Справа №295/1341/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.01.2021 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира
в складі:

головуючого судді ОСОБА_1
секретарів судового
засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Житомирі кримінальне провадження № 0005061 про обвинувачення
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Житомира, громадянина України, освіта вища, приватний підприємець, одруженого, немає на утриманні неповнолітніх дітей, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого в силу ст. 89 КК України,
за ст. 345 ч.2 КК України,
за участю
учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_7
потерпілого ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_6
захисника ОСОБА_9

в с т а н о в и в :
Слідчим відділом прокуратури Житомирської області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0005467 від 04.10.2014 за ст. 367 ч.1 КК України за заявами ОСОБА_6 , слідчим у якому визначено старшого слідчого слідчого відділу прокуратури Житомирської області юриста 1 класу ОСОБА_8 , який призначений на посаду наказом прокурора Житомирської області за № 138а від 23.03.2016.

22.09.2017 близько 10 години ОСОБА_10 приймав участь у розгляді Корольовським районним судом м. Житомира клопотання старшого слідчого слідчого відділу прокуратури Житомирської області ОСОБА_8 про накладення на останнього грошового стягнення у зв`язку із невиконанням обов`язків потерпілого у кримінальному провадженні № 0005467 від 04.10.2014. За результатами судового розгляду ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 22.09.2017 у справі №296/5754/17 клопотання старшого слідчого ОСОБА_8 задоволено.

В подальшому, 22.09.2017 року близько 10 год. 15 хв. після оголошення вищевказаного рішення суду, старший слідчий слідчого відділу прокуратури Житомирської області юрист 1 класу ОСОБА_8 перебуваючи у коридорі другого поверху Корольовського районного суду м. Житомира біля залу засідань №205, з метою виконання службового обов`язку щодо повного та всебічного досудового розслідування у кримінальному провадженні №0005467, керуючись ст. 40, 103, 133, 135-137 КПК України, наблизився до потерпілого ОСОБА_6 , який сидів навприсядки біля лавки. В подальшому, ОСОБА_8 , тримаючи в руці повістку про виклик ОСОБА_6 для допиту в якості потерпілого та застосовуючи фіксування вказаної процесуальної дії на власний мобільний телефон, почав представлятись та намагався вручити останньому повістку.

В цей час, місці та за вказаних обставин у ОСОБА_6 , якому було достовірно відомо, що ОСОБА_8 є працівником правоохоронного органу та виконує покладені на нього законом службові обов`язки, виник злочинний умисел, направлений на умисне заподіяння ОСОБА_8 тілесних ушкоджень.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 різко підвівшись на ноги, зі словами «йди від мене, надоїв» накинувся на ОСОБА_8 та відштовхнув від себе рукою в плече, на невелику відстань, після чого голосно кричав, висловлювався словами брутальної лайки.

Внаслідок вказаних злочинних дій ОСОБА_6 старшому слідчому слідчого відділу прокуратури Житомирської області ОСОБА_8 спричинено синець проекції передньої поверхні лівого плечового суглобу, який відноситься до легкого тілесного ушкодження.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 показав, що о 10-18 год. вийшов із зали № 205 Корольовського районного суду м. Житомира, підійшов до лавки, наприсядки присів біля даної лавки, мав намір написати документ, о 10-20 год. вийшов ОСОБА_8 , став над головою за його спиною, якого він не бачив. О 10.20 год. ОСОБА_8 поліз йому на голову, нахилився над ним і щось тримав у своїх руках. Він встав і відмахнувшись від нього своїми руками, не торкаючись взагалі його плечей. Йому було не відомо, що той тримає над його головою і злякався за своє життя і здоров`я. Потерпілий не повідомив його, яку процесуальну дію буде проводити відповідно до КПК. Зазначив, що на відео добре видно, що його ліва рука зігнута в лікті, а права рука знаходиться біля стіни. Показав, що має гарний зір, а окуляри використовує лише для читання, і чує гарно. Ствердив, що одночасно вставав і відмахувався. Показав, що знав зі слів ОСОБА_11 , як особу яка розслідує справу і з яким один раз зустрічався в суді, коли оскаржував бездіяльність слідчого при розслідуванні справи. Також показав, що не звертав увагу на те, чи хтось виходив із залу, не бачив ОСОБА_12 , який підійшов до нього позаду і почав кричати: « ОСОБА_13 я прокурор», тримаючи щось над головою, від чого злякався, бо відчув що щось нависло над його головою, йому стало темно, злякався від крику і того, що над ним нависло одночасно, а також одночасно відмахнувся лівою рукою і розвернувся, коли побачив ОСОБА_11 . Останній, коли він розвернувся, відійшов на один крок, а потім ще на один крок. Він підійшов до ОСОБА_11 запитуючи, що він хоче від нього, останній повідомив, що хоче вручити повістку, у зв`язку з цим він забрав з рук ОСОБА_11 повістку. Після цього, спустився на перший поверх, де зняв копію повістки та знову почав підніматися на другий поверх, де на сходах зустрів ОСОБА_11 , але увагу на нього не звертав, оскільки чекав поліцію. До події в руках у нього була розписка, пакет і барсетка. Пакет і барсетка лежали на лавці, коли він писав розписку. Ручку тримав у руках, ручку поклав на лавку, коли відштовхував ОСОБА_11 . Ствердив, що ОСОБА_11 не торкався, коли відмахувався, і не хапав за плечі. Зазначив, що це був самозахист, оскільки злякався за своє життя та здоров`я.

