Справа №232/1378/12
Провадження №1-о/127/12/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2020 року м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області ОСОБА_1 розглянувши матеріали заяву засудженого ОСОБА_2 та захисника ОСОБА_3 про перегляд вироку Вінницького міського суду Вінницької області від 06 червня 2014 року по справі №232/1378/12 за нововиявленими обставинами,-

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшла заява засудженого ОСОБА_2 та захисника ОСОБА_3 про перегляд вироку Вінницького міського суду Вінницької області від 06 червня 2014 року за нововиявленими обставинами, яка мотивована наступним.
Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 06.06.2014 року по справі №232/1378/12, провадження №1/127/21/14 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.190 ч.4 КК України, та призначено йому покарання - у виді 5 (п`ять) років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна. ОСОБА_2 до набрання вироком законної сили, залишити - підписку про невиїзд. Початок строку відбуття покарання засудженому ОСОБА_2 обчислювати з моменту приведення вироку у виконання.
Цивільний позов задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 З 200 000 (три мільйони двісті тисяч) гривень матеріальної шкоди та 100 000 (сто тисяч) гривень моральної шкоди.
Стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на користь держави (банк одержувача ГУДКСУ у Вінницькій області м. Вінниця, МФО - 802015, номер рахунку - 0002, код ЄДРПОУ - 38054707, одержувач - УК у м. Вінниці /м. Вінниця/ 24060300, за кодом бюджетної класифікації доходів 24060300 «Інші надходження» та символом звітності 115 для зарахування до державного бюджету) 611 (шістсот одинадцять) гривень 80 копійок з кожного витрат за проведення судової почеркознавчої експертизи. Вирок набрав законної сили 23.06.2016 року.
За зверненням адвоката 20.08.2020 року проведено комісійну амбулаторну судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручено Державній установі «ЦЕНТР ПСИХІЧНОГО ЗДОРОВ`Я І МОШТОРИНГУ НАРКОТИКІВ ТА АЛКОГОЛЮ МІНІСТЕРСТВА ОХОРОНИ ЗДОРОВ`Я УКРАЇНИ» на вирішення якої поставлено питання:
1. Чи страждає ОСОБА_2 на теперішній час на будь-який психічний розлад і чи здатний він за своїм психічним станом усвідомлювати свої дії та керувати ними?
2. Чи страждав ОСОБА_2 в період інкримінованих йому дій (з 28.12.2007по березень 2008 р.) на будь-який психічний розлад і чи був він здатний за своїм психічним станом усвідомлювати свої дії та керувати ними?
3. Чи потребує ОСОБА_2 застосування до нього примусових заходів медичного характеру?
Згідно наданих відповідей:
1. ОСОБА_2 страждає на хронічне психічне захворювання - шизоефективний розлад (F 25 згідно Міжнародної класифікації хвороб 10-го перегляду) та страждав на нього в період, коли були скоєні інкриміновані йому дії (з 28.12.2007 р. по березень 2008 p.).
2. Психічні розлади виражені у ОСОБА_2 в такому ступеню, що вони не дозволяли йому під час, коли були скоєні інкриміновані йому дії, та не дозволяють йому зараз усвідомлювати свої дії та керувати ними.
3. За своїм психічним станом ОСОБА_2 потребує застосування примусових заходів медичного характеру в амбулаторних умовах.
Для складання висновку судово-психіатричної експертизи №115, експертам для ознайомлення було надано копію епікризів з медичних карт стаціонарного хворого без номеру та № 864 з Кримської республіканської установи «Клінічна психіатрична лікарня № 1» за 2006 та 2008 p., епікризи медичних карт стаціонарного хворого з ТМО «Психіатрія» за №6148 (2018р.) та №436 (2019p.), Київської міської психіатричної лікарні №2 за 2019 p., фотокопії медичних карт стаціонарного хворого №436 та 6148, протокол опитування адвокатом ОСОБА_6 за її згодою від 19.08.2020 року, довідка Київської міської психоневрологічної лікарні №2 від 22.07.2019 року.
Дані документи для дослідження суду першої інстанції надано не було. В п. 21 висновку судово-психіатричної експертизи №115, зазначено, що вперше зміни психічного стану почалися з 2005 року. З 18.05.2006 по 23.07.2006 отримував стаціонарне лікування в Кримській республіканській «Клінічної психіатричної лікарні № 1».
Під час лікування у вищевказаному закладі ОСОБА_2 встановлено діагноз: біполярний афективний розлад. В подальшому, з 07.04.2008 року по 22.06.2008 року ОСОБА_2 знову перебував на стаціонарному лікуванні у вищевказаній установі з діагнозом: біполярний афективний розлад.
В матеріалах кримінального провадження відсутні докази того, що ОСОБА_2 під час розгляду справи в суді першої інстанції звертався за медичною допомогою до лікаря-психіатра.
Наявні в матеріалах кримінального провадження виписки з лікарень, листків непрацездатності, відповідей на запити суду, що ОСОБА_2 неодноразово проходив обстеження та лікування. Однак у жодному документі не вказано про його скарги на незадовільний стан психічного здоров`я.
