Справа № 591/2355/19
Провадження № 1-кп/591/347/20
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2020 року Зарічний районний суд м.Суми в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження щодо обвинувачення
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Суми, громадянина України, який проходить військову службу в ІНФОРМАЦІЯ_2 на посаді старшого офіцера мобілізаційного відділу, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Органами досудового розслідування ОСОБА_5 обвинувачується за ч.1 ст.190 КК України, тобто у незаконному заволодінні чужим майном - земельною ділянкою державної форми власності, шляхом обману, яке він вчинив, на їх думку, за таких обставин:

отримавши 16.11.2016 року у власність земельну ділянку площею 0,25 га для ведення особистого селянського господарства (кадастровий номер :03:013:0334) за рахунок земель сільськогосподарського призначення комунальної власності Нижньосироватської сільської ради Сумського району Сумської області за адресою: Сумська область, Сумський район, с. Нижня Сироватка, вул. Закрупець 1, він 09.03.2017 року, переслідуючи корисливі мотиви, перебуваючи у приміщенні Головного управління Держгеокадастру у Сумській області за адресою: м. Суми, вул. Петропавлівська, буд. 108, шляхом обману працівників Головного управління Держгеокадастру у Сумській області, приховуючи від них факт одержання по зазначеному виду земельної ділянки у використання, звернувся з письмовою заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства на території Коршачинської сільської ради Білопільського району Сумської області, зазначивши неправдиві відомості, що раніше право на безкоштовну приватизацію земельної ділянки за даним цільовим призначенням згідно ст. 116, 118 Земельного кодексу України не використав і що, подаючи таку заяву, він підтверджує достовірність наданої інформації та повідомлений про відповідальність за подання недостовірної інформації. Дане повідомлення ОСОБА_5 підтвердив своїм підписом.

Відомості, зазначені ОСОБА_5 в даній заяві, мали суттєве значення при прийнятті рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності.

Будучи введеним в оману, начальник Головного управління Держгеокадастру в Сумській області ОСОБА_6 , наказом Головного управління Держгеокадастру у Сумській області від 07.04.2017 №18-2787/16- 18-СГ надала дозвіл ОСОБА_5 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої за межами населених пунктів на території Коршачинської сільської ради Білопільського району Сумської області орієнтовним розміром 2,0 га із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства.

В подальшому наказом Головного управління Держгеокадастру у Сумській області від 17.10.2017 №18-8183/16-17-СГ ОСОБА_5 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, та надано у власність земельну ділянку площею 1,7950 га, в тому числі рілля площею 1,7950 га (кадастровий номер :03:001:0208) із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства, розташовану за межами населених пунктів на території Коршачинської сільської ради, Білопільського району, Сумської області.

Право власності на надану земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:0208, зареєстровано ОСОБА_5 за собою 24.04.2018 за №25869877.

Отже, органи досудового розслідування вважають, що ОСОБА_5 , зазначивши у заяві до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області від 09.03.2017 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою недостовірні дані про те, що раніше право на безоплатну приватизацію земельної ділянки за цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства згідно ст. 116, 118 Земельного кодексу України він не використав, ввів в оману начальника управління ОСОБА_6 і у такий спосіб шляхом обману (шахрайства) незаконно заволодів чужим майном, а саме: в порушення ст. 116, 118 Земельного кодексу України, вдруге отримав у власність в межах норм безоплатної приватизації земельну ділянку площею 1,7950 га (кадастровий номер :03:001:0208) для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Коршачинської сільської ради, Білопільського району Сумської області, вартістю 64831 грн. 61 коп.

Але вказане обвинувачення суд вважає недоведеним, з огляду на такі обставини.