Вина обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення доведена безпосередньо дослідженими під час судового розгляду отриманими в законному порядку допустимими доказами.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_8 пояснив, що ОСОБА_6 знав давно, тому що часто стикався з ним по роботі. В 2016 році почав працювати у слідчому відділі обласної прокуратури і працював із кримінальним провадженням, де ОСОБА_14 був потерпілим, з того часу спілкувався з ним. Неодноразово спілкувався, бачився із ним у судових засіданнях. Викликав ОСОБА_6 для проведення додаткових слідчих дій, телефонував йому неодноразово, однак останній не з`являвся, за заходами примусу не міг застосувати привід, у зв`язку з чим переносилися дати виклику. Один раз ОСОБА_15 з`явився на допит, але на запитання не міг дати конкретні відповіді, від підпису у протоколі допиту відмовився і пішов. Також він пропонував ОСОБА_15 власноручно написати відповіді, на що останній відмовився. В коридорі слідчого відділу намагався вручити йому під підпис повістку, однак останній втік. Коли пізніше вийшов за ним на вулицю, то побачив, що ОСОБА_6 викликав на нього поліцію. Працівники поліції просили надати якісь пояснення з цього приводу. Зрозумів, що надалі розмови з ним не буде. Подав клопотання до суду про застосування грошового стягнення на ОСОБА_14 . Клопотання про накладення грошового стягнення судом було задоволено. Зазначив, що до події в суді ОСОБА_15 по відношенню до нього агресії чи неповаги не проявляв, хоча є імпульсивною людиною. Під час проголошення рішення суду про накладення грошового стягнення ОСОБА_14 почав викликати працівників поліції, був у дуже збудженому стані, голосно кричав. Коли суд оголосив ухвалу, попросили вийти, а він мав намір вручити повістку ОСОБА_14 та почав заповнювати її ще в залі суду. ОСОБА_14 взяв розписку про отримання ухвали і пішов в коридор її заповнювати, пройшло не більше хвилини, як він вийшов вслід за ОСОБА_15 . В коридорі ОСОБА_14 сидів навприсядки, використовуючи лавку як стіл та заповнював документи, при цьому сидів обличчям до світла, до нього лівою боковою стороною, не спиною. Підійшов спочатку до сусідньої лавки, яка була ліворуч від ОСОБА_14 , поклав свій портфель та плащ, ввімкнув телефон, на який мав намір зафіксувати факт вручення повістки та підійшов до обвинуваченого. Зазначив, що лавка на яку він поклав свої речі і лавка біля якої присів ОСОБА_15 стоять паралельно, одна біля одної, а отже міг його бачити. ОСОБА_14 був збуджений, щось писав і можливо його не бачив, а можливо і бачив. Тримаючи в лівій руці повістку для вручення обвинуваченому, а в правій телефон, підійшов до ОСОБА_14 з того боку, яким він був повернутий до нього обличчям, представився, при цьому розмовляв не голосно, але чітко. Не пам`ятає чи встиг назвати своє прізвище, але сказав що слідчий, в цей час в коридорі було тихо, ремонту не було, розмовляли люди, але не голосно. Перебуваючи на відстані витягнутої руки від ОСОБА_14 , останній різко підвівся, крикнув йди від мене, надоїв та штовхнув його у плечі обома руками, від чого він відлетів і ледь втримався на ногах, штовхав в районі грудей. Зазначив, що сам поштовх був сильним, а він не був готовим до нього, удар прийшов в район грудей, але при цьому втримався на ногах. Після чого запитав у ОСОБА_14 «що ти робиш?» на що останній відповів «йди от меня, задолбал, я тебя вообще закопаю», але дослівно вже не пам`ятає, оскільки ОСОБА_14 почав просто галасувати на нього. Погрожував що закопає його, більше погроз не було. Із зали судових засідань вийшла секретар судді Шалоти, та запитала що трапилося, оскільки було дуже галасно. В цей момент ОСОБА_14 вирвав з його рук повістку та не розписавшись у її отриманні пішов, розуміючи, що це саме повістка про виклик. Він був збентежений та принижений від даної ситуації, залишився, почав спілкуватися з очевидцями, брав у них контактні дані, які потім надав слідчому. Зазначив, що від поштовху були неприємні відчуття, але тоді не звертав на них увагу. Після події ще бачив ОСОБА_14 , але більше з ним не розмовляв. Повернувшись на роботу, доповів керівництву про подію, після чого було прийнято рішення написати рапорт, та того ж дня пішов до відділу поліції. Отримав направлення до експерта, при огляді було виявлено почервоніння, у зв`язку з чим експерт попросив прийти через три дні та при повторному огляді було виявлено синець, точне місце не пам`ятає. На лікуванні не перебував, відео зняте на телефон надавав слідчому. Вже після події з ОСОБА_14 бачився ще багато разів, по роботі, але вже висловлювань з боку останнього ніяких не було, ОСОБА_14 уникав зустрічі. Зазначив, що він не зобов`язаний був попереджати ОСОБА_14 про вручення повістки та виконував обов`язки слідчого відповідно до вимог закону. Показав, що з боку ОСОБА_14 була погроза, він сказав що «закопає», але дану погрозу не вдалося зафіксувати на мобільний телефон, оскільки від удару телефон відключився. Як саме ОСОБА_14 його штовхнув побачити не зміг, відчув лише один сильний поштовх здається двома руками у грудну клітку. Того ж дня звернувся до слідчого, хто був слідчим та о котрій годині його допитували не пам`ятає. На досудовому розслідування попереджався про кримінальну відповідальність.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_16 пояснила, що працює секретарем судового засідання з суддею ОСОБА_17 в кабінеті 223-а, який знаходиться навпроти кабінету 205 і 5-К. ОСОБА_14 знає по роботі, конфліктів між ними не було. Восени 2017 року, точної дати вже не пам`ятає, близько 10-11 години, перебувала на своєму робочому місці у кабінеті та з коридору почула крики та шум, це були чоловічі голоси, які впізнала, це були голоси ОСОБА_11 та ОСОБА_14 . Вийшовши побачила, що ОСОБА_14 підходив до ОСОБА_11 , а останній відходив від нього, обидва були дуже напружені, розмовляли на підвищених тонах, але про що їй невідомо. Чула, що ОСОБА_11 сказав ОСОБА_14 , що той щось має підписати. Момент спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 вона особисто не бачила, а в послідуючому, не пам`ятає від кого дізналася, що ОСОБА_14 штовхав ОСОБА_11 з приводу вручення повістки, про це говорили в колективі на роботі. Також зазначила, що крім ОСОБА_11 і ОСОБА_14 , в коридорі були ще люди. У ОСОБА_11 крім документів, здається був ще портфель (сумка), але не впевнена в цьому. Запитала що трапилося, на що ОСОБА_11 відповів, що ОСОБА_14 відмовляється від підпису. ОСОБА_11 уточнював, чи є відеокамера в коридорі, на що відповідала є, та вказала де вона знаходиться. В момент події в коридорі були ще люди. Особисто в коридорі була хвилини дві, учасники події залишилися там, а сама повернулася на своє робоче місце. Не може точно сказати, які саме документи тримав в руках ОСОБА_11 , це були листи розміру А-4. До події по справах за участю ОСОБА_6 була секретарем більше десяти разів, неодноразово викликала його на засідання, робила телефонограми, у зв`язку з чим легко впізнала його голос. Уточнила, що коли вийшла в коридор, побачила, що ОСОБА_11 стояв трохи боком, а ОСОБА_14 позаду за ОСОБА_11 . ОСОБА_11 стояв спиною до ОСОБА_14 , вони постійно рухалися, ОСОБА_14 то підходив то відходив. Бачила як ОСОБА_14 відштовхнув руками ОСОБА_11 . Здалося, що штовхнув його один раз. Від чого ОСОБА_11 просто відійшов в сторону, не відлетів. Сам поштовх був швидкий, в область правого плеча ОСОБА_11 . Весь час розмова між ними була на підвищених тонах. Чи була при цьому брутальна лайка не пам`ятає.

Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні пояснив, що ні з обвинуваченим, ні з потерпілим не був знайомим. Влітку 2017, до обіду, перебував у приміщенні суду, на другому поверсі, де у судді ОСОБА_17 мала слухатися його справа, сидів в коридорі, чекав. Побачив, що з іншого кабінету вийшли ОСОБА_11 і ОСОБА_14 , сварилися на підвищених тонах ОСОБА_14 сів писати якісь папери, а ОСОБА_19 говорив останньому, що той має підписати якісь папери. Не пам`ятає чи ОСОБА_11 представлявся. Потім ОСОБА_14 налетів на ОСОБА_11 , щоб той його не знімав на мобільний телефон. ОСОБА_11 повернувся, а ОСОБА_14 штовхнув його одною рукою в плече, від поштовху ОСОБА_11 відійшов на декілька кроків. Чув від ОСОБА_14 слова нецензурної лайки, а погроз не чув. Уточнив, що ОСОБА_14 сидів на стільці, а ОСОБА_11 був поруч, а потім ОСОБА_14 встав і одразу штовхнув ОСОБА_11 , коли той повернувся спиною. Після події ОСОБА_11 просив надати його контакти. Зазначив, що першим на коридор вийшов ОСОБА_14 , а через дві хвилини вийшов ОСОБА_11 , вони привернули його увагу, оскільки останні голосно говорили. Він зрозумів, що ОСОБА_14 штовхнув ОСОБА_11 , щоб той його не знімав. Зазначив, що штовхнув у плече, груди не штовхав. Ствердив, що обвинувачений це та особа, яка штовхала ОСОБА_11 .

