Справа № 932/9527/20
Провадження №1-кс/932/5003/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2020 року м.Дніпро

Слідчий суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , розглянувши клопотання слідчого СВ Дніпровського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_2 погоджене із прокурором місцевої прокуратури №3 ОСОБА_3 про арешт майна -

В С Т А Н О В И В:

18.08.2020 слідчий звернувся із вказаним клопотанням у якому просить з метою збереження речових доказів накласти арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування клопотання зазначає, що в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.08.2020 під №0001571 встановлено, що між АППБ «Аваль» та ОСОБА_4 14.07.2006 було укладено договір іпотеки за яким останній передав в іпотеку належну йому квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаним договором іпотеки було забезпечено виконання кредитного зобов`язання ОСОБА_5 за кредитним договором від 14.07.2006. Кінцевий строк погашення боргу визначено 14.07.2016. 21.07.2020 надійшла вимога про сплату боргу по кредитному договору у загальній сумі 1 062 714,71 грн. У вимозі вказано, що у разі непогашення боргу відбудеться звернення стягнення на заставлену квартиру в порядку визначеному ст.37 Закону України «Про іпотеку». Оскільки ОСОБА_5 завірила ОСОБА_6 про те, що кредит нею повернуто до спливу кінцевого строку повернення, вважає, що вимога від 21.07.2020 свідчить про замах на заволодіння квартирою шляхом обману чи зловживання довірою.

Оскільки квартира є об`єктом кримінального правопорушення просить накласти на неї арешт.

В судове засідання ні слідчий ні власник майна не з`явилися. Слідчий та представник власника подали заяви про розгляду клопотання без їхньої участі.

На підставі ч.4 ст.107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження не здійснюється.

Вирішуючи клопотання виходжу з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до п.1 ч.2 вказаної статті арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно ч.3 цієї ж статті у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Разом із тим відповідно до ст.131 КПК України арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження.

Згідно п.1 ч.3 ст.132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Із долучених слідчим доказів вбачається укладення договору кредиту №014/9441/82/40144 від 14.07.2006 (позичальник ОСОБА_5 , позикодавець АППБ «Аваль») та на забезпечення його виконання договору іпотеки від 14.07.2006 реєстраційний №2020з (іпотекодавець ОСОБА_6 , іпотекодержатель АППБ «Аваль», заставлене майно квартира за адресою: АДРЕСА_1 ).

Згідно вимоги від 16.07.2020 кредитор ОСОБА_7 вимагає від боржника ОСОБА_5 та іпотекодавця ОСОБА_6 сплатити заборгованість за вказаним вище кредитним договором на протязі 30 днів з дня отримання вимоги та вказує, що у випадку не погашення заборгованості зверне стягнення на заставлене майно в порядку ст.37 Закону України «Про іпотеку».

Згідно із інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна вбачається реєстрація іпотеки на підставі договору іпотеки реєстровий номер 2020з від 14.07.2006, боржник ОСОБА_5 , майновий поручитель ОСОБА_6 , іпотекодержатель ОСОБА_7 .

Досліджені докази вказують на існування відносин позики яка забезпечена іпотекою. Існування таких відносин підтверджує й представник потерпілого.

Висновок про погашення кредиту базується виключно на показаннях представника потерпілого про запевнення факту погашення кредиту боржником (пояснення з чужих слів).

Проте документів підтверджуючих здійснення банківського переказу чи сплати готівки у касі банку, передбачених Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», не надано. Показань безпосередньо від боржника щодо цього факту не відібрано.

Більше того аналізом сайту Судової влади України та Єдиним державним реєстром судових рішень встановлено, що в провадженні Деснянського районного суду м.Києва перебуває справа №754/11762/15-ц про стягнення із ОСОБА_5 боргу за договором позики №014/9441/82/40144 укладеного 14.06.2006, судове засідання призначено на 08.09.2020.
Крім того у відповідності до п.1 ч.1 ст.521 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст.24 Закону України «Про іпотеку» відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов`язанням.

Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Відтак можливим є заміна кредитора-іпотекодержателя у зобов`язанні на ОСОБА_7 , про що відображено у вказаних вище реєстрах. Той факт, що іпотекодавець не повідомлений про зміну кредитора не впливає на чинність відступлення права вимоги (ч.2 ст.516 ЦК України). Крім того потерпілий вправі запитати відповідні документи від нового кредитора (ч.2 ст.517 ЦК України).

З огляду на наведене слідчим не доведено існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення. Клопотання про арешт є явно безпідставним та не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170-173 КПК України,-

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання слідчого СВ Дніпровського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_2 погоджене із прокурором місцевої прокуратури №3 ОСОБА_3 про арешт майна відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.
Слідчий суддя ОСОБА_1