У судовому засіданні обвинувачений свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, не визнав та згідно ст.63 Конституції України відмовився надавати суду покази. Водночас, під час дослідження письмових доказів та судових дебатів він не заперечував обставини отримання ним двох земельних ділянок, але заперечував наявність в його діях складу кримінального правопорушення, оскільки він нікого не вводив в оману, а використав, на його переконання, своє право, передбачене п. «б» ч.1 ст.121 ЗК України, отримавши дві земельні ділянки в межах граничного розміру, що визначений вказаною нормою ЗК. Так, перший раз він звертався до Нижнєсироватської сільської ради у 2015 році з письмовою заявою про надання йому дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення селянського господарства розміром 2,0 гектара, але фактично отримав земельну ділянку 0,25 гектара. Саме тому, не використавши в повній мірі своє право, передбачене п. «б» ч.1 ст.121 ЗК, він вдруге у 2017 році звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області із заявою щодо відведення йому недоотриманої частки земельної ділянки. При цьому, поставив свій підпис у заяві під реченням, у якому зазначалось, що він своє право на безкоштовну приватизацію земельної ділянки за даним цільовим призначенням не використав, бо був упевнений в тому, що має право отримати ще одну ділянку, щоб загальний їх розмір був 2,0 га. У свою чергу, Головне управління Держгеокадастру у Сумській області, враховуючи, що йому було вже надано земельну ділянку розміром 0,25 га за відповідним цільовим призначенням, видав наказ про затвердження проекту землеустрою та надання у власність земельної ділянки розміром 1,7950 га з тим самим цільовим призначенням. Вважав своє розуміння норм ЗК та свою позицію про можливість реалізації права на безоплатну приватизацію землі двома ділянками правильними, бо таку ж позицію було висловлено у листі-роз`ясненні, яке було надано Радою по науково-правовій експертизі при інституті держави і права НАН України за підписом ОСОБА_7 - доктора юридичних наук, професора, завідувача кафедри у вказаному інституті та члена робочої групи, яка була створена у Верховній раді у 2000 році та готувала відповідний проект чинного Земельного кодексу.

Представник потерпілої особи Головного управління Держгеокадастру у Сумській області ОСОБА_4 пояснював, що відповідно до ч.4 ст.116 ЗК України передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання. Тобто, на його переконання, одноразовість приватизації означає, що особа, котра скористалась своїм правом і приватизувала земельну ділянку меншої від граничної, передбаченої ст.121 ЗК України, площі, не може приватизувати земельну ділянку цього цільового призначення вдруге, навіть площею, що складає «різницю» між гранично можливою та раніше приватизованою. За таких обставин, ОСОБА_5 неправомірно отримано вдруге земельну ділянку. Що стосується відповідальності обвинуваченого, то під час судового розгляду представник пояснював, що органи досудового розслідування самостійно визначились з питаннями винуватості особи та кваліфікацією дій ОСОБА_5 за вказаних обставин, водночас, вказати чи свідомо ОСОБА_5 у цій ситуації обманув чи мав помилкову позицію та невірне розуміння норм закону, коли ставив підпис у поданій до Управління заяві, він не може. Крім того, зазначив, що ОСОБА_5 у червні 2019 року добровільно відмовився від другої земельної ділянки площею 1,7950 га та повернув її на користь державної власності, про що було укладено відповідну угоду. Враховуючи такі обставини, претензій потерпіла сторона до обвинуваченого не має. Під час судових дебатів представник повністю підтримав прокурора у його позиції щодо винуватості ОСОБА_5 , правильності кваліфікації дій обвинуваченого та запропонованої міри покарання 1 рік обмеження волі.

Прокурором на підтвердження обставин обвинувального акту було надано письмові докази, належність і допустимість яких не оспорювалась обвинуваченим, а також за клопотанням прокурора було допитано свідків: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Зокрема, дослідженими у судовому засіданні: заявою ОСОБА_5 від 25.12.2015 року, рішенням Нижньосироватської сільської ради Сумського району від 28.01.2016 року, заявою від 07.09.2016 року, рішенням Нижньосироватської сільської ради Сумського району від 19.10.2016 року, що були отримані за результатами тимчасового доступу до документів (а.с. 194-205 т.1), а також Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 192-193 т.1), - підтверджується те, що ОСОБА_5 у визначений ст.ст.118,121,122 ЗК України порядок безоплатно отримав у власність земельну ділянку площею 0,25 га для ведення особистого селянського господарства (кадастровий номер :03:013:0334) за рахунок земель сільськогосподарського призначення комунальної власності Нижньосироватської сільської ради Сумського району Сумської області за адресою: Сумська область, Сумський район, с. Нижня Сироватка, вул. Закрупець 1, та зареєстрував її за собою 16.11.2016 за №17448237.