Наявність психічного розладу у ОСОБА_2 була відома засудженому ОСОБА_2 ще до ухвалення судом першої інстанції вироку, але він соромився свого захворювання і про нього не розповідав. Можливо ця обставина могла бути відома його захиснику зі слів ОСОБА_2 , але відповідно до ст. 22 КПК України засуджений ОСОБА_2 не зобов`язаний про стан свого здоров`я повідомляти орган досудового слідства та суд, це обов`язок органу досудового слідства провести всебічне, повне та об`єктивне розслідування, в т.ч. і стану здоров`я особи, яка притягується до кримінальної відповідальності з метою з`ясування його осудності.
В свою чергу під час ухвалення вироку 06.06.2014 року суду першої інстанції було невідомо, що ОСОБА_2 встановлений медичний діагноз: біполярний афективний розлад, тому суд не врахував наявний у ОСОБА_2 діагноз: біполярний афективний розлад ні під час призначення йому покарання, ні під час визначення осудності або його неосудності.
Абсолютно новою обставиною, на думку захисту, яка була невідома як суду на час судового розгляду при ухвалені вироку 06.06.2014 року Вінницьким міським судом Вінницької області по справі №232/1378/12, на час ухвалення вироку, так і ОСОБА_2 та його захиснику це те, що ОСОБА_2 страждає на хронічне психічне захворювання - шизоафективний розлад (F 25 згідно Міжнародної класифікації хвороб 10-го перегляду) та страждав на нього в період, коли були скоєні інкриміновані йому дії (з 28.12.2007 р. по березень 2008 p.), Ця обставина стала відома після ознайомлення із висновком комісійної судово - психіатричної експертизи №115, а тому є нововиявленою обставиною. Доказом є висновок комісійної судово-психіатричної експертизи №115, отриманий 06.10.2020, тобто вже після набрання вироком законної сили.
Наведена у даній заяві обставина про перегляд вироку суду за нововияленими обставинами входить до переліку нововиявлених обставин, передбачених ч. 2 ст. 459 КПК України, який є вичерпним, та може бути визнана судом, яка сама по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку суду, що належить переглянути.
Хронічне психічне захворювання - кримінально-правовий та судово- психіатричний термін, яким охоплено групу психічних захворювань, які характеризуються тривалим перебігом і тенденцією до наростання хворобливих явищ. Хронічні психічні хвороби призводять до глибоких та стійких змін особистості хворого (дефект психіки) В цю групу психічних розладів відносять хронічне психічне захворювання шизоефективний психоз.
Натомість неосудною визнається така особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки.
Поняття неосудності включає в себе співвідношення медичного (біологічного) та юридичного (психологічного) критеріїв. Медичний критерій полягає в наявності у особи психічного захворювання, що істотно впливає на свідомість і волю людини (хронічне психічне захворювання, тимчасовий розлад психічної діяльності, недоумство, інший хворобливий стан психіки), юридичний - у нездатності особи під час вчинення суспільно небезпечного діяння усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними. При цьому юридичний критерій виражається двома ознаками: 1) інтелектуальною - особа не може усвідомлювати фактичну сторону своїх дій (бездіяльності) та/або не здатна усвідомлювати їх суспільно небезпечний характер; 2) вольовою - особа не може керувати своїми діями (бездіяльністю) внаслідок руйнування психічною хворобою її вольової сфери.
Особу може бути визнано неосудною тільки тоді, коли встановлено одну з ознак критерію юридичного на підставі хоча б однієї з ознак критерію медичного.
Відповідно до висновку комплексної судово психіатричної експертизи №115 ОСОБА_2 страждає на хронічне психічне захворювання - шизоафективний розлад , в період вчинення інкримінованого діяння та на час проведення експертизи за своїм психічним станом не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.
Тобто у ОСОБА_2 встановлено наявність як медичного критерію (хронічне психічне захворювання), так і інтелектуальної та вольової ознак юридичного критерію (нездатність розуміти свої дії та керувати ними).
Також захисником зазначено, що за умови перебування ОСОБА_2 у стані неосудності, юридична оцінка вчиненого ним суспільно небезпечного діяння за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 є неправильною. З огляду на ці обставини ОСОБА_2 вчинив суспільно небезпечне діяння у стані неосудності.
На підставі викладеного, захисник просить суд, прийняти його заяву до провадження та прийняти рішення відповідно до ч. 1 ст. 467 КПК України. Крім того, захисник просить постановити ухвалу про зупинення виконання судового рішення від 06.06.2014 року до закінчення перегляду та скасувати вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 06.06.2014 року по справі №232/1378/12, провадження №1/127/21/14 і ухвалити ухвалу якою призначити застосування примусових заходів ОСОБА_2 медичного характеру в амбулаторних умовах.

Перевіривши заяву про перегляд рішення за нововиявленими обставинами та долучені до неї документи, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов наступних висновків.
