УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2020 року Хортицький районний суд м.Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

потерпілого ОСОБА_4

обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8

захисників адвокатів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Запоріжжі кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за ч.2 ст.146, ч.2 ст.186, ч.3 ст.189 КК України, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за ч.2 ст.189 КК України,
ВСТАНОВИВ:
В провадженні суду перебуває зазначене кримінальне провадження.

Прокурор ОСОБА_3 заявив клопотання про продовження обвинуваченим ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_14 строку тримання під вартою, ОСОБА_8 домашнього арешту, яке мотивує тим, що на даний час вони обґрунтовано обвинувачуються у вчиненні ряду кримінальних правопорушень, в т.ч. тяжких. Ризики, які були підставою для обрання їм відповідних запобіжних заходів, не змінились та не відпали. Враховуючи дані про особистість обвинувачених, відсутність у них стабільного джерела доходу та стійких соціальних зв`язків, наявність у ОСОБА_5 непогашеної судимості і вчинення ним злочинів в період випробувального строку, перебування обвинувальних актів відносно ОСОБА_7 на розгляді інших судів, характер вчинених обвинуваченими протиправних діянь умисні корисливі злочини, пов`язані із застосуванням до потерпілого психологічного та фізичного насильства, тяжкість можливого покарання, вважає, що обвинувачені, усвідомлюючи невідворотність покарання за вчинення тяжкого злочину, з метою уникнення кримінальної відповідальності можуть переховуватись від суду, знищити або сховати речі, які мають значення для встановлення обставин кримінального провадження, незаконно впливати на потерпілого та свідків, вчинити новий злочин, що свідчить про наявність ризиків, передбачених п.1,2,3,5 ч.1 ст.177 КПК України. Вважає, що більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти заявленим ризикам, у зв`язку з чим підстав для зміни раніше обраного запобіжного заходу обвинуваченим немає, тому просить клопотання про продовження строку дії запобіжних заходів задовольнити, а в задоволенні клопотань сторони захисту про зміну обвинуваченим ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт - відмовити.