Крім того, на підставі наданих прокурором доказів, судом встановлено такі обставини отримання ОСОБА_5 безоплатно другої земельної ділянки:

Так, відповідно до копії посвідчення виданого 03.06.2015 року, ОСОБА_5 є учасником бойових дії через що має право на пільги, встановлені відповідним законодавством України (а.с. 202 т.1).

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 повідомив, що він, як голова спілки учасників АТО, у 2017 році займався питаннями виділення учасникам АТО земельних ділянок. В цей період до нього звернувся директор ТОВ «Білопілля Агро» ОСОБА_11 , який повідомив, що має намір відмовитись від користування земельною ділянкою на території Коршачинської сільської ради Білопільського району та передати її Держгеокадастру для подальшого розподілення між учасниками АТО, а у подальшому, коли за його сприяння останні оформлять право власності на такі ділянки, то він візьме у них ці ділянки в оренду. При цьому, директор готовий був нести усі витрати, пов`язані з вказаними питаннями. Враховуючи такі обставини, були зібрані загальні збори військовослужбовців вказаної категорії та директор ОСОБА_11 довів до учасників АТО свої наміри, а також інформацію про те, що кожен, хто не отримував 2,0 га землі для ведення особистого селянського господарства, має можливість отримати земельну ділянку. Після цього усім присутнім були надані бланки заяви, зразок якої вони взяли зі стенду, що був розташований в Управлінні Держгеокадастру (на а.с.207 т.1 саме той зразок, що роздавали). Ті присутні, хто бажав отримати земельні ділянки у власність, внесли особисті відомості до наданих бланків заяв та передали їх директору. ОСОБА_5 був серед присутніх на зборах, але чи писав заяву він не пам`ятає. Через 2-3 тижні ОСОБА_11 попросив видати довіреності на оформлення документів, тому він роздрукував довіреності від імені усіх, хто подав заяви, а, оскільки не було коштів на нотаріальне їх посвідчення, то подальшої долі цих довіреностей він не знає. А через деякий час він тільки передавав кожному з заявників - учасників АТО, у тому числі ОСОБА_5 , пакети документів, які містили: договір оренди земельної ділянки та Витяги обтяжень.

Як вбачається із заяви від 31.01.2017 року ТОВ «Білопілля Агро» в особі генерального директора ОСОБА_11 надав згоду на поділ земельної ділянки кадастровий номер :03:001:0103 площею 73,1851 га, розташованої за адресою: Сумська область, Білопільський район, Коршачинська сільська рада, що знаходилась у товаристві у оренді, з подальшим вилученням з користування товариства та передачею земельних ділянок, що утворяться в результаті поділу, у власність громадянам для ведення селянського господарства у межах норм безоплатної приватизації (а.с. 29-30 т.2)

Відповідно до заяви від 13.02.2017 року на ім`я в.о. начальника Головного управління Держгеокадастру у Сумській області ОСОБА_6 , вхідний №3304 від 09.03.2017, ОСОБА_5 просив надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовної площі 2 га, що розташована на території Коршачинської сільської ради Білопільського району для ведення особистого селянського господарства. При цьому, обвинувачений зазначив своє прізвище, ім`я та по-батькові і поставив свій підпис під реченням, що містилось у бланку заяви про те, що він право на безоплатну приватизацію земельної ділянки за даним цільовим призначенням згідно ст.ст.116,118 ЗК України, не використав. Крім того, підписом засвідчив надання своєї згоди на обробку Головним управлінням Держгеокадастру у Сумській області своїх персональних даних (а.с. 207 т.1).