Допитана свідок ОСОБА_20 пояснила, що не знайома ні з обвинуваченим, ні з потерпілим. 22.09.2017 року, була викликана на судове засідання, чекала в коридорі поки її покличуть, суддя, який мав розглядати справу Шалота. Звернула увагу на галас та в 1-1,5 метра від себе побачила, що обвинувачений в коридорі стоячи над стільцем перебирав якісь папери. В цей час потерпілий, називаючи ім`я особи повідомив, що має вручити йому повістку, а обвинувачений однією рукою штовхнув його в плече, при цьому висловлювався нецензурною лайкою. При цій події потерпілий все знімав на свій телефон і вони були обличчям один до одного. Зазначила, що обвинувачений штовхав із ненавистю, був озлоблений, потім бігав по коридору та щось кричав. Від поштовху потерпілий трохи відлетів. Обвинувачений кричав «дістав», а потерпілій вів себе коректно. Присутні в коридорі люди, а це ще одна жінка та чоловік звернули увагу на вказану подію. Потім потерпілий підійшов до неї та записав її контакти, при цьому сказав, що мав вручити обвинуваченому повістку, але вона не пам`ятає чи було у нього щось в руках, не звернула увагу. Уточнила, що обвинувачений штовхнув потерпілого одномоментно 2-3 рази однією рукою в плече, але як саме сказати не може. На уточнююче питання щодо кількості поштовхів зазначила, що їй здається, що їх було 2-3. Також ствердила, що обвинувачений це та сама особа, яка в коридорі штовхала потерпілого.

Згідно наказу № 138а від 23.03.2016 юриста 2 клас ОСОБА_8 призначено на посаду старшого слідчого слідчого відділу прокуратури Житомирської області (т.1 а.с.116).

Постановою начальника слідчого відділу прокуратури Житомирської області від 26.07.2016 ОСОБА_8 доручено проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0005467 від 04.10.2014 (т.1 а.с.118) та постановою зазначеного слідчого від 26.07.2016 розпочато досудове розслідування (т.1 а.с.119).

Ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 22.09.2017 на потерпілого ОСОБА_6 накладено грошове стягнення за безпричинне невиконання процесуальних обов`язків та не з`явлення на виклик слідчого (т.1 а.с.94).

