Ухвала
22 грудня 2020 року

м. Київ
справа № 760/26543/17
провадження № 51 - 3600 км 20
Верховний Суд колегією суддів Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
в режимі відеоконференції засудженого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Солом`янського районного суду міста Києва від 21 грудня 2019 року та ухвалу Київського апеляційного суду від

8 липня 2020 року у кримінальному провадженні за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, котрий народився у м. Києві, зареєстрований та проживає

на АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останнього разу 1 квітня 2019 року Голосіївським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 15,

ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання

у виді обмеження волі на строк 2 роки, на підставі ст. 75 КК звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком, тривалістю 1 рік,
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК,
встановив:
За вироком Солом`янського районного суду міста Києва від 21 грудня 2019 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 185 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки; за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_7 визначено остаточне покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки.
Вирок Голосіївського районного суду міста Києва від 1 квітня 2019 року щодо ОСОБА_7 ухвалено виконувати самостійно.
Згідно з вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 2 листопада

2017 року приблизно об 11:30, перебуваючи у магазині «Екомаркет» ТОВ «ЕКО», розташованому на вул. Лебедєва Кумача, 7 у м. Києві, діючи повторно, з метою таємного викрадення чужого майна, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, взяв з полиці належне ТОВ «ЕКО» майно на загальну суму 600 грн, яке заховав собі під кутку. Після цього ОСОБА_7 намагався зникнути з місця вчинення кримінального правопорушення, однак не довів свій злочинний умисел до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки був зупинений працівником охорони вищевказаного магазину.
2 листопада 2017 року приблизно о 16:45 ОСОБА_7 , перебуваючи у магазині «Продукти 844» ТОВ «АТБ маркет», розташованому на вул. Лебедєва Кумача, 7-В у м. Києві, діючи повторно, таємно викрав належне ТОВ «АТБ -маркет» майно на загальну суму 1000 грн.
21 листопада 2017 року приблизно о 16:10 ОСОБА_7 , перебуваючи у магазині «Екомаркет» ТОВ «ЕКО», розташованому на вул. Липківського, 25 у м. Києві, діючи повторно, з метою таємного викрадення чужого майна, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, взяв з полиці належне ТОВ «ЕКО» майно на загальну суму 286 грн, яке заховав собі під куртку. Після чого ОСОБА_7 намагався зникнути з місця вчинення кримінального правопорушення, однак не довів свій злочинний умисел до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки був зупинений працівником охорони вищевказаного магазину.
31 грудня 2017 року приблизно о 16:20 ОСОБА_7 , перебуваючи у магазині «ЛОТОК» ТОВ «ЛК ТРАНС», розташованому на вул. Преображенська, 28 у м. Києві, діючи повторно, таємно викрав належне ТОВ «ЛК - ТРАНС» майно на загальну суму 369,8 грн, після чого зник з місця злочину.
Цього ж дня приблизно о 16:30 ОСОБА_7 повернувся до магазину «ЛОТОК» ТОВ «ЛК ТРАНС», та діючи повторно, таємно викрав належне ТОВ «ЛК - ТРАНС» майно на загальну суму 738,16 грн.
1 січня 2018 року приблизно о 15:00 ОСОБА_7 , перебуваючи у магазині «ЛОТОК» ТОВ «ЛК ТРАНС», розташованому на вул. В. Лобановського, 57 у м. Києві, діючи повторно, таємно викрав належне ТОВ «ЛК - ТРАНС» майно на загальну суму

368,1 грн.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 8 липня 2020 року вирок Солом`янського районного суду міста Києва від 21 грудня 2019 року залишено без зміни.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого внаслідок суворості, просить вирок Солом`янського районного суду міста Києва від 21 грудня 2019 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 8 липня 2020 року щодо ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Вказує, що ОСОБА_7 раніше був судимий вироками Шевченківського районного суду міста Києва від 14 червня 2018 року, Святошинського районного суду міста Києва від 18 лютого 2019 року та Голосіївського районного суду міста Києва від 1 квітня 2019 року. Разом із тим, призначаючи ОСОБА_7 покарання за злочини, вчинені ним до постановлення попередніх вироків, суд безпідставно не застосував положення ч. 4 ст. 70 КК та не зарахував частину відбутого засудженим покарання за попередніми вироками. Вказане, на думку захисника, призвело до явної несправедливості призначеного ОСОБА_7 покарання внаслідок суворості. Всупереч приписам ст. 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) зазначені доводи захисника не отримали належної оцінки суду апеляційної інстанції, який безпідставно залишив вирок місцевого суду щодо ОСОБА_7 без зміни.
Заслухавши доповідь судді, думку учасників судового провадження, колегія суддів дійшла висновку, що провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Солом`янського районного суду міста Києва від 21 грудня 2019 року та ухвалу Київського апеляційного суду від

