Справа № 296/5776/20
УХВАЛА
Іменем України

14 липня 2020 року м.Житомир

Слідчий суддя Корольовського районного суду міста Житомира ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0000294 від 02.07.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 Кримінального кодексу України,-

ВСТАНОВИВ:

Адвокат ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 звернувся до суду із вказаним клопотанням у якому просить суд скасувати арешт на майно, накладений ухвалою Корольовського районного суду м.Житомира від 07.07.2020р. по справі № 296/5562/20.

В обґрунтування клопотання вказує, що слідчим управлінням ГУНП в Житомирській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за №0000294 від 02.07.2020 року за фактом вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України.

Вважає, що на даний час необхідно скасувати арешт, оскільки всі дослідження стосовно транспортного засобу проведені.

Адвокат ОСОБА_3 в судовому засіданні клопотання підтримав та просив його задовольнити.

Прокурор ОСОБА_5 в судовому засіданні не заперечувала щодо скасування арешту майна та вказала, що хоча кримінальне провадження не закрито, необхідні слідчі дії проведені, потреби у арешті майна немає.

Дослідивши надані матеріали, заслухавши сторін кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 06.07.2020 року у рамках кримінального провадження №0000294 від 02.07.2020 року, за ч. 3 ст. 286 КК України, накладено арешт на майно, зокрема на: сідловий тягач Volvo FHA3C р/н НОМЕР_1 (свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_2 , рік випуску 2011, власником якого є ОСОБА_6 TRANS s.r.o., Michalovce) у складі з напівпричепом Kоgel SN 18 P 90 р/н НОМЕР_3 (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 видане 04.03.2014, рік випуску 2014, в ході проведення обшуку 02.07.2020 року.

Згідно ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді.

Відповідно до ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

При вирішенні питання про арешт майна або його скасування для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст.94,132,173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини, в справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 р., для з`ясування наявності порушення цього положення ЄСПЛ має встановити, чи було забезпечено справедливу рівновагу між вимогами загальних інтересів суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Забезпечення такої рівноваги є невід`ємним принципом всієї Конвенції, що відбито в структурі ст. 1 Протоколу №1 Європейської конвенції з прав людини.

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях в тому числі щодо України констатував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна із сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов"язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. п. 46 рішення у справі " Устименко проти України", п.п. 51,52 рішення у справі " Рябих проти Росії", п. 31 рішення у справі " Марушин проти Росії", п. 61 рішення у справі "Брумареску проти Румунії").

Основною метою ст. 1 Першого протоколу до конвенції є запобігання свавільному захопленню власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому ЄСПЛ постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини ( рішення у справах Sperrong and ОСОБА_2 v Sweden» від 23.09.82, «новоселецький проти України» від 11.03.2003, «Федоренко проти України» від 1.06.2006).

Вбачається, що арешт накладався з метою збереження речових доказів.

Відповідно до ст.174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Враховуючи, що прокурор висловила згоду із клопотанням через відсутність потреби для подальшого застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження, і що скасування арешту не зашкодить подальшому проведенню досудового розслідування кримінального провадження, слідчий суддя вважає за можливе скасувати арешт на майно, зокрема: напівпричепа Kоgel SN 18 P 90 р/н НОМЕР_3 (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 видане 04.03.2014, рік випуску 2014.

Разом з тим, клопотання про скасування арешту на сідловий тягач Volvo FHA3C р/н НОМЕР_1 (свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_2 , рік випуску 2011, власником якого є ОСОБА_6 TRANS s.r.o., Michalovce) задоволенню не підлягає, оскільки заявник не являється ні титульним володільцем, ні фактичним власником майна, а тому не відноситься до осіб, які можуть ініціювати питання скасування арешту згідно ч.1 ст. 174 КПК України.

На підставі вище викладеного, враховуючи норми Конституції України, ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 03 червня 2016 року №5 " Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», дослідивши надані матеріали, слідчий суддя вважає, що клопотання підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 98, 170-175, 309, 372, 392, 532 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0000294 від 02.07.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 Кримінального кодексу України задовольнити частково.

Скасувати арешт напівпричепа Kоgel SN 18 P 90 р/н НОМЕР_3 (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 видане 04.03.2014, рік випуску 2014, власником якого є ОСОБА_4 , с. Заріччя Іршавського району Закарпатської області) накладений ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 06.07.2020.

В задоволенні решти клопотання відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1