Висновком експерта №19/119/6-6/19е від 29.03.2019 року підтверджено факт виконання підписів у заяві ОСОБА_5 (а.с. 227-240- т.1). При цьому, сам обвинувачений під час дослідження такого доказу не заперечував того, що три підписи та записи щодо прізвищ, ім`я, по-батькові у зазначеній заяві виконані ним особисто, але запевняв, що вказаний бланк заяви він, як і інші військовослужбовці, писали у приміщенні військкомату по завершенню загальних зборів, а у приміщенні Держгеокадастру, як зазначено в обвинувальному акті, він ніколи не був та особисто заяв не подавав. І такі пояснення ОСОБА_5 суд бере до уваги, оскільки вони підтверджені вищенаведеними показами свідка ОСОБА_8 і жодних інших доказів, які б підтверджували обставини обвинувального акту про те, що 09.03.2017 року ОСОБА_5 особисто подавав заяву в приміщенні Держгеокадастру у Сумській області за адресою: м.Суми, вул.Петропавлівська, 108, суду не надано.

Наказом від 07.04.2017 №18-2787/16-17-СГ за підписом начальника Головного управління Держгеокадастру в Сумській області ОСОБА_6 з посиланням на ст.ст.15-1, 118,122,123 ЗК України та Положення про Головне управління Держгеокадастру у Сумській області (наказ №308 від 17.11.2016 року), ОСОБА_5 було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої за межами населених пунктів на території Коршачинської сільської ради Білопільського району Сумської області орієнтовним розміром 2,0 га із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства (а.с. 206 т.1).

Згідно викопіювання бажаного місця розташування земельної ділянки ОСОБА_5 планували виділити 1,660 га (а.с. 29,41 т.2).

У подальшому, як вбачається з Витягу з Державного земельного кадастру, відділом у Білопільському районі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області 17.09.2017 року, земельній ділянці держаної форми власності розміром 1,7950 га з цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Коршачинської сільської ради Білопільського району, було присвоєно кадастровий номер :03:001:0208 (а.с. 209-213 т.1).

Судом досліджено друкований текст заяви від імені ОСОБА_5 з вхідним номером ГУ Держгеокадастру у Сумській області Л-13737/0/5/17 від 02.10.2017 року, в якому містилось прохання затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність (оренду) загальною площею 1,7950 га, для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :03:001:0208 на території Коршачинської сільської ради Білопільського району Сумської області. Проставлення підписів у цьому бланку заяви ОСОБА_5 в судовому засіданні під час дослідження доказів заперечував. Слід зазначити, що візуально підпис на даній заяві відрізняється від зразків підпису обвинуваченого на інших документах, що є в матеріалах справи. (а.с. 208 т.1). Крім того, як вже зазначалось вище, свідок ОСОБА_8 також у судовому засіданні розповідав про те, що оформленням документів щодо передачі земельних ділянок у власність учасникам АТО займались не військовослужбовці особисто, а інші особи. За таких обставин, за відсутністю належних і допустимих доказів про те, що підпис на заяві від 02.10.2017 року виконаний ОСОБА_5 , а також згідно принципу презумпції невинуватості, який полягає у тому, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи, суд приймає до уваги твердження обвинуваченого про те, що він заяви від 02.10.2017 року про затвердження проекту землеустрою для відведення земельної ділянки у власність не підписував і особисто також не подавав.

Крім того, на а.с.22 т.2 міститься довіреність, яка підписана лише ТВО командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_12 , за змістом якої ОСОБА_5 відповідно до договору доручення укладеного в усній формі, уповноважив Голову громадської організації «Спілка учасників АТО 27 Сумської реактивної артилерійської бригади» ОСОБА_8 , представляти його інтереси у відносинах з Держгеокадастром та його структурними підрозділами щодо отримання, реєстрації та завіряння копій документів під час оформлення земельної ділянки.

