Коростишівський районний суд Житомирської області
Справа № 275/569/20
Провадження № 1-кп/935/120/21
У Х В А Л А
19 січня 2021 року м.Коростишів
Коростишівський районний суд Житомирської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Коростишівського районного суду Житомирської області обвинувальний акт, який надійшов до суду від прокурора Коростишівської місцевої прокуратури , у кримінальному провадженні №0000083 за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Коростишів Житомирської області, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , утримується в Державній установі «Житомирська установа виконання покарань (№8)», за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,
встановив:
До Коростишівського районного суду Житомирської області 22.06.2020 відповідно до ухвали Житомирського апеляційного суду від 19.06.2020 у порядку ст.34 КПК України, надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Прокурором у судовому засіданні подано клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, яке обґрунтовано тим, що ризики, які були підставою для обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою не відпали, жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вказаним ризикам. ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, може вчиняти інші кримінальні правопорушення, буде переховуватися від суду зважаючи на покарання, що йому загрожує, незаконно впливатиме на свідків у кримінальному провадженні, які ще не допитані, має слабкі соціальні зв`язки, за місцем проживання характеризується посередньо, на утриманні неповнолітніх осіб не має, офіційно не працевлаштований.

У судовому засіданні потерпіла ОСОБА_8 заперечила щодо задоволення заявленого прокурором клопотання про продовження терміну тримання під вартою обвинуваченому, вважає, що обвинувачений не причетний до злочину, який йому інкримінується і він не повинен утримуватись під вартою.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_7 заперечили проти поданого клопотання прокурора, захисник вважає, що у задоволенні клопотання слід відмовити, оскільки обвинувачений має постійне місце реєстрації та проживання, не втратив стійки соціальні зв`язки, просив змінити запобіжний захід на більш м`який, не пов`язаний із позбавленням волі.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснив, що є сусідом обвинуваченого, знає його з дитинства, ОСОБА_6 є надто вихованою, совісною, трудолюбивою, добропорядною людиною, він доглядав за своєю матір`ю, дуже шанував її, він не міг позбавити її життя, вважає, що це була трагедія в родині обвинуваченого.

Судом при вирішенні питання про зміну запобіжних заходів та обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт враховуються положення законодавства, «Конвенції про захист прав людини», а також практика Європейського суду, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою, а також враховує конкретні обставини по даному провадженню.

Відповідно до вимог діючого законодавства тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України (ст. 183 КПК України).

Вирішуючи це питання, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, висловлену в рішенні «Харченко проти України» від 10.02.2011. Зокрема в п. 79 цього рішення зазначено, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою обґрунтованою, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин, підстав, якими національні органи мотивували свої рішення, та належно задокументованих фактів, на які посилався заявнику своїх клопотаннях про звільнення з-під варти. Таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи.

Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, вивчивши матеріали клопотання, дійшов наступного висновку.

Згідно положень ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно з п. 3 ст. 5 Конвенції зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою (Рішення Європейського суду з прав людини «Яблонський проти Польщі»).

Незважаючи на тяжкість санкції статті кримінального закону згідно обвинувачення, суд безпосередньо керується нормою прямої дії - ст. 62 Конституції України щодо презумпції невинуватості підсудного.

У рішенні від 26.06.1991 у справі «Летельє проти Франції», попереднє ув`язнення не повинне бути передвісником наступного покарання у виді позбавлення волі та не може бути «формою очікування» обвинувального вироку.

Суд вважає, що подальше перебування обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою буде суперечити п. п. «c» п. 1 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини та принципу правової держави, оскільки час, який особа знаходиться під вартою, хоча і є співмірним з тяжкістю обвинувачення, однак останнє на даний час не є доведеним.

Такий висновок суду сприятиме гуманізації та підвищенню гарантій захисту прав особи, згідно з якими тримання особи під вартою має бути винятковим запобіжним заходом. У відповідності до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Таким чином, враховуючи стадію розгляду кримінального провадження, тривалість знаходження обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, наявність у останнього постійного місця реєстрації та проживання, позитивної характеристики, стійкіх соціальних зв`язки, суд вважає, що у клопотанні прокурора слід відмовити, збереження застосованого запобіжного заходу є недоцільним, та вважає за необхідне змінити міру запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, заборонивши обвинуваченому залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , у період часу з 20:00 години по 08:00 години.

Також на обвинуваченого ОСОБА_6 слід покласти обов`язки, передбачені частиною 5 статті 194 Кримінального процесуального кодексу України, а саме: прибувати до прокурора, суду за першою вимогою; не покидати місце свого проживання, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ; повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи. Саме такий запобіжний захід забезпечить виконання обвинуваченим, покладених на нього, процесуальних обов`язків визначених частиною 5 статті 194 Кримінального процесуального кодексу України та який в повній мірі забезпечить запобіганню ризиків, передбачених ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України.

Керуючись ст. 176-178, 183, 331, 372 КПК України,

постановив:

Відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження терміну тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 .

Змінити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виді тримання під вартою на домашній арешт, заборонивши йому залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , у період часу з 20:00 години по 08:00 годину.

Покласти на ОСОБА_6 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:

прибувати до прокурора, суду за першою вимогою;

не покидати місце свого проживання, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ;

повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.

Обвинуваченого ОСОБА_6 негайно звільнити з під-варти.

Роз`яснити обвинуваченому, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Строк дії ухвали визначити по 19 березня 2021 року включно.

Виконання ухвали покласти на Брусилівське ВП Коростишівського ВП ГУНП в Житомирській області.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3