ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 536/1215/19 Номер провадження 11-кп/814/643/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 серпня 2020 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем ОСОБА_5 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтава матеріали кримінального провадження № 0000512 від 13 липня 2019 року за апеляційною скаргою прокурора , що приймала участь в суді першої інстанції прокурора Кременчуцької місцевої прокуратури ОСОБА_6 на вирок Кременчуцького районного суду Полтавської області від 14 лютого 2020 року за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше не судимого
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,-
за участю прокурора ОСОБА_8
обвинуваченого - ОСОБА_9 ,-

В С Т А Н О В И Л А :

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини справи
Вироком Кременчуцького районного суду Полтавської області від 14 лютого 2020 року ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.
Відповідно до ст.75 КК України звільнено засудженого ОСОБА_9 від відбування призначеного судом покарання з випробуванням та іспитовим строком терміном 2 (два) роки.
На підставі ст.76 КК України покладено на засудженого ОСОБА_9 обов`язки повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи; періодично з`являтися для реєстрації.
Вирішено питання про речові докази.
Згідно з вироком суду, ОСОБА_9 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.
Так, 13 липня 2019 року біля 07 год., як уточнено в судовому засіданні, ОСОБА_9 з метою крадіжки чужого майна прибув до домоволодіння розташованого і АДРЕСА_2 належного потерпілій ОСОБА_10 , де реалізуючи свій злочинний намір, з корисливих мотивів, скориставшись відсутністю господаря та інших сторонніх осіб шляхом відчинення вхідних дверей, проник в приміщення житлового будинку, де таємно викрав мобільний телефон Samsung GT-EI200i s|n: R21F133FM5N imei: НОМЕР_1 чорного кольору вартістю згідно висновку судової товарознавчої експертизи № 2446 від 09.08.2019 року 250 грн., зарядний пристрій Samsung модель АТADS30EBE чорного кольору вартістю згідно висновку судової товарознавчої експертизи № 2446 від 09.08.2019 року 40 грн. і грошові кошти в сумі 5000 грн. належні потерпілій ОСОБА_11 , спричинивши їй матеріальну шкоду на зазначену суму, зник з місця злочину та розпорядився викраденим на власний розсуд.
Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
В апеляційній скарзі прокурор, не опорюючи фактичні обставини провадження та доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_9 просить вирок суду відносно останнього скасувати в частині призначеного покарання, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та м`якістю призначеного покарання, яке не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого. Просить постановити новий вирок, яким ОСОБА_9 , визнати винним у вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України і призначити йому покарання у виді 3 років позбавлення волі.
Апеляційні вимоги прокурор обґрунтовує тим, що судом не враховано те, що обвинувачений не працює, не одружений , на утриманні дітей та осіб похилого віку не має , з 2008 року перебуває на обліку у лікаря нарколога , орган пробації у досудовій доповіді вказав про високу ймовірність вчинення повторного злочину , раніше неодноразова вчиняв злочини , хоча і є в силу ст. 89 КК України не судимим.
Позиції інших учасників судового провадження
Прокурор в судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора , що приймав участь в суді першої інстанції не підтримав. Обвинувачений в судовому засіданні заперечував з приводу задоволення апеляційної скарги.

Мотиви суду апеляційної інстанції
Заслухавши суддю доповідача , пояснення сторін на підтримання та спростування доводів апеляційної скарги , вивчивши матеріали кримінального провадження , перевіривши доводи апеляційної скарги , колегія суддів приходить до таких висновків.
Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним , обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення , ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження , передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення , ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин , які підтверджені доказами , дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення , в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в повній мірі дотримався зазначених вимог закону.

Так , як убачається зі змісту апеляційної скарги, доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, кваліфікація його дій за ч. 3 ст.185 КК України , призначення покарання , прокурором у апеляційному порядку не оспорюються.

Не перевіряються зазначені обставини і апеляційним судом відповідно до положень ст.404 КПК України.

Що стосується доводів прокурора про неправильне застосування судом ст. 75 КК України, то апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Положеннями статті 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, а також призначення покарання нижчого, ніж передбачене санкцією статті (частини статті), завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

При цьому повноваження суду (його права та обов`язки), надані державою, щодо обрання між альтернативними видами покарань у встановлених законом випадках та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття «судова дискреція» (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві.

Дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Звільняючи обвинуваченого ОСОБА_9 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину , наявність обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обставин , що обтяжують покарання, дані про особу винного, який раніше не судимий в силу статті 89 КК України , вину визнав, щиро розкаявся у вчиненому. Врахував суд і досудову доповідь органу пробації , згідно якої виправлення ОСОБА_9 можливе без ізоляції від суспільства за умови здійснення з боку органу пробації інтенсивного нагляду та застосування соціально-виховних заходів , що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень.

Із вказаним висновком погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Помилкове викладення змісту досудової доповіді у неповному вигляді, на що посилається прокурор у своїй апеляції , не змінює правильності її врахування при звільненні обвинуваченого від відбування покарання за правилами ст.75 КК України.

Не може погодитись колегія суддів із доводами апеляції прокурора , що відсутність дітей , відсутність на утриманні людей похилого віку , є тією обставиною , що впливає на звільнення від покарання. Закон (ст.75 КК) пов`язує можливість звільнення особи від відбування покарання з випробуванням , зовсім з іншими обставинами.

Колегія суддів вважає неправильним посилання прокурора в обґрунтування доводів апеляційної скарги на попередні судимості обвинуваченого. Як вбачається із довідки ІЦ , всі попередні судимості ОСОБА_9 погашені відповідно до статті 89 КК України і він вважається несудимим. Врахування за таких обставин вказаних судимостей в бік погіршення становища обвинуваченого , суперечить вимогам законодавства.

Не погоджується колегія суддів також і з доводами автора апеляції щодо наявності обставин , що обтяжують покарання обвинуваченого.

Якщо звернутись до обвинувального акту , то прокурор сам погодився із висновком слідчого про відсутність обставин , що обтяжують покарання і засвідчив це своїм підписом. Не обґрунтовано і в апеляції необхідність застосування такої обставини.

Колегія суддів вважає , що при звільненні ОСОБА_9 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України, суд застосував принцип індивідуалізації призначення покарання, навів переконливі підстави такого рішення, зазначивши, що за таких умов буде досягнута мета покарання.

Доводи апеляційної скарги не спростовують зазначених висновків суду першої інстанції.

Вирок суду відповідає приписам статті 374 КПК України , є законним , обґрунтованим і вмотивованим.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства , колегією суддів не встановлено.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку , що апеляційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення , а вирок суду щодо ОСОБА_9 , без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 376,404,405,407,419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу прокурора , що приймала участь в суді першої інстанції прокурора Кременчуцької місцевої прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення , а вирок Кременчуцького районного суду Полтавської області від 14 лютого 2020 року щодо ОСОБА_9 без змін;

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення

Касаційна скарга може бути подана до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції

Судді:

____________ _________________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4