Водночас, ОСОБА_5 у судовому засіданні стверджував про те, що ніяких договорів доручення з ОСОБА_8 не укладав, про існування такої довіреності від його імені не знав. І такі твердження, як зазначалось вище, підтвердив допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 . До того ж ОСОБА_5 підполковнику ОСОБА_12 на дату укладення довіреності не підпорядковувався, бо проходив службу не у військовій частині НОМЕР_1 , а у Сумському обласному військкоматі, що вбачається з відомостей, що містяться у посвідченні офіцера (а.с. 1-2 т.2) та службовій характеристиці (а.с.5 т.2). За таких обставин, суд не може вважати відомості, що містяться у такій довіреності, як достовірні.

Згідно Наказу начальника Головного управління Держгеокадастру у Сумській області ОСОБА_6 від 17.10.2017 №18-8183/16-17-СГ було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_5 для ведення особистого селянського господарства, та надано у власність вищевказану земельну ділянку площею 1,7950 га, кадастровий номер :03:001:0208 (а.с.214 т.1).

Відповідно до заяви про державну реєстрацію від 24.04.2018 (а.с. 241 т.1), квитанції від 23.02.2018 (а.с.242 т.1), Витягу з Державного земельного кадастру (а.с. 244-248 т.1), рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (а.с. 249 т.1), Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, державним реєстратором ОСОБА_13 24.04.2018 на підставі Наказу начальника Головного управління Держгеокадастру у Сумській області ОСОБА_6 від 17.10.2017 №18-8183/16-17-СГ за №25869877 було зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:0208 на ім`я ОСОБА_5 (а.с. 222 т.1)

Допитаний в судовому засіданні як свідок ОСОБА_10 пояснював, що ОСОБА_5 не знає. У період з березня 2017 року по квітень 2018 року працював на посаді реєстратора у КП Реєстраційно-інвентаризаційної служби Садівської селищної ради. В той період разом з ним працювало ще 3 реєстратора. Навантаження було велике: у день по 20-30 осіб. Займались в переважній більшості реєстрацією прав власності на земельні ділянки: приймали документи, перевіряли їх та за результатами перевірки документів реєстрували або відмовляли у реєстрації. Чи приходив ОСОБА_5 особисто у той період та чи реєстрував його документи не пам`ятає.

03.05.2018 року між ОСОБА_5 та ТОВ «Білопілля Агро» в особі директора ОСОБА_11 був укладений договір оренди вищезазначеної земельної ділянки, посвідчений та зареєстрований відповідним чином (а.с. 216-220,223-224 т.1, а.с.32-36 т.2)

Допитана в суді як свідок головний спеціаліст відділу правового забезпечення ГУ Держгеокадастру у Сумській області ОСОБА_9 суду пояснила, що особисто не приймала участі у розгляді заяв ОСОБА_5 , підготовці проектів документів, тощо, а про обставини, які зазначені в обвинувальному акті знає виключно зі слів слідчого, який викликав її на допит. Тобто, вказана особа не є свідком в розумінні ч.1 ст.65 КПК України, а тому її покази для суду не мають взагалі ніякого значення.

Отже, оцінивши усі надані стороною обвинувачення докази в їх сукупності та взаємозв`язку, слід зробити висновок про те, що в діях ОСОБА_5 відсутня як об`єктивна, так і суб`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України.

Так, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом, що визначено ч.1 ст. 2 КК України.

Складовими юридичного складу злочину є об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона.

Об`єктивна сторона шахрайства полягає у заволодінні майном або придбанні права на майно шляхом обману чи зловживання довірою.

У теорії кримінального права обман як спосіб шахрайського заволодіння чужим майном чи придбання права на таке майно полягає у повідомленні потерпілому неправдивих відомостей або приховування певних відомостей, повідомлення яких мало б суттєве значення для поведінки потерпілого, з метою введення в оману потерпілого. Таким чином, обман може мати як активний (повідомлення потерпілому неправдивих відомостей про певні факти, обставини, події), так і пасивний (умисне замовчування юридично значимої інформації) характер. У другому випадку для наявності шахрайства необхідно встановити, що бездіяльність винного призвела до помилки потерпілого щодо обов`язковості або вигідності передачі майна (права на майно) шахраєві і є причиною такої поведінки потерпілого. Обман у формі активної поведінки поділяться на словесний (вербальний) і обман дією. У свою чергу, словесний обман поділяють на дві форми: в усній і письмовій.

