ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/818/1870/20 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:
Головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6
обвинуваченого - ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Московського районного суду м. Харкова від 23 січня 2020 року у відношенні ОСОБА_7 , -

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, розлученого, маючого неповнолітнього сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого в АДРЕСА_1 та проживаючого в АДРЕСА_2 , раніше судимого - 15.12.2014 Московським районним судом м. Харкова за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, звільненого на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки,
визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122 та ч. 2 ст. 186 КК України та призначено йому покарання:
-за ч.1 ст. 122 КК України у вигляді 3 (трьох_ років позбавлення волі;
-за ч. 2 ст. 186 КК України у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
Відповідно до правил ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням, призначено покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
Відповідно до правил ч.1 ст. 71 КК України частково приєднано не відбуту частину покарання за вироком Московського районного суду м. Харкова від 15.12.2014, остаточно призначено покарання у вигляді 4 (чотирьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.
Строк відбуття призначеного покарання ОСОБА_7 ухвалено обчислювати з моменту фактичного затримання після набрання цим вироком законної сили.
Цивільний позов прокурора в інтересах держави в особі КНП «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова» Харківської міської ради, задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь КНП «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова» витрати на лікування потерпілого ОСОБА_9 в сумі 3967 грн., 55 коп.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 матеріальну шкоду в розмірі 8807 грн., 83 коп.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 моральну шкоду в розмірі 30 000 грн.