Потерпілий ОСОБА_4 в судовому засіданні та його представник адвокат ОСОБА_15 в письмовій заяві клопотання прокурора підтримали, проти клопотання обвинувачених та захисників заперечили, вважають, що тримання обвинувачених під вартою є обґрунтованим та доцільним, ризики, які були підставою для обрання їм такого запобіжного заходу не змінились та є реальними. Вони обвинувачуються у вчиненні тяжких злочинів із застосуванням до потерпілого фізичного та психологічного насильства, тому з метою ухилення від відповідальності можуть переховуватись від суду, впливати на показання потерпілого та свідків, а також за відсутності стабільного матеріального становища та схильності до рецидиву вчинити інші злочини. Також потерпілий ОСОБА_4 пояснив, що від обвинуваченим ОСОБА_8 погроз йому не надходило, в той час, коли інші обвинувачені та їх родичі перед судовими засіданнями тиснуть на нього, словесно погрожують йому та його батькам.
Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник адвокат ОСОБА_9 проти задоволення клопотання прокурора заперечили, заявили клопотання про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт. Вважають ризики, на які посилається прокурор, та неможливість застосування інших альтернативних запобіжних заходів жодними доказами недоведеними. Строк тримання під вартою на даний час виходить за межі розумного строку. Крім того, обвинувачений має постійне місце мешкання та стійкі соціальні зв`язки, був офіційно працевлаштований, його батько є інвалідом 2 групи, страждає на ряд тяжких захворювань на даний час переніс оперативне втручання та через стан свого здоров`я потребує стороннього догляду, сам обвинувачений страждає на ряд захворювань та також потребує лікування. Обвинувачений в розшук не оголошувався, від органів поліції та суду не переховувався, займався волонтерською діяльністю. Надана прокурором копія письмової підозри ОСОБА_5 у іншому кримінальному провадженні немає правового значення, оскільки вироком суду його вина в тому кримінальному провадженні не встановлена і запобіжний захід йому не обирався.
Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_10 проти задоволення клопотання прокурора заперечили, також заявили клопотання про зміну запобіжного заходу, пославшись на те, що сама по собі тяжкість кримінального правопорушення, в якому він обвинувачується, та тяжкість можливого покарання, не є підставою для застосування виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Наявність заявлених прокурором ризиків нічим не обґрунтована та не доведена, такі ризики відсутні. Обвинувачений ОСОБА_6 раніше не судимий, має постійне місце проживання, проживає з батьками та хворою бабусею, тобто має стійкі соціальні зв`язки, позитивно характеризується, працював неофіційно, надані прокурором та досліджені судом в минулих судових засіданнях письмові докази є недопустимими та неналежними, у зв`язку з чим тримання його під вартою є недоцільним та протизаконним, а виконання процесуальних обов`язків можливо забезпечити шляхом застосування цілодобового домашнього арешту.
Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисники - адвокати ОСОБА_12 , ОСОБА_13 проти задоволення клопотання прокурора заперечили, заявили клопотання про зміну запобіжного заходу та зазначили, що передбачені ст.177 КПК України ризики щодо обвинуваченого відсутні і виконання ним процесуальних обов`язків в достатній мірі може бути забезпечено застосуванням цілодобового домашнього арешту. Також просять врахувати безпідставність затримання ОСОБА_7 та як наслідок незаконність застосування до нього виключного запобіжного заходу, оскільки про необхідність явки до слідчого він належним чином повідомлений не був, його розшук було оголошено незаконно. ОСОБА_7 раніше не судимий, за жодним кримінальним провадженням його вина вироком суду не встановлена і на даний момент до нього не застосовано жодного запобіжного заходу нього за іншими кримінальними провадженнями. Крім того, він має постійне місце мешкання та міцні соціальні зв`язки, одружений, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, тягар утримання та догляду за якими під час його перебування під вартою повністю несе його дружина. При цьому, і ОСОБА_7 , і його дружина мають ряд хронічних захворювань, є інвалідами 3 групи, у зв`язку з чим отримують щомісячні пенсійні виплати, потребують періодичного лікування та проходження реабілітації. На даний час стан здоров`я дружини обвинуваченого різко погіршився і вона перебуває на стаціонарному лікуванні в медичному закладі, неповнолітні діти фактично залишились без батьківського піклування, інші близькі родичі батьки обвинуваченого та його дружини здійснювати догляд за дітьми не можуть в силу стану свого здоров`я та перебування за межами України, дітьми займаються друзі родини, що негативно впливає на розвиток та виховання дітей. Мати обвинуваченого, яка на даний момент проживає за його адресою, також через погіршення стану здоров`я потребує стороннього догляду. За вказаних обставин тривале тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою не є виправданим, тому зміна такого запобіжного заходу на домашній арешт повністю відповідала би завданням кримінального провадження та суспільним інтересам.
Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_11 проти задоволення клопотання прокурора заперечили, пославшись на те, що воно є безпідставним, подання такого клопотання в порядку ст.315,331 КПК України, на які посилається прокурор, не передбачено цими нормами. Крім того, прокурор не додав до клопотання жодного доказу на підтвердження обґрунтованості підозри, наявності ризиків та неможливості їх запобіганню у випадку застосування більш м`яких запобіжних заходів. Зокрема, прокурором не доведено жодних підстав для продовження обвинуваченому ОСОБА_8 домашнього арешту, останній покладених на нього процесуальних обов`язків не порушував, тиску на потерпілого не чинив, тому виконання ним процесуальних обов`язків можливо забезпечити шляхом покладання обов`язків, передбачених ст.194 КПК України.
Вислухавши думку осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, суд приходить до таких висновків.
Відповідно до ст.3,8 Конституції України, ст.8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Згідно з ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст.29 Конституції України кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Так, відповідно до ст.176,177,194 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання ризикам, передбаченим п.1-5 ч.1 ст.177 КПК України.
Запобіжний захід застосовується судом у разі, якщо прокурор доведе наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання цим ризикам.
При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу, крім того, враховуються обставини, передбачені ст.178 КПК України.
Тримання під вартою є найбільш суворим та винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

За змістом ст.199 КПК України суд, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування відповідного запобіжного заходу та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим. Слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор не доведе, що певні обставини виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.
Отже, КПК покладає обов`язок на сторону обвинувачення довести суду, як обґрунтованість обвинувачення, наявність ризиків непроцесуальної поведінки особи та неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.
Як вже зазначалось, в межах даної справи ОСОБА_5 та ОСОБА_6 обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146, ч.2 ст.186, ч.3 ст.189 КК України, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 - ч.2 ст.189 КК України.

Вказані злочини, крім ч.2 ст.146 КК України, є тяжкими. Однак, виходячи з практики ЄСПЛ, сама по собі тяжкість злочинів та суворість можливого покарання не можуть бути безумовною підставою для тримання особи під вартою. Наявність підстав для тримання особи під вартою повинно бути оцінено по кожній конкретній справі з урахуванням всіх обставин справи.
Крім того, суд виходить з того, що стандарт доведення обґрунтованості підозри є нижчим від стандарту доведеності винуватості поза розумним сумнівом та вимагає меншої ваги доказів, ніж для ухвалення обвинувального вироку.
Дане кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду, на даний час здійснюється дослідження письмових доказів сторони обвинувачення. Тому, на цій стадії провадження суд не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, а повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо неї запобіжного заходу.
В даному випадку суд вважає, що клопотання прокурора містить достатньо даних для висновку про причетність обвинувачених до скоєння кримінальних правопорушень, а тому доводи сторони захисту про неналежність та недопустимість доказів на даній стадії судового розгляду не вирішуються судом.
Також суд враховує, що ризиком є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності, наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами «поза розумним сумнівом».
Як вказує сторона обвинувачення, усвідомлюючи можливість реального позбавлення волі за вчинення тяжкого умисного корисливого злочину, з метою уникнення відповідальності, перебуваючи на волі, а також враховуючи відсутність у обвинувачених постійного джерела доходу, наявність у обвинуваченого ОСОБА_5 не знятої та непогашеної судимості, обвинувачені ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 можуть переховуватись від суду, впливати на потерпілого та свідків, знищити або сховати речі, які мають значення для встановлення обставин кримінального провадження, вчинити інші кримінальні правопорушення, що свідчить про наявність ризиків, передбачених п.1,2,3,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Разом з цим, оцінивши обставини справи, суд вважає, що наявність ризиків, передбачених п.1,2 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливість обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 переховуватись від суду, знищити чи спотворити речі та документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, з боку сторони обвинувачення жодними належними та допустимими доказами не доведена.
Як встановлено судом, обвинувачені ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 були затримані 01.08.2019р. безпосередньо після вчинення злочинів, відносно них первісно було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, в подальшому ОСОБА_8 його замінено на домашній арешт.
Обвинувачений ОСОБА_7 був затриманий 03.08.2019р. за ухвалою слідчого судді про надання дозволу на затримання з метою приводу для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і в подальшому до нього застосовано цей запобіжний захід із визначенням застави. У зв`язку зі сплатою застави він був звільнений з-під варти. Ухвалою суду апеляційної інстанції ухвала слідчого судді в частині визначення застави була скасована і ОСОБА_7 знову узятий під варту.
Жодних відомостей про те, що обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , перебуваючи під вартою, ОСОБА_7 певний період часу під заставою, а ОСОБА_8 - під домашнім арештом, можуть переховуватись від суду чи іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, клопотання прокурора не містить і такі відомості суду не повідомлені.
Відомості про те, що обвинувачений ОСОБА_7 на досудовому розслідуванні був оголошений у розшук, суд оцінює критично, оскільки про підозру у вчиненні злочину він був заочно повідомлений 02.08.2019р., повістка про виклик до слідчого на 03.08.2019р. також направлена йому поштою 02.08.2019р., постанова слідчого про розшук винесена 03.08.2019р. і цього ж дня слідчий звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та клопотанням про дозвіл на його затримання з метою приводу для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу. За ухвалою слідчого судді він був затриманий також 03.08.2019р.

Суд вважає, що вказані обставини не можуть достовірно свідчити про можливість обвинуваченого переховуватись від суду.

Крім того, ризик переховування особи від правосуддя не може оцінюватися виключно з погляду тяжкості діяння та суворості можливого покарання.
Також суд враховує, що досудове розслідування закінчено, його матеріали перебувають у володінні сторони обвинувачення, на даний час в судовому засіданні триває стадія дослідження письмових доказів і їх частина вже долучена до матеріалів кримінального провадження. Тому доводи сторони обвинувачення про те, що обвинувачені можуть знищити, пошкодити речі та документи, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, є недоведеними.