В даному випадку, як зазначалось вище, сторона обвинувачення стверджувала про те, що ОСОБА_5 , написавши заяву до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області від 13.02.2017 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою та вказавши у такій заяві недостовірні дані про те, що раніше право на безоплатну приватизацію земельної ділянки за цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства згідно ст. 116, 118 Земельного кодексу України не використав, ввів в оману працівників ГУ Держгеокадастру у Сумській області, приховуючи від них факт одержання по зазначеному виду земельної ділянки у використання, а начальник вказаного управління ОСОБА_6 , будучи введеною в оману ОСОБА_5 , спочатку відповідним наказом надала дозвіл на розроблення проекту землеустрою, а потім затвердила такий проект і надала конкретну земельну ділянку у власність.

Але, з такими твердженнями не можна погодитись, оскільки:

-по-перше, набуття права на земельну ділянку є результатом певної правової процедури, яка регламентована Земельним кодексом України і порядок безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадянами визначений ст.118 ЗК України передбачає реалізацію таких послідовних етапів:

-звернення громадян з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

-надання дозволу відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування;

-розробка суб`єктами господарювання за замовленням громадян проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

-погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в порядку, передбаченому статтею 186-1 Земельного кодексу України;

-затвердження відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

При цьому, вбачається, що визначена законом процедура є способом дій відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування у відповідь на звернення громадян щодо того чи іншого питання на певному етапі порядку.

Крім того, ухвалення рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про передачу (надання) земельної ділянки у власність відповідно до статті 118 ЗК України є завершальним етапом визначеної правової процедури безоплатної приватизації земельних ділянок, яка йому передує, і саме по собі отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність.

У даному випадку, як вбачається з досліджених судом доказів, ОСОБА_5 підписав лише одну заяву: про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а на інших етапах він особисто ніяких заяв не підписував і не подавав, а також не видавав довіреностей на представлення його інтересів чи підписання від його імені документів. Але сама по собі заява, яку підписав особисто ОСОБА_5 від 13.02.2017 року, це його волевиявлення, прохання і така заява не надавала останньому безумовного права на отримання у власність бажаної земельної ділянки, оскільки заява не містить відомостей, які спричинили чи здатні спричинити такі наслідки правового характеру.

Водночас, подача ОСОБА_5 такої заяви не звільняла компетентні органи влади та їх посадових осіб здійснювати розгляд питання надання йому у власність земельної ділянки відповідної категорії на усіх етапах, що визначені ст.ст.118,122,123 ЗК України, виключно як того вимагає ч.2 ст. 19 Конституції України : на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

А вчасна (перед ухваленням рішення про надання у власність земельної ділянки) та в належний спосіб здійснена перевірка управлінням Держгеокадастру у Сумській області, зазначених обвинуваченим у заяві від 13.02.2017 року відомостей або здійснення ними перевірки питання використання ОСОБА_5 права на безоплатну приватизацію земельної ділянки, - виключила б надання йому у власність другої земельної ділянки в рамках безоплатної приватизації.

І такі обставини дають підстави стверджувати про те, що дії обвинуваченого не можна вважати обманом, оскільки не було добросовісності з боку органу, який в силу вимог п.п. «є -1» ч.1 ст.15-1 ЗК, п.30 Положення про Головне управління Держгеокадастру у Сумській області відповідає за розпорядження землями державної власності в межах, визначених ЗК України, та здійснює держаний контроль за дотриманням вимог земельного законодавства в процесі передачі у власність земельних ділянок;

-по-друге, сторона обвинувачення інкримінує ОСОБА_5 вчинення обману як у активній формі (повідомлення потерпілому у заяві від 13.02.2017 року неправдивих, на їх думку, відомостей про те, що він права на безкоштовну приватизацію земельної ділянки за відповідним цільовим призначенням не використав), так і пасивній (приховав факт одержання земельної ділянки розміром 0,25 га по зазначеному виду земельної ділянки).

