ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 629/340/19 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11кп/818/3081/20 Суддя-доповідач ОСОБА_2 Категорія: ч.3 ст. 15, ч.1 ст.115 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Харкова кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника, адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 06.08.2020 року, про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 ,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України.
Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 06.08.2020 року ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 4 жовтня 2020 року, без визначення застави.
Суд обґрунтував прийняте рішення тим, що враховуючи сукупність обставин, передбачених в ст.178 КПК України, а саме: тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винним у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується - замах на вбивство, тобто вчинення особливо тяжкого кримінального правопорушення проти життя особи, репутацію, відсутність самостійного забезпечення, відсутність заощаджень для забезпечення власних потреб, а також те, що судовий розгляд ще триває та ризики передбачені ст.177 КПК України не зменшились.

Не погодившись з рішенням районного суду обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник, адвокат ОСОБА_8 подали апеляційні скарги в яких просять скасувати ухвалу Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 06.08.2020 року, постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_7 міру запобіжного заходу у виді домашнього арешту.
В обґрунтування вимог апелянти посилаються на те, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання та реєстрації, не має наміру переховуватись від суду та надалі буде співпрацювати зі слідством, раніше не судимий, завжди був законослухняною особою, має позитивні характеристики, тривалий період працював на Лозівському Ковальсько-механічному заводі, має неповнолітнього сина та матір пенсіонерку, які потребують його піклування.
Крім того судом не враховано стан здоров`я ОСОБА_7 , який мав групу інвалідності та низку тяжких хвороб, які постійно його турбують та він потребує медичної допомоги.
Крім того вказують на тривале перебування під вартою, а саме 1 рік 9 місяців, та відсутність доказів скоєння ним інкримінованого злочину та недоведеність існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Заслухавши доповідь головуючого судді; доводи обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційні скарги; думку прокурора, який заперечував проти їх задоволення; перевіривши матеріали судового провадження та оскаржувану ухвалу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про запобіжний захід, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, необхідно враховувати в тому числі й вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання винуватим, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність постійного місця роботи, навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання раніше застосованих запобіжних заходів та інше.

При цьому, ч.1 ст.183 КПК України передбачає, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього кодексу.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Апеляційний суд, не вирішуючи наперед питання доведеності вини обвинуваченого, вважає, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів у разі обрання його ОСОБА_7 не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього кодексу, а саме запобігти спробам:

переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

незаконно впливати на потерпілого, свідка;

вчинити інше кримінальне правопорушення .

Ці ризики підтверджуються тим, що ОСОБА_7 обвинувачується у скоєнні замаху на вчинення особливо тяжкого злочину, а саме замах на вбиство, за вчинення якого, передбачено покарання в виді позбавлення волі строком до 10 років. Вказане беззаперечно свідчить, що з врахуванням покарання, яке загрожує ОСОБА_7 він може переховуватись від слідства та суду; впливати на свідків та потерпілу, оскільки провадження ще не розглянуто судом; вчинити інше кримінальне правопорушення з метою залякування свідків та потерпілих, а також крім того може продовжити свій злочин відносно потерпілої для доведення його до кінця.

Крім того колегія суддів враховує, що обвинувачений ніде не працює; не одружений; дітей на утриманні не має тобто не має міцних соціальних зав`язків. Даних щодо захворювань, які перешкоджають або унеможливлюють перебування ОСОБА_7 під вартою суду не надано.

Таким чином обставини, що відповідно до ст. 178 КПК України враховуються при обранні запобіжного заходу, а саме: тяжкість покарання, що загрожує особі; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого, яка носить формальний характер; відсутність у обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутація обвинуваченого ; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, безумовно свідчать про обґрунтованість висновків суду першої інстанції, що інший запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою зможе дієво запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Окремо колегія суддів враховує, що 18 вересня 2020р. відносно ОСОБА_7 за вказаним обвинуваченням ухвалено обвинувальний вирок, і призначено покарання у виді 7 років позбавлення волі. Відповідно до ст. 377 КПК України , якщо обвинувачений , що тримається під вартою засуджений до позбавлення волі , суд лише у виняткових випадках з урахуванням особи та обставин встановлених під час кримінального провадження , має право змінити запобіжний захід на такий, що не пов`язаний з триманням під вартою. В цьому випадку колегія суддів ніяких виняткових обставин особи обвинуваченого та обставин встановлених під час кримінального провадження не вбачає.

Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника, адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 06.08.2020 року, про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді