Дата документу 02.02.2021 Справа № 334/4730/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/807/73/21 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 334/4730/20 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

слідчого ОСОБА_8 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні, матеріали кримінального провадження з апеляційною скаргою володільця майна ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25 листопада 2020 року, якою задоволено клопотання слідчого СВ Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_8 про накладення арешту на майно по кримінальному провадженню №0002241 від 17.07.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.185 КК України.

Згідно з ухвалою, до слідчого судді звернувся слідчий СВ Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_10 із клопотанням про арешт майна по кримінальному провадженню №0002241 від 17.07.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.185 КК України, а саме об`єктів, вилучених в ході обшуку за адресою АДРЕСА_1 , за місцем проживанням ОСОБА_9 .

Слідчий у клопотанні зазначив, що вилучені під час обшуку об`єкти , мають істотне значення для проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0002241 від 17.07.2020 року, оскільки зберегли на собі сліди скоєного кримінального правопорушення, також містять відомості, які можуть бути використані як доказ фактів та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, вони відповідають критеріями зазначеним у ст.93 КПК України.

Слідчий суддя у судовому рішенні зазначив, що клопотання слідчого є обґрунтованим та відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України, оскільки вилучене майно могло зберегти на собі сліди вчиненого кримінального правопорушення, а також не накладення арешту на майно може призвести до зникнення, його втрати, пошкодження, або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Таким чином, слідчий суддя задовольнив клопотання слідчого СВ Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_8 про накладення арешту.

В апеляційній скарзі ОСОБА_9 зазначає, що ухвала слідчого суді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25.11.2020 року про арешт майна є незаконною та необґрунтованою, та такою, що підлягає скасуванню.

Апелянт зазначає, що слідчим у клопотанні не було вказано фактичних обставин необхідності накладення арешту на вилучене майно, та яким чином може бути досягнута мета накладення арешту, яким чином зазначені речі мають відношення до подій кримінального провадження.

Слідчий суддя Ленінського районного суду м. Запоріжжя проявив упереджене ставлення до власника майна та зневагу до основоположних прав і свобод людини.

Зазначає, що власники майна не відносяться до учасників кримінального провадження, зазначені особи не набули статусу підозрюваних, свідків. В клопотанні слідчого не було визначено розумних і обґрунтованих підозр вважати вилучене майно речовими доказами або майно підлягає спеціальній конфіскації, чи з метою забезпечення цивільного позову.

Апелянт звертає увагу, що майно вилучили в ході обшуку 20.11.2020, а накладення арешту відбулося 25.11.2020, тобто з порушенням строків, визначених для прийняття рішення про накладення арешту на майно.

Просить апеляційний суд поновити строк на апеляційне оскарження, оскільки ухвала слідчого судді була прийнята у відсутність ОСОБА_9 та без повідомлення про дату і час розгляду клопотання, апелянт отримав ухвалу лише 16.12.2020.

Ухвалу слідчого суду Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25.11.2020 скасувати, ухвалити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна.

Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення, доводи апеляційної скарги; адвоката користувача вилученого майна, який підтримав апеляційну скаргу, вважав рішення незаконним і необґрунтованим; прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів доходить наступних висновків.

Завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності є непорушним.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, віднесено і засади недоторканості права власності. У відповідності до вимог ст.16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення ухваленого в порядку, передбаченому КПК.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню. Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст.94. 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження. Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно зі ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Ні органом досудового розслідування, ні слідчим суддею не було дотримано зазначених вимог закону.

КПК покладає обов`язок на слідчого суддю перевірити чи відповідає клопотання про арешт вимогам закону, заслухати ініціатора подання клопотання та прокурора на предмет обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження обставин, викладених у клопотанні.

Слідчий суддя, розглядаючи клопотання, не перевірив в повній мірі його на відповідність вимогам ст.171 КПК України, правові підстави для накладення арешту, достатність відомостей, які вказують що майно відповідає критеріям ст.98, ч.2 ст.167 КПК України, наслідки арешту для інших осіб, розумність співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до п.1 ч.2 цієї ж статті, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно з ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч.10 ст.170 КПК арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

З матеріалів доданих до клопотання випливало, що 17.07.2020 в ЄРДР були внесені відомості за №0002241 з правовою кваліфікацією за ч.3 ст.185 КК України, із наступною фабулою: «17.07.2020 року приблизно о 11 годині 25 за адресою: АДРЕСА_2 невстановлена особа, умисно, таємно, проникла до приміщення квартири, звідки викрала телевізор та електричну м`ясорубку, чим завдала потерпілій ОСОБА_11 матеріальну шкоду».

12 листопада 2020 року слідчий суддя задовольнив клопотання слідчого СВ Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_12 та надав дозвіл на проведення обшуку квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві спільної власності належить ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_9 з метою відшукання предметів злочину, а саме: електром`ясорубки «MIRTA» модель «mgr15», телевізор «LG 4LF5104-42D».

20.11.2020 проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено майно, що належить ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постановою слідчого від 20.11.2020 вилучене в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні за №0002241 внесене до ЄРДР 17.07.2020.

Ухвалою слідчого судді від 25.11.2020 задоволено клопотання слідчого та накладено арешт на майно, вилучене в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 .

На переконання колегії суддів, прокурор, звертаючись з клопотанням про арешт майна, повинен був зібрати і надати слідчому судді відповідні докази про те, що все майно, вилучене під час обшуку, з огляду на фабулу кримінального правопорушення та ухвалу про надання дозволу на обшук, не мало відношення до вказаного кримінального провадження.

Слідчий суддя під час розгляду клопотання, не звернув увагу, формально зазначивши, що вилучене майно має суттєве значення для встановлення важливих обставин, та вважав за необхідне накласти арешт на вилучене майно згідно переліку.

Однак, з таким висновками слідчого судді погодитись не можна.

Відповідно до ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

В клопотанні лише зазначені вказані норми процесуального закону, однак не розкрито їх зміст, не вказано, яким саме критеріям відповідало вилучено майно, на чому базувалися такі висновки слідчого.

Відповідно до матеріалів клопотання, переметом злочину у вказаному випадку, виступає не будь-яке майно, яке належить підозрюваному ОСОБА_9 , а те, яке було викрадено у потерпілої ОСОБА_11 , а саме: електром`ясорубка «MIRTA» модель «mgr15» та телевізор «LG 4LF5104-42D».

Натомість згідно переліку майна, вилученого під час обшуку в помешканні підозрюваного ОСОБА_9 відсутня електром`ясорубка «MIRTA» модель «mgr15» та телевізор «LG 4LF5104-42D».

Погоджуючись з доводами клопотання, слідчий суддя свою позицію взагалі не аргументував, а лише процитувавши в ухвалі положення процесуального закону, які регулюють визначення поняття, порядок і підстави такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, задовольнив його і наклав арешт на вилучене майно.

На відміну від слідчого судді, колегія суддів вважає, що вилучене під час обшуку майно, не відповідає критеріям ст.98 КПК України, оскільки воно не було знаряддям вчинення кримінального правопорушення, не могло зберегти на собі його сліди також вказані у клопотанні слідчого предмети, не відносяться до об`єктів кримінально протиправних дій, або набуті кримінально протиправним шляхом.

Крім того, колегія суддів має зазначити, що у кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що ці докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину, чи внесення відомостей про юридичну особу, щодо якої можуть застосовуватися заходи кримінально-правового характеру. Наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків. Згідно з п.7 ч.2 ст.131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п.1, 2 ч.3 ст.132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступень втручання у права свободи особи, про який ідеться у клопотанні слідчого. Однак слідчий, обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст.132 КПК України, не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні, а слідчий суддя, в свою чергу, у відповідності до ст.94 КПК України, належним чином не оцінив ці докази з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення.

Враховуючи зазначене, а також те, що за матеріалами, які додані до клопотання слідчого, відсутні докази, що вилучене майно відповідає критеріям ст.98 КПК України, існування правової підстави для арешту вказаного майна з метою збереження речових доказів спростовуються.

На підставі вищевикладених обставин, які свідчать про однобічність і необ`єктивність судового розгляду, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, а апеляційна скарга задоволенню з постановленням апеляційним судом нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання слідчого як такого, що внесено до суду з порушенням вимог ст.171 КПК України та за недоведеності необхідності арешту майна, який при викладених у клопотанні обставинах явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власника майна, гарантованими законом, і завданням цього кримінального провадження.

Керуючись ст.ст. 304, 307, 309, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
апеляційну скаргу володільця майна ОСОБА_9 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25 листопада 2020 року, якою задоволено клопотання слідчого СВ Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_8 про накладення арешту на майно по кримінальному провадженню №0002241 від 17.07.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.185 КК України, скасувати.

Клопотання слідчого СВ Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_8 про накладення арешту на майно по кримінальному провадженню №0002241 від 17.07.2020 року на речі, вилучені під час обшуку в помешканні ОСОБА_9 за адресою АДРЕСА_1 , залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3