Згідно вироку, ОСОБА_7 29.09.2016 близько 19:30, знаходячись в тамбурі восьмого поверху під`їзду №1 будинку АДРЕСА_3 , поблизу квартири за місцем мешкання, діючи умисно, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, які виникли внаслідок того, що сусід ОСОБА_9 зайшов до квартири АДРЕСА_4 , в якій мешкає ОСОБА_7 на прохання його матері, без дозволу останнього, з метою спричинення тілесних ушкоджень, наніс один удар кулаком правої руки в область обличчя зліва, один удар кулаком лівої руки в область обличчя справа та знову один удар кулаком правої руки в область обличчя зліва. Від завданих ударів ОСОБА_9 впав на спину на правий бік. Після цього, ОСОБА_7 завдав невстановленому досудовим розслідуванням капці, по лівому боку потерпілого ОСОБА_9 . В подальшому, від заданих ударів ОСОБА_9 втратив свідомість та періодично приходив до тями. В цей час ОСОБА_7 продовжував задавати удари по всьому тілу ОСОБА_9 , який перебував без свідомості.
В результаті вказаних дій ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_9 згідно висновку судово-медичної експертизи № 1292-А/16 від 26.10.2016 спричинено синці обличчя та грудної клітини, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень; закрита черепно-мозкова травма у вигляді струсу головного мозку з легкими клінічними проявами, забійні рани правої щоки та обох губ, перелом кісток носу без зсуву, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я; перелом верхньої щелепи по типу Ле ФОР-2, закрита травма грудної клітини, множинні переломи ребер зліва, закритий перелом зовнішньої кісточки правої гомілки з незначним зсувом, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості за критерієм тривалого розладу здоров`я.
Крім того, ОСОБА_7 26.11.2018 близько 17:20, точний час в ході досудового розслідування не встановлений, знаходячись на ділянці пішохідної алеї, розташованої між 1-м та 2-м під`їздами будинку №27 по вул. Гв. Широнінців у м. Харкові, помітив раніше незнайому йому ОСОБА_10 , яка направлялась до 1-го під їзду зазначеного будинку, тримаючи при цьому в лівій руці картонний коробок, в якому знаходився кронштейн для телевізору, вартість якого становить 579грн., який остання щойно придбала. В цей час ОСОБА_7 за раптово виниклим злочинним умислом, направленим на відкрите викрадення чужого майна, повторно із корисливих мотивів, усвідомлюючи свою перевагу над жінкою, підбіг до останньої зі спини та несподівано для ОСОБА_10 вихопив з її лівої руки картонний коробок, в якому знаходився зазначений кронштейн для телевізору, після чого побіг в бік супермаркету «АТБ», проігнорувавши законну вимогу ОСОБА_10 повернути майно, яким він відкрито та незаконно заволодів. ОСОБА_7 , продовжуючи реалізовувати свої злочинні дії, направлені на утримання відкрито викраденого майна, прослідував, тим самим, покинув місце вчинення злочину. Таким чином, ОСОБА_7 відкрито незаконно заволодівши кронштейном, обернув його на свою користь та розпорядився ним на власний розсуд.
Прокурор від поданої апеляційної скарги відмовився.
Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок в частині призначеного покарання змінити, вважаючи його надто суворим, застосувати до нього вимоги ст.69 КК України, знизивши призначене покарання.
В обґрунтування своїх доводів зазначив про те, що він повністю визнав свою вину за обома епізодами, підтвердив викладені обставини справи, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, добровільно потерпілій ОСОБА_10 відшкодував збитки.
Також зазначив, що має на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_11 , 2010 року народження, працює без оформлення, раніше був пройдений курс лікування від залежності опіоїдів.
Окрім того, зазначив, що з часу обставин які були розглянуті судом, пройшло майже 4 роки і за цей час ніяких порушень закону з його боку не було.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора,який заперечував проти задовлення апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_7 , який просив задовольнити його апеляційну скаргу, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно з ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
За загальними положеннями призначення покарання, визначеними ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Призначаючи покарання ОСОБА_7 суд взяв до уваги ступень суспільної небезпеки вчинених кримінальних правопорушень, а саме, що ч.1 ст. 122 КК України відносить до категорії злочину середньої тяжкості, а ч. 2 ст. 186 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину, дані про особу обвинуваченого, який не працевлаштований, раніше судимий, судимість не знято та не погашено у встановленому законом порядку, вчинив інкриміноване діяння у період іспитового строку, що вказує на схильність ОСОБА_7 до вчинення кримінальних правопорушень та небажання останнього стати на шлях виправлення.
Обставин, що пом`якшує та обтяжує покарання, судом не встановлено.
Також судом враховано, що ОСОБА_7 з 2017 перебуває на обліку у лікаря нарколога з діагнозом вживання опіоїдів, без синдрому залежності.
На обліку у лікаря психіатра не перебуває, згідно висновку судово-психіатричної експертизи № 840 від 15.11.2016 ОСОБА_7 ознак психозу та слабоумства не виявляє, виявляє психічний та поведінковий розлад внаслідок вживання опіоїдів та алкоголю з синдромом залежності, може усвідомлювати свої дії та керувати ними. У період часу, що відноситься до правопорушення, перебував поза будь-якого тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, в тому числі і при умовах, якщо буде встановлений факт вживання ним алкогольних напоїв або наркотичних засобів. У застосуванні примусових заходів медичного характеру за своїм психічним станом ОСОБА_7 не потребує.
Згідно інформації дільничного Московського ВП ГУНП в харківській області ОСОБА_7 за місцем мешкання характеризується посередньо.
Згідно копії свідоцтва про народження ОСОБА_7 має малолітнього сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Судом також враховано, що обвинувачений у вчиненому злочину стосвно потерпілої ОСОБА_10 свою провину визнав повністю, покаявся, між тим відносно щодо вчинення злочину відносно потерпілого ОСОБА_9 не покаявся, перед потерпілим не вибачився, матеріальну шкоду не відшкодував.
Таким чином, обґрунтованим є висновок суду щодо необхідності призначити покарання у межах санкції статей, за якими ОСОБА_7 притягається до кримінальної відповідальності у вигляді позбавлення волі із застосуванням правил ст.ст. 70,71 КК України, враховуючи вирок Московського районного суду м. Харкова від 15.12.2014, ухвали Московського районного суду м. Харкова від 14.11.2019 про скасування ухвали Московського районного суду м. Харкова від 13.01.2017 про звільнення ОСОБА_7 від покарання призначеного вироком Московського районного суду м. Харкова від 15.12.2014 року.
Колегія суддів не погоджується із доводами апеляційної скарги обвинуваченого щодо необхідності визнання у якості обставин що пом`якшуються покарання щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування збитків за епізодом відкритого заволодіння майном ОСОБА_10 , оскільки названі обставини не були встановлені за результатами розгляду кримінального провадження а під час апеляційного розгляду їх наявність не була підтверджена жодними доказами.
Таким чином, підстав для призначення покарання обвинуваченому із застосуванням ст.. 69 КК України з урахуванням апеляційних доводів колегія суддів не вбачає, оскільки вони не є тими обставинами які істотно знижують ступінь суспільної небезпеки обвинуваченого.
У зв`язку з викладеним, доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого та щодо неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність є необґрунтованими.
За таких обставин вирок суду є законним та обґрунтованим а підстави для його скасування або зміни відсутні.
Керуючись статтей 404, 405, 407, 418, 419, ч. 2 ст. 376 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Московського районного суду м. Харкова від 23 січня 2020 року у відношенні ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Головуючий

Судді -