Згідно витягу з ЄРДР в кримінальному провадженні № 0005061, 22.09.2017 внесено відомості про, те що 22.09.2017 близько 10 год. 15 хв. ОСОБА_6 спричинив тілесні ушкодження старшому слідчому прокуратури Житомирської області ОСОБА_8 , під час виконання останнім своїх службових обов`язків. (т.1 а.с.91).
Даними з протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення 22.09.2017, якими підтверджується, що ОСОБА_8 повідомив, що 22.09.2017 ОСОБА_6 під час вручення останньому повістки, здійснив напад на нього та погрожував фізичною розправою (т.1 а.с.92).
За висновком судово-медичної експертизи № 2051 від 25.09.2017 у ОСОБА_8 виявлено тілесне ушкодження у вигляді синця в проекції передньої поверхні лівого плечового суглобу, яке відноситься до легких тілесних ушкоджень та могло утворитися в термін вказаний в постанові про призначення судово-медичної експертизи та самим потерпілим. (т.1 а.с.93).
За результатами проведення слідчого експерименту від 23.10.2017 за участю потерпілого ОСОБА_8 , останній розповів та на статистові показав, яким саме чином 22.09.2017 ОСОБА_6 заподіяв йому тілесних ушкоджень. ( т.1. а. с. 97-101).
Протоколом огляду предмету від 23.10.2017, оглянуто CD диск з маркувальним написом Videx CD-R 52 X 70 MB 80 MIN, який містить запис з камери телефону, з якого вбачається, що до ОСОБА_6 наближається громадянин, який звертається до ОСОБА_6 , при цьому тримає у руках повістку, представляється, в ході чого ОСОБА_6 піднімається та кидається на останнього, при цьому говорить «уйди от меня, задолбал!» ( т.1. а.с.101-105). Зазначений відеозапис безпосередньо досліджений і у судовому засіданні.
Протоколом огляду предмету від 23.10.2017, оглянуто CD диск з маркувальним написом Videx CD-R 52 X 70 MB 80 MIN, який містить відео з камери відеоспостережння у коридорі Кольовського районного суду м. Житомира. З якого вбачається, що ОСОБА_8 , з документами в руках підійшов до стільців де знаходився ОСОБА_6 , останній одразу накинувся на ОСОБА_8 та відштовхнув його від себе (т.1. а.с.107-113). Зазначений відеозапис безпосередньо досліджений і у судовому засіданні.
За висновком судово-медичної експертизи № 2317 від 27.10.2017 року у ОСОБА_8 виявлено тілесне ушкодження у вигляді синця в проекції передньої поверхні лівого плечового суглобу. Дане тілесне ушкодження по механізму та обставинами свого утворення можуть відповідати даним слідчого експерименту за участю ОСОБА_8 . Вищевказане тілесне ушкодження являється не характерним для падіння на площину та відноситься до легкого тілесного ушкодження. (т.1. а.с.120).
Під час судового розгляду, для повної та всебічної перевірки доводів учасників судового провадження, судом було задоволено клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 та доручено органу досудового розслідування провести слідчий експеримент за участю обвинуваченого та за його результатами призначено додаткову судово-медичну експертизу.
Згідно висновку додаткової судово-медичної експертизи № 3468 від 04.11.2019 року у ОСОБА_8 виявлено тілесне ушкодження у вигляді синця в проекції передньої поверхні лівого плечового суглобу. В момент спричинення даного тілесного ушкодження потерпілий міг знаходитися по відношенню до травмуючої контактуючої поверхні в любому положенні, окрім того положення при котрому ділянка передньої поверхні лівого плечового суглобу була б недоступною для нанесення травмуючої дії. Вищевказане тілесне ушкодження виникло від дії тупої слідоутворюючої контактуючої поверхні, котра не залишила в ньому яких-небудь специфічних та характерних ознак дозволяючих ідентифікувати дану слідоутворюючу поверхню. Точних судово-медичних критеріїв механізму утворення тілесного ушкодження в даному випадку не мається. Також неможливо встановити чи воно утворилося від поштовху, удару, хапання за плечі, тим паче внаслідок поштовху рукою самого потерпілого, рукою потерпілого, чи сторонньої особи. (т.2 а.с.31-32).
В судовому засіданні експерт ОСОБА_21 висновки експертиз підтвердив. Зазначив, що на підставі огляду потерпілого та наданих документів проводив експертизи.

Суд критично оцінює доводи обвинуваченого ОСОБА_6 і розцінює їх як намагання уникнути кримінальної відповідальності також у зв`язку з наступним.

