КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А
Іменем України

10 грудня 2020 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження за апеляційними скаргами захисників обвинуваченого ОСОБА_5 адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та адвоката ОСОБА_9 на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 березня 2020 року, у кримінальному провадженні щодо
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 152, ч. 2 ст. 153 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_10 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 березня 2020 року задоволено клопотання прокурора Бориспільської місцевої прокуратури ОСОБА_11 та продовжено обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 діб в умовах Державної установи «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України до 24.00 год. 08 травня 2020 року.

Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції зазначив про те, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України за яке передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років та тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 153 КК України, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до семи років відповідно.

Крім того, як зазначено в ухвалі суду, про наявність ризиків, зокрема п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України свідчить те, що обвинувачений ОСОБА_5 може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, при цьому, на даний час відносно обвинуваченого ОСОБА_5 продовжує існувати ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, який на разі, починаючи з моменту застосування цього запобіжного заходу не зменшився і не відпав, та полягає у вірогідності переховування від суду з метою уникнення покарання у разі визнання його винним у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочину і жодним чином не спростовується наявністю постійного місця проживання та міцними соціальними зв`язками у вигляді сім`ї, і даний ризик, на даний час, з урахуванням позиції обвинуваченого щодо порядку судового розгляду, виправдовує подальше обмеження права ОСОБА_5 перебувати на волі та відсутні підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи наразі будуть адекватними заходами у даному кримінальному провадженні.

Також, як вказується в ухвалі суду, враховуючи, що злочини, за якими обвинувачується ОСОБА_5 , тобто злочини передбачені ч. 3 ст. 152, ч. 2 ст. 153 КК України, пов`язані із застосуванням насильства, в даному випадку згідно з п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, відсутні підстави також для додаткового визначення розміру застави.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, захисники обвинуваченого ОСОБА_5 адвокати ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та окремо адвокат ОСОБА_9 подали апеляційні скарги, в яких просять ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 березня 2020 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою змінити ОСОБА_5 запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.
При цьому, в обґрунтування поданої апеляційної скарги, адвокат ОСОБА_9 посилається на те, що ухвала суду постановлена з порушенням кримінального процесуального законодавства, тому є помилковою.

Зокрема, як зазначає апелянт, колегія суддів Бориспільського міськрайонного суду Київської області в оскаржуваній ухвалі навіть не намагалась будь яким чином обґрунтувати своє рішення.

Крім того, як вказує апелянт, аналіз клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу його підзахисному так і оскаржувана ухвала містять одне єдине посилання на п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Звертає увагу апелянт і на ту обставину, що ОСОБА_5 08.08.2018 року добровільно приїхав до м. Бровари до Броварського ВП ГУ НП в Київській області на перший виклик слідчого, що підтверджується допитом працівника поліції під час розгляду клопотання про продовження запобіжного заходу слідчим суддею Броварського міськрайонного суду Київської області від 04.10.2018, а також допитом брата обвинуваченого, ОСОБА_12 01.10.2019 року.

Також, як зазначає апелянт, ОСОБА_5 добровільно виконав обов`язки, покладені на нього ухвалою слідчого судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 04.10.2018, проте вказаний факт ігнорується судом, і суд його не вважає переконливим в частині обґрунтування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Як вважає апелянт, на сьогоднішній день припущення колегії суддів Бориспільського міськрайонного суду Київської області, що ОСОБА_5 буде ухилятись від суду, і тим самим перешкодить встановленню істини у справі, є необґрунтованими і не підтверджені будь-якими фактичними даними.

Просить апелянт звернути увагу на те, що ОСОБА_5 має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання в межах Київської області, одружений, має на утриманні малолітню дитину, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання, раніше не судимий.

У свою чергу, захисники обвинуваченого ОСОБА_5 адвокати ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , в обґрунтування поданої скарги посилаються на те, що оскаржуване рішення не можна вважати обґрунтованим, тому що всупереч вимог ч. 3 ст. 370 КПК України, судом об`єктивно не з`ясовані обставини, не отримані докази, не досліджувались також судом під час судового розгляду будь-які докази, а відповідно прокурором ОСОБА_11 не надавались до клопотання докази, які би будь-яким чином обґрунтували наявність єдиного ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

На думку апелянтів, у ОСОБА_5 відсутня мета та підстави переховуватись від органів досудового розслідування або знищувати, сховати та спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення, оскільки при відсутності запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою він сам особисто, прибув до органів досудового слідства, будучи на волі та без будь-якого заходу забезпечення після прийняття судом рішення про застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, особисто чекав виконання такого примусового рішення.

Звертають апелянти увагу на те, що потерпіла не підтримала положення обвинувального акту, та її покази конфліктують з показами свідків, які надані ними нібито зі слів самої потерпілої, вважати, що підозра та обвинувачення відносно ОСОБА_5 є обґрунтованими у чіткій відповідності до норм чинного законодавства не вбачається можливим, а за таких обставин прокурор взагалі не мав права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених кримінальним процесуальним законодавством, а відповідно застосувати такий запобіжний захід не було і підстав у суду.

Незважаючи на неявку в судове засідання захисників обвинуваченого, які належним чином повідомлялись про дату, час і місце апеляційного розгляду та їх неодноразові клопотання про перенесення апеляційного розгляду через підтримання режиму карантину у звязку зі всесвітньою пандемією коронавірусу COVID-19, встановленого рішеннями Президента України та державних органів України, колегія суддів, у відповідності до положень ч. 4 ст. 405 КПК України, вважає за можливе провести апеляційний розгляд за відсутності сторони захисту, оскільки неявка захисників не перешкоджає проведенню розгляду, а їх неодноразові клопотання про відкладення апеляційного розгляду слід розцінювати як зловживання своїми процесуальними правами, оскільки запроваджені в державі карантинні заходи не перешкоджають учасникам судового провадження приймати участь в судових засіданнях під час здійснення правосуддя, якщо це не повязано з їх лікуванням або з умовами їх обовязкової самоізоляції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг захисників обвинуваченого та просив залишити їх без задоволення; перевіривши надані в копіях матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисників обвинуваченого ОСОБА_5 адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та адвоката ОСОБА_9 не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу, так само як і для його продовження, є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Розглядаючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 331 КПК України суд першої інстанції, незалежно від наявності клопотань, зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 цього Кодексу, на суд покладено такий самий обов`язок, а саме, до спливу продовженого строку, повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Перевіривши доводи апеляційних скарг захисників обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 березня 2020 року, колегія суддів встановила, що судом першої інстанції були дотримані зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про обрання, а фактично про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, а тому, враховуючи конкретні обставини даного кримінального провадження, обставини з якими закон пов`язує можливість, як застосування, так і продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, в тому числі наявність ризиків, які давали суду достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_5 може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, підстави для скасування оскаржуваної ухвали, відсутні.

З огляду на це, посилання захисників обвинуваченого в апеляційних скаргах на те, що ухвала суду про продовження ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою є незаконною та такою, що підлягає скасуванню з наведених в апеляційних скаргах підстав, не можуть бути визнані безумовними підставами для скасування ухвали Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 березня 2020 року, оскільки суд апеляційної інстанції вважає її законною та обґрунтованою.
При цьому, незважаючи на доводи апеляційних скарг про те, що прокурором до поданого ним клопотання не надавались докази, які б будь-яким чином обґрунтували наявність єдиного ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а судом всупереч ч. 3 ст. 370 КПК України об`єктивно не були з`ясовані всі обставини, які б давали підстави для застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з огляду на те, що останній добровільно виконав обов`язки, покладені на нього ухвалою слідчого судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 04 жовтня 2018 року, має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання в межах Київської області, одружений, має на утриманні малолітню дитину, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання, раніше не судимий, колегія суддів не може погодитися з тим, що обвинувачений утримується під вартою без достатніх на то підстав або без вмотивованого рішення суду, з огляду на таке.

У рішеннях Європейського суду з прав людини, в тому тих, на які посилаються апелянти, зазначається не лише про те, що ризик переховування обвинуваченого від правосуддя, не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку, а й про те, що наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Вирішуючи питання про обрання продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 , суд першої інстанції, враховуючи конкретні обставини даної судової справи, цілком правомірно виходив з того, що до теперішнього часу продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, у звязку з чим визнав за необхідне продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки інші запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого.
Наведені в апеляційних скаргах дані про особу обвинуваченого, самі по собі не дозволяють зробити висновок про те, що можливість уникнення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, може бути досягнута шляхом застосування до нього іншого, більш мякого запобіжного заходу, зокрема домашнього арешту.

При цьому, питання щодо обґрунтованості підозри та обвинувачення ОСОБА_5 , є предметом дослідження безпосередньо судового розгляду в суді першої, а не предметом апеляційного перегляду рішення суду про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Отже, за висновком колегії суддів, приймаючи рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження цього запобіжного заходу, врахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, дані про його особу, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та прийняв відповідне судове рішення, яке не суперечить вимогам закону та загальним засадам кримінального провадження.
У зв`язку з вищенаведеним, приймаючи до уваги відсутність будь-яких порушень норм КПК України з боку суду першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали, колегія суддів вважає необхідним, за наслідками апеляційного розгляду, прийняти рішення, яким ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 березня 2020 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 діб, до 24:00 год. 08 травня 2020 року, залишити без змін, а апеляційні скарги його захисників адвокатів ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 418 та 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційні скарги захисників обвинуваченого ОСОБА_5 адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 березня 2020 року, відповідно до якої суд продовжив строк тримання під вартоюв умовах Державної установи «Київський слідчий ізолятор»обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 діб до 24.00 год. 08 травня 2020 року, без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: _____________ _____________ _____________
( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Номер справи : 361/1204/19

Номер провадження : 11-кп/824/1837/2020
Категорія: ч. 3 ст. 152, ч. 2 ст. 153 КК України
Головуючий у 1-й інстанції - суддя ОСОБА_13
Доповідач - суддя ОСОБА_1