Крім того, вищезазначені ризики вже були відхилені судом під час продовження обвинуваченим запобіжного заходу ухвалою суду від 12.05.2020р. і жодних відомостей про те, що вони виникли та існують знов, прокурором в клопотанні не зазначено та не доведено.
Разом з цим, вказані особи наразі обвинувачуються у вчиненні ряду умисних кримінальних правопорушень, в т.ч. тяжких, з корисливих мотивів, із застосування психологічного та фізичного насильства до потерпілого та погрозою застосування такого насильства.
Обвинувачений ОСОБА_5 раніше був судимий і в межах даного кримінального провадження обвинувачується у вчиненні злочинів в період випробувального строку, встановленого попереднім вироком суду.Крім того, в межах іншого кримінального провадження 07.05.2020р. його письмово повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.3 ст.289, ч.3 ст.146, ч.4 ст.187, ч.4 ст.189 КК України, запобіжний захід не застосовано, що відповідно до ст.178 КПК України є обставиною, яка враховується судом при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу.
Обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 раніше не судимі. На даний момент відносно ОСОБА_7 на розгляді в судах перебувають декілька кримінальних проваджень, в яких він обвинувачується за ч.2 ст.146, ч.3 ст.185, ч.2 ст.189 КК України, і в яких запобіжні заходи йому на даний момент не застосовані, що відповідно до ст.178 КПК України також враховується судом при вирішенні заявленого питання.
Доказів наявності у обвинувачених стабільного джерела доходу немає.

Вказані обставини, на думку суду, свідчать про можливість обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 вчинити інші кримінальні правопорушення як ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України.
Враховуючи пояснення в суді потерпілого ОСОБА_4 , обставини кримінального правопорушення, які викладені в обвинувальному акті, зокрема, застосування психологічного та фізичного насильства до потерпілого та виказування погрози застосування такого насильства, суд також вважає наявним та доведеним ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України, - можливість обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 незаконного впливу на потерпілого.
Відомостей про те, що обвинувачений ОСОБА_8 , який перебуває під домашнім арештом, вчинював тиск, вплив на потерпілого ОСОБА_4 , матеріали справи не містять, тому ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України, відносно нього з боку сторони обвинувачення є недоведеним.
Вирішуючи питання щодо застосування запобіжних заходів, суд відповідно до ст.178 КПК України, враховує ступінь тяжкості кримінальних правопорушень, в яких обвинувачуються ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , - тяжкі, крім ч.2 ст.146 КК України, яка є середньої тяжкості, тяжкість покарання, що загрожує кожному обвинуваченому у разі визнання їх винуватими у цих злочинах, наявність у обвинувачених постійного місця мешкання, за якими вони характеризуються позитивно, обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 одружені, мають на утриманні неповнолітніх дітей, вік та стан здоров`я обвинувачених, зокрема, те, що ОСОБА_7 має ряд хронічних захворювань та є інвалідом 3 групи, у обвинуваченого ОСОБА_5 під час перебування в умовах тримання під вартою виявлений ряд захворювань, усі обвинувачені офіційно не працевлаштовані, відомостей про наявність у них стабільного джерела доходу немає, обвинувачений ОСОБА_5 раніше судимий і зараз обвинувачується у вчиненні ряду тяжких злочинів в період випробувального строку, інші обвинувачені не судимі.
На підставі викладеного, суд вважає доведеним з боку сторони обвинувачення наявність відносно обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ризиків, передбаченого п.3,5 ч.1 ст.177 КПК України, відносно обвинуваченого ОСОБА_8 - ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, що є підставою для застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, до обвинуваченого ОСОБА_8 домашнього арешту.
Враховуючи усі вище перелічені обставини, суд вважає, що на даний час підстав для застосування стосовно них більш м`яких запобіжних заходів, зокрема, домашнього арешту до обвинуваченого ОСОБА_5 , і покладання передбачених ч.5 ст.194 КПК України обов`язків на обвинуваченого ОСОБА_8 , на чому наполягає сторона захисту, не має. Будь-яких обставин, які б свідчили про те, що даний захід не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи цих обвинувачених, на даному етапі, не встановлено та сторонами не доведено.
Наявність у обвинуваченого ОСОБА_5 постійного місця проживання, його станздоров`я та стан здоров`я його батька жодним чином не свідчить про можливість запобігти заявленим ризикам і не є перешкодою для його подальшого тримання під вартою.
Крім того, суд вважає, що обраний відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, а характер та ступінь тяжкості діянь, в яких він обвинувачується, сукупність вказаних вище обставин однозначно свідчать про наявність на даний момент конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості та кореспондується з визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.
У зв`язку з цим підстав для зміни обвинуваченому ОСОБА_5 раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а обвинуваченому ОСОБА_8 - домашнього арешту немає, тому клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжних заходів цим обвинуваченим слід задовольнити, а в задоволенні клопотання про зміну обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу на домашній арешт - відмовити.
Вирішуючи питання про доцільність продовження строку тримання під вартоюобвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , суд виходить з того, що прокурором не доведена неможливість запобігти наявним відносно цих осіб ризикам у випадку застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.
Враховуючи вище перелічені обставини, суд вважає, що на даному етапі вони не виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи цих обвинувачених, їх тримання під вартою є непропорційним легітимній меті, і запобігти наявним ризикам можливо шляхом застосування до них запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, який в розумінні ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод за наслідками та способами застосування прирівнюється до позбавлення волі. На переконання суду цілодобовий домашній арешт цілком зможе забезпечити виконання обвинуваченими ОСОБА_6 та ОСОБА_7 процесуальних обов`язків та запобігти наявним ризикам.