Так, під час судових дебатів обвинувачений та його захисник зазначили, що покази, допитаних в судовому засіданні потерпілого та свідків неможливо покласти в основу обвинувального вироку, оскільки останні надавали суду неправдиві покази та їх покази різняться між собою.

Допит потерпілого та свідків судом проведено у відповідності до вимог ст.ст. 352,353 КПК України, зокрема попереджено про кримінальну відповідальність, потерпілого за завідомо неправдиві показання, а свідків за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання. В свою чергу, суд приходить до висновку, що відсутні підстави сумніватися в правдивості показань потерпілого та свідків на підтвердження винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 345 ч.2 КК України.

При цьому, суд зважає на те, що розбіжності при викладенні своїх показів потерпілим і свідками щодо характеру розвитку події, зумовлені особистим сприйняттям кожних із них цих подій, проміжком часу, який сплинув з моменту скоєння злочину, а тому це не дає підстави для визнання показань вказаних осіб недостовірними.

Так, згідно показань потерпілого та свідків, безпосередньо допитаних під час судового розгляду, встановлено, що ОСОБА_6 бачив та чув особу, яка до нього зверталася з приводу вручення повістки, у свою чергу, як випливає з їх показів та відеозапису з мобільного телефону потерпілого, саме ОСОБА_6 поводив себе агресивно та спричинив тілесне ушкодження потерпілому, шляхом відштовхування рукою від себе потерпілого.

Також суд відхиляє доводи обвинуваченого, що свідки ОСОБА_18 та ОСОБА_20 не були присутні під час події, оскільки за рішеннями, які приймав суддя ОСОБА_22 в цей проміжок часу, суд розглянув справи за відсутності сторін на підставі їх заяв. Так, згідно норм ЦПК України, сторони мають право подати заяву про розгляд справи у їх відсутність, однак це не може свідчити, що вказані свідки не перебували на місці події. Так, під час допиту свідки повідомили суду, що запам`ятали обвинуваченого ще й за ознаками його незвичайного взуття.

Безпідставними є твердження сторони захисту щодо визнання недопустимими відеозаписи здійснені на мобільний телефон потерпілого та з приміщення суду, оскільки вони отримані досудовим слідством у непередбачений законом порядок, тобто без ухвали слідчого судді на тимчасовий доступ до речей і документів.

Відповідно до ст. 86,87 КПК України доказ визнається допустимим, якщо його отримано в порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, в тому числі внаслідок порушення права особи на захист та шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених КПК, для забезпечення досудового розслідування.

За правилами глави 15 Розділу ІІ КПК, тимчасовий доступ до речей і документів стороні кримінального провадження надається на підстави ухвали слідчого судді місцевого суду під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження лише у випадку, коли в інший спосіб неможливо отримати речі і документи, які можуть мати значення у справи.

Як вбачається з матеріалів провадження, наявні у справі CD-R диски з відеозаписом події, а саме з мобільного телефону потерпілого та з камер спостереження у приміщенні Будинку правосуддя, у першому випадку добровільно надано потерпілим та у другому випадку добровільно, на запит слідчого органу, надано начальником ТУ ДСА України в Житомирській області, а отже необхідності звертатися з відповідними клопотаннями до слідчого судді для отримання копії цих записів, у органа досудового розслідування не було.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» від 22.05.2003 № 851-ІУ у випадку зберігання інформації на кількох електронних носіях кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа.

За таких обставин долучені слідчим до матеріалів провадження в якості речового доказу CD-R диски з відеозаписом події, а саме з мобільного телефону потерпілого та з камер спостереження у приміщенні Будинку правосуддя, були виготовлені у зв`язку із необхідністю надання інформації, яка має значення у кримінальному провадженні та є самостійним джерелом доказу похідним від інформації, що зберігаються в електронному вигляді у власників інформації.

Суд відхиляє доводи сторони захисту про те, що слідчі дії проводилися слідчим, який не був уповноважений проводити досудове розслідування у цій справи, а тому всі отримані ними докази є недопустимими.

Сторона захисту вважає, що постанова від 22.09.2017 про доручення розслідування кримінального провадження щодо ОСОБА_6 групі слідчих, в тому числі слідчому ОСОБА_23 , підписана не уповноваженою особою, оскільки заступник начальника Житомирського ВП ГУНП начальник слідчого відділу Житомирського ВП ГУНП ОСОБА_24 не мав право підписувати зазначену особу, таку постанову має право підписати лише керівник.

Відповідно до вимог ст. 39 КПК України керівник органу досудового розслідування уповноважений визначати слідчого (слідчих), який здійснюватиме досудове розслідування, а у випадках здійснення досудового розслідування слідчою групою визначати старшого слідчої групи, який керуватиме діями інших слідчих.

Так, безпідставно сторона захисту вважає, що керівником органу досудового розслідування є керівник органу поліції, судом встановлено, що саме ОСОБА_24 , а не керівник органу поліції, є керівником органу досудового розслідування Житомирського ВП ГУНП та відповідно до вимог ст. 39 КПК України уповноважений визначати слідчих. При цьому, постанова про визначення групи слідчих є чинною.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що досудове розслідування у даному кримінальному провадженні проводилося уповноваженою особою, визначеною керівником органу досудового розслідування.

Безпідставними є твердження обвинуваченого про те, що орган досудового розслідування у рамках зазначеного кримінального провадження не виконав ухвали слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 21.12.2017, 16.01.2018, 25.01.2018, а саме, що не забезпечено здійснення фіксування процесуальних дій (відео та звукозапис). Так, зазначеними ухвалами було зобов`язано слідчого ОСОБА_25 здійснювати фіксування процесуальних дій (відео та звукозапис), при цьому зазначені ухвали не містять зобов`язань про те, що слідча мала повторно провести вже проведені слідчі дії за допомогою відео та звукозапису. Крім цього, згідно даних з реєстру матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0005061 про обвинувачення ОСОБА_6 за ст. 345 ч.2 КК України - 15.01.2018 обвинуваченого повідомлено про завершення досудового розслідування та відкриття матеріалів (п.23 ІІ розділу), відкриття яких здійснено 17.01.2018 (п.18 1 розділу). Отже, згідно норм кримінального процесуального кодексу, слідчий після повідомлення про завершення досудового розслідування та відкриття матеріалів, немає право проводити будь-які слідчі дії. При цьому, матеріали кримінального провадження не містять даних про відновлення досудового розслідування та проведення слідчих дій.
Не є ґрунтовними твердження сторони захисту, що висновки судово-медичних експертиз слід визнати недопустимими доказами, оскільки проведені не уповноваженою особою, так як проведення зазначеного виду експертиз здійснюється лише державними установами, а Житомирське обласне бюро судово-медичних експертиз є комунальним підприємством.
Так, згідно Закону України «Про судову експертизу» - бюро судово-медичних експертиз є державними установами, які підпорядковані комунальним місцевим органам, які здійснюють їх фінансування. За таких обставин, експертизи проведено уповноваженим на її проведення бюро судово-медиичних експертиз.
Не знайшли свого підтвердження доводи обвинуваченого про те, що ОСОБА_8 є неуповноваженою особою та не мав права проводити досудове розслідування у кримінальному провадженні № 005467 від 04.10.2014. Зазначене спростовано постановою начальника слідчого відділу прокуратури Житомирської області від 26.07.2016 про доручення ОСОБА_8 проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0005467 від 04.10.2014 та постановою зазначеного слідчого від 26.07.2016 розпочато досудове розслідування.

