ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 526/99/19 Номер провадження 11-кп/814/894/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ст. 128 КК- Н.Т.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2020 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем ОСОБА_5

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

та його захисника ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9

та її представника ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава кримінальне провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_10 в інтересах потерпілої ОСОБА_9 на вирок Гадяцького районного суду Полтавської області від 15 червня 2020 року,-

В С Т А Н О В И Л А:
Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянин України, одружений, освіта середня, працює «Укрбудсервіс» ДВМ, водій, раніше не судимий,-

визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України та призначено покарання на підставі ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 850 гривень.

Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди залишено без задоволення.

Згідно з вироком суду, 04 листопада 2018 року о 07 год. 30 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи на території центрального ринку в м. Гадяч Полтавської області, під час сварки з ОСОБА_9 , яка виникла на грунті раптових особистих неприязних відносин один до одного, не маючи прямого умислу на заподіяння тілесних ушкоджень, однак передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння та розраховуючи на їх відвернення, хоча міг та повинен був їх передбачати, діючи необережно, докладаючи фізичної сили, обома руками штовхнув ОСОБА_9 у грудну клітку, в результаті чого вона впала на лівий бік на землю.
За вказаних обставин, внаслідок наданого прискорення, в результаті контакту лівої руки ОСОБА_9 з поверхнею землі, остання отримала тілесне ушкодження у вигляді: закритого уламкового перелому дистального епіметафізу лівої променевої кістки, яке, згідно висновку судово-медичної експертизи № 192 від 06.11.2018 кваліфікується, як тілесне ушкодження середнього ступеня тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я.
Не погоджуючись з вироком суду представник потерпілої ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу в якій просить вирок суду змінити через м`якість призначеного покарання, виключити з вироку ст. 69 КК України, обравши міру покарання в межах санкції вказаної норми кримінального закону.

В обгрунтування апеляційних вимог вказує, що обвинувачений не розкаявся в скоєному та не сприяв активному розкриттю злочину, судом не взято до уваги те, що ОСОБА_7 відшкодувати добровільно матеріальну та моральну шкоду заподіяні злочином не намагався.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши доводи потерпілої та її представника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 і його захисника ОСОБА_8 , які заперечували проти апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного у вироку злочину відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними у справі та перевіреними в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим та ніким не оспорюється.

Дії ОСОБА_7 вірно кваліфіковано за ст.128 КК України.

Щодо призначеного судом покарання ОСОБА_7 то слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами. Виходячи з положень ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до ч.ч.1 і 2 ст.65 КК України, як норми котра встановлює загальні засади призначення покарання, суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті Особливої частини, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як вбачається із п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», таке рішення має бути належним чином вмотивоване.

Так, на думку колегії суддів, при вирішенні питання щодо виду та розміру призначеного ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 850 грн. за ст.128 КК України, суд першої інстанції вірно врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, конкретні обставини справи та особу обвинуваченого.

Дане покарання обвинуваченому ОСОБА_7 буде справедливим та достатнім, таким, що відповідає загальним засадам призначення покарання, зазначених у ст. 65 КК України, зокрема і попередження вчинення ОСОБА_7 нових злочинів, підстав для призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання відповідно санкції передбаченого ст. 128 КК України, як того просить потерпіла в апеляційній скарзі, апеляційний суд підстав не знаходить.

Відтак, вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 є законним, обґрунтованим і мотивованим.

Що стосується доводів потерпілої про необхідність зміни вироку суду у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та призначенням обвинуваченому занадто м`якого покарання, апеляційний суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Водночас із приписів ст. 421 КПК України слідує, що обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.

Перелік випадків, коли апеляційний суд скасовує вирок суду першої інстанції, якщо це погіршує становище обвинуваченого, є вичерпним.

При цьому, погіршенням правового становища обвинуваченого має бути визнано, окрім необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення, необхідності застосування більш суворого покарання, також призначення додаткового покарання, призначення покарання за сукупністю вироків чи злочинів у випадках, коли суд першої інстанції цього не зробив, тощо.

Потерпіла ОСОБА_9 подала апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду змінити, виключити із вироку застосування ст. 69 КК України та призначити покарання в межах санкції ст.128 КК України, тобто ставить питання про погіршення становища обвинуваченого.

Проте навіть при встановленні судом апеляційної інстанції обставин, на які потерпіла посилався в апеляційній скарзі, апеляційний суд позбавлений можливості задовольнити апеляційні вимоги потерпілої, оскільки відповідно до ст.ст. 420, 421 КПК України апеляційний суд ухвалює судове рішення, яким погіршується становище обвинуваченого, лише у формі вироку, а потерпіла в апеляційній скарзі не ставить питання про скасування вироку та ухвалення нового вироку судом апеляційної інстанції.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовними підставами для зміни чи скасування судового рішення при розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, не встановлено.

З огляду на викладене апеляційний суд не вбачає підстав, які б вказували на незаконність рішення суду першої інстанції, таким чином апеляційна скарга потерпілої задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,-

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 в інтересах потерпілої ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Гадяцького районного суду Полтавської області від 15 червня 2020 року стосовно ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

С У Д Д І:
ОСОБА_11 . Рябішин.