В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" січня 2021 р. Дніпровський районний суд м. Києва (далі Суд) у складі головуючої судді ОСОБА_1 одноособово,

за участю

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

та сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30.08.2020 за № 0000904 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки м. Києва, не працюючої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої: 31.10.2019 вироком Обухівського районного суду Київської області за ч. 1 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік зі звільненнням від його відбування покарання, у порядку ст. 75 наведеного Кодексу, з іспитовим строком в 1 рік,
у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України,
у с т а н о в и в :
Судом визнано доведеним, що 29.08.2020 у ОСОБА_4 виник злочинний умисел спрямований на незаконне придбання та зберігання для подальшого власного вживання без мети збуту наркотичної речовини «метадон».
Використовуючи соціальну мережу «Whats Арр», ОСОБА_4 за власним номером здійснила замовлення наркотичного засобу «метадон» та двох таблеток сильнодіючого лікарського засобу «Димедрол».
Далі використовуючи електронний гаманець «Global Моnеу» здійснила перерахування грошових коштів у сумі 300 грн. на вказаний номер телефону у повідомленні.
Отримавши адресу, де можна забрати придбаний товар, ОСОБА_4 направилась за адресою: АДРЕСА_2 , де забрала придбану наркотичну речовину.
Після цього незаконно придбавши та зберігаючи при собі незаконно придбану наркотичну речовину «метадон», ОСОБА_4 перебувала за адресою: м. Київ, вул. Запорожця, 21, де в подальшому, була зупинена працівниками поліції.
В подальшому, 29.08.2020 в період часу з 15 години 27 хвилин по 15 годину 30 хвилини за адресою: м. Київ, вул. Запорожця 21, працівниками поліції у присутності двох понятих було проведено огляд місця події, під час якого ОСОБА_4 , в присутності двох понятих, добровільно видала працівникам поліції, прозорий поліетиленовий пакет з порошкоподібною речовиною білого кольору, обіг якої обмежено - метадон, масою 0,030 г., яку остання незаконно зберігала для власного вживання без мети збуту.
Згідно висновку експерта: надана на дослідження суміш кристалоподібної речовини та порошкоподібної речовини білого кольору містить у своєму складі наркотичний засіб, обіг якого обмежено та сильнодіючий лікарський засіб. Надана на дослідження суміш кристалоподібної речовини та порошкоподібної речовини білого кольору містить у своєму складі наркотичний засіб, обіг якого обмежено - метадон (фенадон) та сильнодіючий лікарський засіб - дифенгідрамін (димедрол). Маса метадону (фенадону) становить 0,030 г. Маса дифенгідраміну (димедролу) становить 0.146 г.
Метадон (фенадон), згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 6 травня 2000 року №770 «Про затвердження Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів». Список №1 наркотичні засоби, обіг яких обмежено» в «Таблиці II», є наркотичних засобом, обіг якого обмежено.

Вказаних висновків Суд дійшов з урахуванням пояснень обвинуваченої, яка будучи допитаною в судовому засіданні свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнала повністю, дала покази, підтвердила обставини його вчинення, викладені в установочній частині вироку, зокрема в частині часу, місця та способу, щиро розкаялася у вчиненому.
Так, указала, що дійсно за наведенного у вироку алгоритму незаконно придбала та зберігала наркотичний засіб без мети збуту.
Остання також виразила готовність понести покарання за вчинене у межах своєї вини.
Крім повного визнання своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення просила Суд визнати недоцільним дослідження доказів в частині обставин вчинення цього кримінального проступку, так як повністю погоджується з встановленими обставинами.
Покази обвинуваченої в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння нею змісту обставин, добровільності та істинності її позиції.
За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини справи, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст обставин справи, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, Суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченої, дослідженням, зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують її особу, тих, що стосуються вирішення питання про долю речових доказів, а також інших доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин даного кримінального провадження та інших з метою правильної кваліфікації дій обвинуваченої, у відповідності до положень Кримінального Кодексу України, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у межах ч. 3 ст. 349 КПК України, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку,приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, за вище встановлених обставин.

При цьому, з урахуванням, висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах відображеного у постанові Верховного Суду колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 22.03.2018 у справі № 521/11693/16-к, судом установлено, що обставини визнані судом у вироку як доведені, з числа регламентованих ст. 91 КПК України, у своїй сукупності підтверджуються процесуальними джерелами доказів, які передбачені ст. 84 того ж Кодексу, та містяться у матеріалах цього провадження, як наслідок, Суд уважає, установленими усі обставини, що мають значення для кримінального провадження шляхом обсягу та порядку дослідження доказів на їх підтвердження, у порядку ст. 349 КПК України.

При кваліфікації дій обвинуваченої Суд ураховує, що Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у постанові від 05.04.2018 в справі № 658/1658/16-к зазначає, що кваліфікація злочину - кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК.