Водночас, заява підписана ОСОБА_5 13.02.2017 року це звернення громадянина із проханням про сприяння реалізації закріпленого Конституцією та чинним земельним законодавством права, а тому у силу змісту та суті таке прохання не може містити достовірну чи недостовірну інформацію.

При цьому, як з`ясовано у судовому засіданні у представника потерпілого Головного управління Держгеокадастру у Сумській області, жодним нормативним актом не передбачено форми такого звернення, зразок чи бланк якого був наданий учасникам АТО під час спільних зборів та який був підписаний ОСОБА_5 13.02.2017 року. Крім того, жоден нормативно-правовий акт не передбачає обов`язку громадянина повідомляти на будь-якому етапі безоплатного оформлення земельної ділянки у власність інформацію про те: чи використав останній право на безоплатну приватизацію по відповідній категорії чи ні та нести за повідомлення чи не повідомлення такої інформації відповідальність. Відповідальність громадян з приводу поданих заяв встановлена лише ст.26 Закону України «Про звернення громадян» і настає лише за подання громадянином звернення, яке містить наклеп і образи, дискредитацію органів державної влади, місцевого самоврядування, чи їхніх посадових осіб, або заклики до розпалювання національної, расової, релігійної ворожнечі.

До того ж, як з`ясовано у судовому засіданні, ОСОБА_5 не приховував інформації про наявність у його власності земельної ділянки розміром 0,25 га для ведення особистого селянського господарства, оскільки така інформація містилась у відповідному Реєстрі прав на нерухоме майно. Крім того, він, будучи суб`єктом декларування, в силу вимог Закону України «Про запобігання корупції» вказував відомості про належну йому земельну ділянку у відповідних щорічних деклараціях, а у заяві від 13.02.2017 року поставив свій підпис, чим надав згоду на обробку своїх персональних даних згідно Закону України «Про захист персональних даних».

Враховуючи такі обставини, проставлення ОСОБА_5 підпису під реченням, яке містилось у наданому йому на підпис зразку заяви, про те, що він права на безкоштовну приватизацію земельної ділянки за даним цільовим призначенням згідно ст.ст.116,118 ЗК України не використав не можна вважати недостовірними відомостями та формою обману, а твердження сторони обвинувачення у судовому засіданні та в обвинувальному акті про те, що обвинувачений приховав інформацію про належну йому земельну ділянку розміром 0,25 га, а у підписаній ОСОБА_5 заяві про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства він повідомлений про відповідальність за подання недостовірної інформації не відповідає вимогам законодавства та дійсним обставинам справи;

-по-третє, ст.142 ЗК України передбачає добровільну відмову від права власності, а глава 25 ЗК України передбачає вирішення земельних спорів у судовому порядку. В даному випадку, доказів того, що Головне управління Держгеокадастру у Сумській області зверталось у судовому порядку з вимогою до обвинуваченого про повернення наданої йому земельної ділянки, суду не надано. А, як вбачається з наданих документів, 07.06.2019 року, тобто вже після відправлення справи до суду з обвинувальним актом, в спосіб та порядок визначений ст.142 ЗК України ОСОБА_5 добровільно відмовився на користь держави в особі потерпілого від другої земельної ділянки розміром 1,795 га для ведення особистого селянського господарства.

Таким чином, дії обвинуваченого, з урахуванням вищевикладеного, а також положень ст.142 та Глави 25 ЗК України, не є злочином, через відсутність всіх елементів складу злочину та відповідного рівня суспільної небезпеки, що притаманний злочинам, а тому на переконання суду, такі дії і відносини, що склались між обвинуваченим та потерпілим у сфері земельних відносин за своїм змістом є цивільно-правовими, і спори, які виникали із цих правовідносин, підлягали вирішенню в порядку цивільного судочинства.