ОСОБА_2 засуджений вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 06.06.2014 року за ч. 4 ст. 190 КК України до п`яти років позбавлення волі з конфіскацією майна. Даний вирок суду набув законної сили 23.06.2016 року на підставі ухвали Апеляційного суду Вінницької області. Ухвалою Верховного Суду від 25.07.2019 року вищевказані вирок та ухвалу залишено без змін.
У своїй заяві захисник вказує, що у 2019 році у ОСОБА_2 діагностовано психічний розлад, який міг мати місце ще в період вчинення злочину, у 2007 році. При цьому, захисник вказує, що зазначені нововиявлені обставини не були відомі і не досліджувались судами при ухваленні вироків.
Під час розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанції з 2011 року по 2018 рік ОСОБА_2 систематично просив суд про відкладення розгляду кримінальної справи у зв`язку з його хворобою. При цьому, відповідно до виписок з лікарень, листків непрацездатності, відповідей на запити суду, які долучені до матеріалів справи, ОСОБА_2 неодноразово проходив обстеження та лікування. Однак у жодному документі не вказано про його скарги на незадовільний стан психічного здоров`я. Згідно з документами, наявними в матеріалах справи до лікаря-психіатра ОСОБА_2 звернувся 03.10.2018 року, коли кримінальна справа відносно нього перебувала на розгляді Верховного Суду. ОСОБА_2 встановлено діагноз: біполярний афективний розлад.
Спеціаліст-психолог ОСОБА_7 у своєму консультативному висновку від 27.11.2019 року, вказує, що симптоми психічного розладу, який виявлено у ОСОБА_2 могли проявлятися у 2007 році. Такий висновок спеціаліст зробив виходячи з самого визначення поняття біполярного афективного розладу. Жодних оглядів чи досліджень історії хвороби ОСОБА_2 психолог ОСОБА_7 не здійснював. Крім того, встановлення психіатричного діагнозу не входить до компетенції психолога, жодного доказу про те, що він є фахівцем в галузі психіатрії суду не надано. Адже цілком зрозумілим є те, що психіатрія та психологія це різні галузі медицини.
Фахівець ОСОБА_8 надав висновок № 6 від 13.07.2020 року. Відповідно до висновку фахівця ОСОБА_8 , документи, які він дослідив дали йому підстави для обґрунтованого сумніву у психічному здоров`ї ОСОБА_2 і в його здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними в період 2007-2008 pp. На підставі цього фахівець ОСОБА_8 вважає це достатньою підставою для призначення судово-психіатричної експертизи відносно ОСОБА_2 .
Для складання висновку, фахівцю ОСОБА_8 для ознайомлення було надано, крім іншого, копію епікризу з медичної картки стаціонарного хворого № 864 з Кримської республіканської установи «Клінічна психіатрична лікарня № 1» та копію виписки з історії хвороби № 76 з Кримської республіканської установи «Клінічна психіатрична лікарня № 1». Дані документи для дослідження суду надано не було. В мотивувальній частині свого висновку ОСОБА_8 зазначає, що відповідно до вищевказаної копії епікризу з історії хвороби № 76, ОСОБА_2 з 18.05.2006 року по 23.07.2006 року перебував на стаціонарному лікуванні у Кримській республіканській установі «Клінічна психіатрична лікарня № 1». З анамнезу відомо, що вперше зміни психічного стану ОСОБА_2 помітив взимку 2006 року. Під час лікування у вищевказаному закладі ОСОБА_2 встановлено діагноз: біполярний афективний розлад. В подальшому, з 07.04.2008 року по 22.06.2008 року ОСОБА_2 знову перебував на стаціонарному лікуванні у вищевказаній установі з діагнозом: біполярний афективний розлад.
Описані обставини, викладені у висновку фахівця ОСОБА_8 від 13.07.2020 року суперечать обставинам, які зазначені у заяві адвоката про перегляд вироку за нововиявленими обставинами. Так, твердження адвоката про те, що стан здоров`я ОСОБА_2 погіршився лише у 2019 році, тоді ж йому було встановлено діагноз: біполярний афективний розлад, а також те, що дані обставини є нововиявленими, оскільки не були відомі на час розгляду справи, не відповідають дійсності.
Враховуючи, що наявність психічного розладу у ОСОБА_2 не є нововиявленою обставиною, вона була відома засудженому ОСОБА_2 ще до ухвалення судом першої інстанції вироку, а відповідно і могла бути відома його захиснику, суд вважає, що у заяві про перегляд вироку Вінницького міського суду Вінницької області від 06 червня 2014 року в зв`язку з нововиявленими обставинами слід залишити без задоволення.
Оскільки в задоволенні заяви про перегляд вироку Вінницького міського суду Вінницької області від 06 червня 2014 року відмовлено, то суд не знаходить підстав для задоволення заяв захисника та засудженого про зупинення виконання вищевказаного вироку суду.

На підставі викладеного та керуючись ст. 467 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву засудженого ОСОБА_2 та захисника ОСОБА_3 про перегляд вироку Вінницького міського суду Вінницької області від 06 червня 2014 року - залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя: