Справа №463/4604/20
Провадження №1-кс/463/3453/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2020 року Личаківський районний суд м. Львова

Cлідчий суддя ОСОБА_1 , з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові, об`єднані в одне провадження, скаргу ОСОБА_3 та скаргу ОСОБА_4 на бездіяльність та постанову слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_5 про відмову у визнанні потерпілою,-

встановив:

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова зі скаргами на постанову слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові (далі ДБР), ОСОБА_5 від 08.05.2020 про відмову у визнанні потерпілою ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0000021, а також на бездіяльність слідчого, яка полягає у нездійсненні процесуальних дій, які слідчий зобов`язаний вчинити у визначений КПК України строк.

Скарги мотивують тим, що 08.05.2020 слідчий відмовився під відеофіксацію допитувати ОСОБА_3 та вручити їм з ОСОБА_4 пам`ятку про права потерпілого, незважаючи на те, що КПК України не передбачає обов`язку посадових осіб органів досудового розслідування приймати процесуальне рішення про визнання особи потерпілою, оскільки згідно з ч. 2 ст.55 КПК України права та обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення. Отже, з цього моменту така особа, за відсутності постанови про відмову у визнанні потерпілим, відповідно до ст.220 КПК України може вносити клопотання про вчинення процесуальних дій, які мають бути розглянуті, зокрема, і щодо такої процесуальної дії як вручення повідомлення про процесуальні права та обов`язки. Таким чином, оскільки ОСОБА_3 , подавши відповідну заяву, вже набув процесуального статусу потерпілого, то невручення йому пам`ятки потерпілого не позбавляє його цього статусу. Вважає, що він має право бути допитаним та реалізовувати процесуальні права, передбачені ст.56 КПК України, відповідно сваволя слідчого у цьому питанні є бездіяльністю.

08.05.2020 слідчий ДБР відмовив ОСОБА_4 у визнанні її потерпілою, про що виніс оскаржувану постанову. Разом з тим, слідчий ДБР не врахував, що питання шкоди постає не раніше повідомлення про підозру в рамках кримінального провадження, встановлення її наявності та розміру або відсутності виключна компетенція суду, а не слідчого, тому останній зобов`язаний був прийняти заяву про залучення ОСОБА_4 потерпілою.

В судове засідання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не з`явилися, разом з тим скерували заяви про розгляд скарги без їх участі.

Слідчий ДБР на розгляд скарги не з`явився, заперечення проти скарги не скерував, причин неявки слідчому судді не повідомив, тому вважаю можливим проводити розгляд скарги у його відсутності, оскільки у відповідності до вимог ч.3 ст. 306 КПК України відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя встановив наступне.

Згідно з ч.1 ст.55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Постановою слідчого ДБР від 08.05.2020 відмовлено у визнанні ОСОБА_4 потерпілою у кримінальному провадженні, оскільки в ході досудового розслідування не встановлено очевидних та наявних підстав вважати, що заява про кримінальне правопорушення подана особою, якій завдано моральної, фізичної або майнової шкоди.

Частина перша ст.22 КПК України передбачає, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Всупереч вказаним вимогам ОСОБА_4 не довела тієї обставини, що саме у цьому кримінальному провадженні їй завдана шкода, а тому у відповідності до вимог ч.5 ст.55 КПК України слідчим, який відповідно до ч.5 ст.40 КПК України, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, обґрунтовано винесено постанову про відмову у визнанні ОСОБА_4 потерпілою.

При цьому, саме лише посилання ОСОБА_4 на спричинення їй шкоди, яку вона попередньо оцінює в 30 тисяч євро не підтверджує дійсного спричинення такої шкоди, а зі змісту заяви вбачається, що така пов`язана з іншим кримінальним провадженням, у якому їй заподіяно тілесні ушкодження.

Безпідставними є й посилання на те, що питання шкоди постає не раніше повідомлення про підозру в рамках кримінального провадження, встановлення її наявності та розміру або відсутності виключна компетенція суду, а не слідчого, оскільки як зазначалося вище потерпілим може бути лише та фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди.

Також слідчий суддя вважає необґрунтованими доводи скарги в частині бездіяльності слідчого щодо невручення ОСОБА_3 пам`ятки потерпілого та відмова у допиті його в якості потерпілого, оскільки згідно з ч. 2 ст.55 КПК України, на яку і посилається у скарзі ОСОБА_3 , права та обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення кримінального правопорушення саме щодо неї, а до матеріалів скарги заяву про вчинення кримінального правопорушення саме відносно ОСОБА_3 останнім не долучено, у зв`язку з чим відповідно до ст.60 КПК України ОСОБА_3 є заявником.

З урахуванням наведеного слідчий суддя приходить до висновку, що підстав для задоволення скарг немає.

Керуючись вимогами статей 303, 307, 372 КПК України, -

постановив:
В задоволенні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на бездіяльність та постанову слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_5 про відмову у визнанні потерпілою відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1