Тобто, виходячи з вищезазначеного в діях ОСОБА_14 відсутня об`єктивна сторона ч.1 ст.190 КК України.

Суб`єктивну сторону злочину утворюють такі ознаки: вина, мотив, мета, емоційний стан. Обов`язкове значення має тільки вина, оскільки при відсутності вини особи немає і складу злочину.

Згідно ст. 23 КК України виною є психічне ставлення особи до вчинюваної дії чи бездіяльності, передбаченої цим Кодексом, та її наслідків, виражене у формі умислу або необережності.

Суб`єктивну сторону злочину, передбаченого ст. 190 КК України, становлять прямий умисел, корисливі мотиви і мета.

За приписами ст. 24 КК України прямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання.

У даному випадку, з`ясовані у суді обставини та досліджені докази дають підстави стверджувати про те, що обвинувачений не мав умислу на обман потерпілого ГУ Держгеокадастру у Сумській області стосовно використаного ним права на безоплатну приватизацію земельної ділянки по категорії для особистого селянського господарства, а лише добросовісно помилявся, попросивши надати йому дозвіл на затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2,0 га, що розташована на території Коршачинської сільської ради Білопільського району, для ведення особистого селянського господарства та поставивши підпис у зразку заяви під реченням, про те, що він права на безкоштовну приватизацію земельної ділянки за даним цільовим призначенням згідно ст.ст.116,118 ЗК України не використав.

Так, відповідно до п. «в» ч. 3 ст. 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян проводиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Згідно з п. «б» ч. 1 ст. 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства у розмірі не більше 2,0 гектара.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання (ч. 4 ст. 116 Земельного кодексу України).

При цьому, одноразовість отримання земельної ділянки у власність означає, що особа, яка скористалася своїм правом і отримала у власність земельну ділянку, меншу від граничної площі, передбаченої статтею 121 Земельного кодексу України, не має правових підстав для отримання у власність земельної ділянки цього цільового призначення вдруге, навіть площею, що складає різницю між гранично можливою та раніше отриманою у власність.

Але, вищезазначеного розуміння, застосування та судової практики щодо застосування ч.4 ст.116 ЗК України обвинуваченому ОСОБА_5 на будь-якому етапі оформлення другої земельної ділянки, у тому числі під час проставлення ним підписів на бланку заяви від 13.02.2017 року, працівники Головного управління Держгеокажастру у Сумській області не роз`яснили.

Натомість обвинувачений, прочитавши роз`яснення доктора юридичних наук ОСОБА_7 та не будучи спеціалістом у галузі земельного законодавства, був впевнений у правильності розуміння і трактування вказаних норм таким чином, що у нього було право на безоплатну приватизацію землі двома ділянками в межах граничної норми 2,0 га.

Вказані обставини свідчать про відсутність у ОСОБА_5 прямого умислу на незаконне заволодіння земельної ділянки, а відповідно суб`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України.

А відсутність об`єктивної та суб`єктивної сторони, як складових елементів шахрайства, означає, що дії особи, поведінка якої оцінюється, можуть бути в іншій юридичній площині, ніж кримінальна.

Таким чином, наявності в діях ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК, стороною обвинувачення не доведено.

Вказані обставини згідно п.3 ч.1 ст.373 КПК України є підставою для ухвалення виправдувального вироку.

Судові витрати понесені на залучення експерта на суму 4576,00 грн (а.с.34 т.1) віднести на рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.368,370 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.190 КК України та виправдати його у зв`язку з не доведенням стороною обвинувачення того, що в його діях наявний склад зазначеного кримінального правопорушення.

Судові витрати понесені на залучення експерта на суму 4576,00 грн. віднести на рахунок держави.

Вирок суду може бути оскаржений протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Сумського апеляційного суду через Зарічний райсуд м.Суми, а для засудженого з моменту вручення копії вироку.

Суддя ОСОБА_1