Суд відхиляє доводи сторони захисту про те, що дії ОСОБА_6 носили спонтанний та ситуативний характер, оскільки останній не був попереджений про те, що йому мають вручити повістку та на той момент був зосереджений на роботі зі своїми документами. При цьому, вважають, що слідчий не мав права у такий спосіб вручати повістку.
Судом беззаперечно встановлено, що 22.09.217 слідчий ОСОБА_8 та ОСОБА_6 були учасниками при розгляді клопотання слідчого про накладення грошового стягнення на ОСОБА_6 внаслідок порушення останнім своїми процесуальними обов`язками, а саме умисну неявку на виклики слідчого, що підтвердується ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 22.09.2017. Перебуваючи вже в коридорі, слідчий ОСОБА_8 чітко та коректно промовляючи звернувся до ОСОБА_6 з метою вручення йому чергової повістки, а ОСОБА_6 у свою чергу розуміючи та незважаючи на те, що знаходиться у приміщенні Будинку правосуддя та перед ним знаходиться представник правоохоронного органу, який здійснює свої повноваження у відповідності до вимог чинного законодавства, бачачи та чуючи слова слідчого повів себе агресивно та в послідуючому спричинив останньому тілесні ушкодження. Суд звертає увагу, що кримінальним процесуальним законодавством не заборонено вручення повістки позами межами правоохоронного органу, та не вимагає її вручення лише шляхом її направленням через поштове відділення. Також законом не передбачено, що слідчий має попереджувати заздалегідь особу про вручення повістки.
Суд відхиляє доводи обвинуваченого про те, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, у зв`язку з тим, що в анкетних даних потерпілого невірно зазначено його адресу проживання. Так, ухвалою від 12.04.2018 суд визнав обвинувальний акт таким, що відповідає вимогам КПК, оскільки відсутність відомостей про фактичне місце проживання потерпілого не може слугувати підставою для повернення обвинувального акту, так як потерпілий є службовою особою, а тому за погодженням з прокурором процесуальним керівником у кримінальному провадженні, в обвинувальному акті зазначено адресу потерпілого за місцем його роботи.
Також суд відхиляє доводи обвинуваченого в частині того, що суд відмовив у призначенні судової психологічної експертизи з використанням поліграфу. Так, згідно роз`яснень Постанови Пленуму ВСУ № 8 від 30.05.1997 "Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах" неприпустимо призначення експертизи у випадках, коли з`ясування певних обставин не потребує спеціальних знань, а також порушення перед експертом правових питань, вирішення яких віднесено лише до компетенції суду. Так, зі змісту клопотання обвинуваченого вбачалося фактичне надання оцінки показань потерпілого, свідків та у зв`язку з виниклими у нього сумнівами з приводу об`єктивності та правдивості свідчень потерпілого, у зв`язку з чим просив призначити експертизу. Суд відмовив у задоволенні клопотання, оскільки це є суто правовим питанням, яке не потребує спеціальних знань, так як оцінку показанням, які відповідно до норм процесуального закону є доказами у кримінальному провадженні, суд оцінює під час ухвалення судового рішення.

Крім того, органом досудового розслідування за змістом обвинувального акту обвинуваченому ОСОБА_6 інкримінується висловлення на адресу потерпілого погроз фізичною розправою. Суд приходить до висновку, що в цій частині обвинувачення, а саме висловлення погроз фізичною розправою, не доведено. Так, допитані в судовому засіданні свідки повідомляли суду, що обвинувачений кричав, висловлювався нецензурною лайкою, але слів погроз не висловлював. За таких обставин, суд виключає з обвинувачення висловлення ОСОБА_6 на адресу ОСОБА_8 погроз фізичною розправою.

Таким чином, своїми умисними діями, які виразились в умисному заподіянні працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку із виконанням цим працівником службових обов`язків ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 345 ч.2 КК України.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд виходить із загальних засад призначення покарання ст. 65 КК України, та враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, який згідно з ч.4 ст.12 КК України відноситься до нетяжкого злочину, дані про особу обвинуваченого, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , судом не встановлено.

При цьому суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_6 раніше не судимий в силу ст. 89 КК України.

Також судом враховуються й результати досудової доповіді Житомирського міського відділу з питань пробації, з якої вбачається, що орган пробації прийшов до висновку, що обвинувачений не становить високої небезпеки для суспільства та про можливе виправлення та досягнення обвинуваченим право слухняної поведінки без застосування покарань, пов`язаних з ізоляцією від суспільства.

З врахуванням викладеного, приймаючи до уваги, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню інших кримінальних правопорушень, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, а тому обирає йому покарання в межах санкції статті із застосуванням положень ст.ст. 75,76 КК України.

Процесуальні витрати у провадженні відсутні.

Питання про речові докази, суд вирішує в порядку ст. 100 КПК України.

Підстав для обрання запобіжного заходу не вбачається.

Керуючись ст. ст. 370, 373, 374 КПК України, суд, -

у х в а л и в :
ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 345 ч.2 КК України і призначити йому покарання за цим законом - 3 (три) роки обмеження волі.

На підставі ст. ст. 75,76 КК України звільнити обвинуваченого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку 1 (один) рік не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки: повідомляти уповноважений орган з питтань пробації про зміну місця проживання; періодично з`являтися на реєстрацію в уповноважений орган з питань пробації.

Речові докази: СД-диски зберігати в матеріалах судового провадження.

Вирок може бути оскаржений до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суд м. Житомира протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок, який набрав законної сили, обов`язковий для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягає виконанню на всій території України.

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку. Копію вироку негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1