8 липня 2020 рокунеобхідно передати на розгляд об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду з огляду на таке.
Згідно з вимогами ч. 2 ст. 434-1 КПКсуд, який розглядає кримінальне провадження в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати, передає таке кримінальне провадження на розгляд об`єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи іншої об`єднаної палати.
На думку колегії суддів, у задоволенні касаційної скарги захисника ОСОБА_6 необхідно відмовити, оскільки, призначаючи ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 185 КК

та ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК суд першої інстанції, з чим погодився й апеляційний суд, діяв у відповідності з вимогами кримінального процесуального законута правильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.
Так, відповідно до приписів ч. 4 ст. 70 КК якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, остаточне покарання визначається за правилами, передбаченими частинами 1-3 цієї статті, тобто шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.
Разом із тим, якщо за попереднім вироком засудженого звільнено від відбування покарання з випробуванням, а за новий злочин/злочини, який/які вчинено до постановлення попереднього вироку, призначено покарання, що необхідно відбувати реально, у такому випадку положення ч. 4 ст. 70 КК не застосовуються, а кожен вирок виконується самостійно.
З матеріалів справи вбачається, що попереднім вироком Голосіївського районного суду міста Києва від 1 квітня 2019 року ОСОБА_7 на підставі ст. 75 КК було звільнено від відбування призначеного за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки з випробуванням, з іспитовим строком тривалістю 1 рік, а також покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК.
Нові злочини, передбачені ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 та ч. 2 ст. 185 КК за вироком Солом`янського районного суду міста Києва від 21 грудня 2019 року, засуджений вчинив до постановлення попереднього вироку Голосіївського районного суду міста Києва від 1 квітня 2019 року.
Таким чином, призначивши ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 185 КК

у виді обмеження волі на строк 2 роки, за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК у виді обмеження волі на строк 1 рік та на підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів у виді обмеження волі на строк 2 роки, Солом`янський районний суд міста Києва правильно зазначив, що вирок Голосіївського районного суду міста Києва від 1 квітня 2019 року необхідно виконувати самостійно.

Вказане також було предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який у відповідності з вимогами ст. 419 КПК дав належну оцінку доводам захисника та з зазначенням підстав, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою, правильно залишив її без задоволення, а вирок місцевого суду без зміни.

Разом із тим, Верховний Суд у складі колегії суддів другої судової палати Касаційного кримінального суду дійшов іншого висновку. Зокрема, у постанові від 5 листопада 2019 року (провадження № 51- 2405 км 20) міститься позиція, що встановлення тієї обставини, що засуджений винен ще й в іншому злочині, вчиненому до постановлення попереднього вироку, стає підставою для призначення покарання за сукупністю злочинів відповідно до положень ч. 1 та ч. 4 ст. 70 КК, які не визначають відмінних варіантів призначення покарання залежно від того, чи застосовано при призначенні покарання звільнення від його відбування з випробування. Закон про кримінальну відповідальність в ч. 1 ст. 70 КК встановив три альтернативних способи призначення покарання: поглинення менш суворого покарання більш суворим, повне складання, часткове складання. Крім того, вирішення питання про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням із застосуванням ст. 75 КК можливе після визначення остаточного покарання за сукупністю злочинів.
При цьому, окремі питання застосування частин 1, 4 ст. 70 КК були предметом розгляду об`єднаної палати Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду (справа № 511/37/16-к, провадження № 51-830 кмо 18 та справа № 199/1496/17, провадження № 51-2631 кмо 19). Проте висновки об`єднаної палати за результатами розгляду вказаних справ не стосуються саме даного випадку, оскільки у постанові об`єднаної палати по справі № 511/37/16-к висвітлено питання застосування такої конструкції при наявності ст. 71 КК, коли після ухвалення вироку у справі було встановлено, що засуджений винен ще в кількох злочинах, одні з яких вчинено до, а інші після ухвалення першого вироку, а в постанові по справі № 199/1496/17 при наявності ст. 75 КК, коли особа, щодо якої було застосоване звільнення від відбування покарання з іспитовим строком, вчинила до ухвалення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, від відбування якого вона також звільняється з іспитовим строком.

З огляду на це, враховуючи, що колегія суддів вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати, з метою забезпечення єдності судової практики, провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Солом`янського районного суду міста Києва від 21 грудня 2019 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 8 липня 2020 року підлягає передачі на розгляд об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду.

Керуючись ч. 2 ст. 434-1, ст. 434-2 КПК, Суд
постановив:
Передати кримінальне провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Солом`янського районного суду міста Києва від 21 грудня 2019 року та ухвалу Київського апеляційного суду від

8 липня 2020 рокуна розгляд об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3