Відповідно до положень п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 26 квітня 2002 року "Про судову практику в справах про злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів"(зі змінами та доповненнями згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 р. № 16, далі - Постанова) регламентовано, що незаконним придбанням наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів чи прекурсорів необхідно вважати їх купівлю, обмін на інші товари або речі, прийняття як плати за виконану роботу чи надані послуги, позики, подарунка або сплати боргу, привласнення знайденого. Під незаконним зберіганням потрібно розуміти будь-які умисні дії, пов`язані з фактичним незаконним перебуванням наркотичних засобів, психотропних речовин їх аналогів чи прекурсорів у володінні винної особи (вона може тримати їх при собі, у будь-якому приміщенні, сховищі або в іншому місці). Відповідальність за незаконне зберігання наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів чи прекурсорів настає незалежно від його тривалості. Незаконне перевезення наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів чи прекурсорів полягає в умисному переміщенні їх будь-яким видом транспорту в межах території України з порушенням порядку і правил, установлених чинним законодавством. Злочини, передбачені статтями 307, 309 або 311 КК, визнаються закінченими з моменту вчинення однієї із зазначених у диспозиціях цих статей альтернативних дій.

З огляду на наведене та у світлі формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним,Суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 309 КК України, оскільки вона вчинила незаконне придбання та зберігання наркотичного засобу без мети збуту.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченій Суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують її покарання.

Те, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Так, обставинами, що пом`якшують покарання є

? щире каяття, яке полягає у визнанні у суді обставин регламентованих п. 1 ч. 2 ст. 91 КПК щодо події кримінального правопорушеньня у т.ч. часу, місця, способу учинення.

Адже, щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася (див. п. 3 ПП ВСУ від 23.12.2005 № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності»).

Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого (див. постанову ККС ВС від 22.03.2018 у справі № 759/7784/15-к).

Обвинувачена висловила щирий жаль з приводу учинених нею дій та осуд своєї поведінки;

? активне сприяння розкриттю кримінального проступку, що виразилось у активному сприянні у встановленні обставин регламентованих ст. 91 КПК.
Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, не установлено.

Також, Суд враховує, що обвинувачена на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, однак знаходиться з 11.04.2018 та обліку у лікаря-нарколога з діагнозом: розлади психіки і поведінки внаслідок вживання опіоїдів, стан відміни залежності (відповідно до висновку Об`єднаної падати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 22 квітня 2019 року в справі № 213/1425/17, сам собою факт перебування особи на спеціальних обліках й на стаціонарному лікуванні з діагнозом «розлади психіки та поведінки внаслідок вживання наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів» не може свідчити про нездатність обвинуваченого (засудженого) через фізичні чи психічні вади повною мірою реалізувати свої права, а отже і про обов`язковість участі захисника в аспекті п. 3 ч. 2 ст. 52 КПК. При здійсненні судового провадження питання про залучення захисника необхідно вирішувати виходячи з конкретних обставин справи з урахуванням установлених характеру розладів, психічного або соматичного стану здоров`я особи, особливостей її поведінки, стилю комунікації з оточуючими тощо. За даних обставин, з урахуванням поведінки обвинуваченої судом в цій справі на момент вчинення кримінального проступку та розгляду цього кримінального провадження, не виявлено відомостей, які б слугували достатніми підставами ставити під сумнів здатність обвинуваченої повною мірою реалізувати свої права, тому у цьому випадку відсутні передумови обов`язкової участі захисника); має місце проживання, стан здоров`я, спосіб життя (раніше судима, не працює), що свідчить про те, що оточуюча його обстановка у сім`ї та побуті, виражає прийнятні соціальні зв`язки; позицію сторони обвинувачення щодо необхідної міри покарання; відношення обвинуваченої до вчиненого, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а саме: класифікацію за ст. 12 КК, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку під час та після вчинення злочинних дій та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції статті 309 КК України із визначенням остаточного покарання у порядку ст. 71 КК ураховуючи її засудження за вироком від 31.10.2019.
Так, як відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судом кримінального покарання» у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК, а тому у таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

Суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, визначена даним вироком міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченої та попередження нових кримінальних правопорушень.
Дане ж покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).
Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винної, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню.

Процесуальні витрати вирішено відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України.
Питання речових доказів у кримінальному проваджені вирішено згідно положень ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, Суд
у х в а л и в :
ОСОБА_4 визнати винуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 309 КК України та призначити покарання у виді арешту строком на 6 (шість) місяців.

В силу ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання не відбутої частини покарання визначеної вироком Обухівського районного суду Київської областівід 31.10.2019 до покарання за даним вироком остаточно визначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік 1 (один) місяць.
Строк відбування покарання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відраховувати з дня затримання у ході виконання цього вироку.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави витрати за проведення експертних досліджень в сумі 1307, 60 грн.
Речові докази: DVD-R диск з відеозаписом залишити у матеріалах даного судового провадження; метадон та дифенгідрамін знищити.

Вирок може бути оскаржено протягом 30 днів з дня проголошення до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва.
Копію судового рішення негайно після його проголошення вручити обвинуваченій, прокурору та не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

С у д д я Оксана БІРСА