суд наділений повноваженнями перевірити повноту і правильність викладених в обвинувальному акті відомостей, які вимагаються ст.291 КПК України, з правової точки зору, але не вдаючись до їх оцінки, а звідси дійти висновку про можливість чи неможливість здійснення судового розгляду на підставі такого обвинувального акту.

Окрім того у відповідності до ст. 348 КПК України суд зобов`язаний роз`яснити обвинуваченому суть обвинувачення. Однак у зв`язку з тим, що обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України та обвинувачення є не конкретним, суд позбавлений можливості виконати вимоги вищезазначеної статті.

Так, аналіз ст. 15 дає змогу виокремити три ознаки замаху: 1) вчинення діяння, безпосередньо спрямованого на вчинення злочину; 2) недоведення злочину до кінця; 3) причини незавершеності злочинного діяння не залежать від волі винного.

Безпосередня спрямованість на вчинення злочину означає, що особа розпочинає вчинення дій (бездіяльності), передбачених відповідною статтею Особливої частини КК (починає виконувати об`єктивну сторону злочину, ставить об`єкт кримінально-правової охорони у стан безпосередньої небезпеки заподіяння йому істотної шкоди).

Притаманна замаху з об`єктивної сторони незавершеність посягання виражається у відсутності однієї чи декількох ознак, передбачених відповідною нормою Особливої частини КК. У разі вчинення замаху на злочин з матеріальним складом ознакою об`єктивної сторони, якого не вистачає, можуть бути суспільно небезпечні наслідки. Недоведення злочину з формальним складом до кінця може полягати у невчиненні всіх дій, які становлять його об`єктивну сторону.

Характерна для замаху незавершеність об`єктивної сторони злочину є вимушеною. Особа не доводить злочин до кінця не за власною ініціативою, а з причин, які не залежать від її волі. Під такими причинами потрібно розуміти різноманітні обставини як об`єктивного, так і суб`єктивного характеру, які зашкодили закінчити злочин всупереч докладеним зусиллям особи (наприклад, активний опір потерпілого, недосконалість знарядь злочину, недостатність фізичних сил чи досвіду, раптовий спалах хвороби, спрацювання охоронної сигналізації, невміння користуватись зброєю або її несправність, затримання злочинця тощо). Причини, внаслідок яких особа вимушена відмовитись від доведення злочину до кінця, можуть виникнути під впливом її власних дій (наприклад, вживання значних доз алкоголю або наркотиків, втрата зброї, випадкове заподіяння самому собі тілесного ушкодження).

Обвинувальний акт відносно ОСОБА_8 містить твердження, що ОСОБА_10 , маючи умисел на вбивство потерпілого, наніс йому 1 удар розбитою горловиною пляшки, спричинивши легкі тілесні ушкодження. У той же час, в обвинувальному акті зазначено, що свій злочинний умисел направлений на умисне вбивство потерпілого ОСОБА_8 не довів до кінця з причин не залежних від нього, оскільки потерпілому вчасно надана медична допомога..

Таким чином в обвинувальному акті не зазначено обставини як об`єктивного, так і суб`єктивного характеру, які зашкодили закінчити злочин всупереч докладеним зусиллям ОСОБА_8 .

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про кримінальне правопорушення у якому внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001793 від 12.08.2018 року за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України підлягає поверненню прокурору Харківської місцевої прокуратури №5 , для усунення недоліків та виконання вимог КПК України.

Керуючись ст. ст. 177, 314, 331, 376 КПК України, -

п о с т а н о в и в:

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про кримінальне правопорушення у якому внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001793 від 12.08.2018 року за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України повернути прокурору Харківської місцевої прокуратури №5 , для усунення недоліків та виконання вимог КПК України.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Комінтернівський районний суд м. Харкова протягом 7 днів, а обвинуваченим в той же термін з моменту вручення їм копії ухвали.

Головуючий суддя- ОСОБА_1

Судді - ОСОБА_2
ОСОБА_3