Таким чином, виходячи з принципу верховенства права, законності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, завдань кримінального провадження, суд вважає недоцільним подальше тримання під вартоюобвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , у зв`язку з чим в задоволенні клопотання прокурора про продовження їм строку тримання під вартою слід відмовити, клопотання сторони захисту задовольнити і змінити їм запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт з покладанням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.
Керуючись ст.2,7,176-178,183,194,199,331 КПК України,суд

УХВАЛИВ:
Клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження строку дії запобіжних заходів обвинуваченим ОСОБА_5 , ОСОБА_8 задовольнити.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тримання під вартою у Вільнянському СІЗО - продовжити до 01 вересня 2020р. включно.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - домашній арешт з покладанням обов`язків не залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , з 22.00годин до 06.00годин наступного дня, прибувати за першою вимогою до суду, не відлучатися із населеного пункту за місцем проживанням без дозволу суду, утримуватися від спілкування із потерпілими, свідками та іншими обвинуваченими, продовжити до 01 вересня 2020р. включно.
В задоволенні клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження строку дії запобіжних заходів обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 - відмовити.

Клопотання обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу задовольнити.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт з покладанням обов`язків не залишати без дозволу суду житло за адресою: АДРЕСА_2 , цілодобово, прибувати за першою вимогою до суду, утримуватися від спілкування із потерпілим, свідками та іншими обвинуваченими, носити електронний засіб контролю, звільнивши його з-під варти негайно в залі суду.
Змінити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт з покладанням обов`язків не залишати без дозволу суду житло за адресою: АДРЕСА_3 , цілодобово, прибувати за першою вимогою до суду, утримуватися від спілкування із потерпілим, свідками та іншими обвинуваченими, носити електронний засіб контролю, звільнивши його з-під варти негайно в залі суду.
Строк дії ухвали суду про застосування до обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту та покладання зазначених обов`язків становить два місяці, тобто до 01 вересня 2020р. включно.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню.
Виконання ухвали суду в частині застосування до обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту доручити Хортицькому ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області.

Про прийняття ухвали до виконання невідкладно повідомити Хортицький районний суд м.Запоріжжя.

Роз`яснити обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , що працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за їх поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому вони перебувають, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на них зобов`язань. В разі невиконання покладених обов`язків до них може бути застосований більш суворий запобіжний захід.
Ухвала суду в частині продовження строку тримання під вартою може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через Хортицький районний суд м.Запоріжжя протягом семи днів з дня її оголошення, в іншій частині ухвала суду оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1

02.07.2020