Справа № 991/1863/20
Провадження1-кс/991/1906/20
ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2020 року м.Київ

Вищий антикорупційний суд у складі:
слідчого судді ОСОБА_1
з участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 , на бездіяльність директора (уповноважених посадових осіб) Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання звернення №41 від 04.01.2020 про кримінальне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

02.03.2020 ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді із зазначеною скаргою, в якій оскаржує бездіяльність директора (уповноважених посадових осіб) Національного антикорупційного бюро України (далі НАБУ), яка полягає у невнесенні відомостей за його заявою/повідомленням про кримінальне правопорушення (зверненням № 41) від 04.01.2020 до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Вимоги скарги обґрунтовує тим, що ним було подано до голови Верховної Ради України заяву/повідомлення про кримінальне правопорушення (звернення № 41) від 04.01.2020 про вчинення Генеральним прокурором ймовірних злочинів, в якій просив розглянути вказане звернення та передати до директора НАБУ для виконання відповідно до вимог ст. 214 КПК України. Листом Вих. № 11-188/6233 від 14.02.2020 за підписом керівника Управління НАБУ ОСОБА_4 заявника ОСОБА_3 повідомлено про відмову виконання вимоги ст. 214 КПК України при отриманні зазначеної заяви. За таких обставин, заявник просить слідчого суддю зобов`язати директора (уповноважених посадових осіб) НАБУ виконати вимоги ст. 214 КПК України та внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі ЄРДР) на підставі поданої ним заяви/повідомлення про кримінальне правопорушення (звернення № 41) від 04.01.2020.
ОСОБА_3 , будучи неодноразово належним чином повідомленим про час і місце розгляду скарги, у судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суду не повідомив.

В матеріалах справи наявне клопотання ОСОБА_3 від 23.03.2020, в якому він просив відкласти розгляд справи до закінчення карантину, запровадженого через поширення коронавірусу. В зв`язку з чим судові засідання у справі неодноразово відкладалися, а саме, 23.03.2020, 07.04.2020, 28.04.2020, 12.05.2020, 23.06.2020 та 06.07.2020. В ухвалі слідчого судді від 23.06.2020, якою призначено судове засідання у режимі відеоконференції з Львівським апеляційним судом на 06.07.2020 та в ухвалі слідчого судді від 06.07.2020, якою призначено судове засідання у режимі відеоконференції з Львівським апеляційним судом на 03.08.2020, заявника двічі попереджено, що в разі його неявки у судове засідання, розгляд скарги буде проведено за його відсутності (докази підтвердження вручення ухвал маються в матеріалах справи).

Слід зауважити, що у вищевказаних ухвалах наголошувалося на тому, що запровадження заходів для додержання карантину через епідемію коронавірусу не звільняє учасників кримінального провадження від обов`язку прибувати за викликом до суду, а лише покладаються додаткові обов`язки щодо дотримання установлених правил карантину, тобто обмеження не є підставою для неприбуття у судове засідання, у зв`язку з чим двічі неявка ОСОБА_3 у судове засідання визнавалася неповажною.
Карантинні заходи неодноразово за рішенням Уряду продовжуються, останній раз - до 31.08.2020.
Відповідно до ч.3 ст.306 КПК України, розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, чи її захисника, представника та слідчого чи прокурора, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржується.
З матеріалів справи вбачається, що 05.03.2020 ОСОБА_3 один раз брав участь у судовому засіданні (у режимі відеоконференції з Львівським апеляційним судом), і ним було заявлено відвід слідчому судді ОСОБА_1 через те, що у іншій справі за скаргою ОСОБА_3 слідчим суддею було винесено рішення не на користь скаржника (в задоволенні заяви про відвід було відмовлено ухвалою слідчого судді ОСОБА_5 від 12.03.2020 №991/1863/20).
Після чого ОСОБА_3 подав заяву про відкладення справи до закінчення карантину і регулярно отримуючи телефонограми про виклик у судові засідання (в режимі відеоконференції за ухвалами суду), їх ігнорував.
У зв`язку з наведеним є підстави вважати, що ОСОБА_3 навмисно не бажає з`являтися у судове засідання, зловживаючи своїми процесуальними правами.
За таких обставин з метою додержання розумного строку розгляду справи слідчим суддею було прийнято рішення про розгляд справи по суті у відсутність скаржника.
Особа, бездіяльність якої оскаржується, в судове засідання не з`явилась. Представник НАБУ надав до суду письмові заперечення, в яких просив відмовити в задоволенні скарги, посилаючись на те, що у зверненні ОСОБА_3 від 04.01.2020 №41 (вх. № 002/3133-01 від 06.02.2020) не наведено достатніх об`єктивних даних та конкретних фактів, що можуть свідчити про вчинення Генеральним прокурором кримінальних корупційних правопорушень, здійснення досудового розслідування якого віднесено до підслідності детективів НАБУ, а також заявником не зазначено фактів, які б свідчили про наявність істотної шкоди, що передбачена пунктом 3 примітки 364 КК України, що могла бути завдана заявнику неправомірними діями вищезгаданою службовою особою. У зв`язку з цим вказане звернення листом від 14.02.2020 № 03/1-225/6234 скеровано для організації розгляду в межах повноважень до Державного бюро розслідувань, про що повідомлено заявника. Представник НАБУ просив провести розгляд скарги без його участі.
Вивчивши та дослідивши матеріали скарги та додані до неї докази, слідчий суддя дійшла до наступного.
За змістом ст. 26 КПК України, слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень КПК України, при цьому сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, що визначені КПК України.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, під час досудового розслідування може бути оскаржена бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.
Частиною 1 статті 306 КПК України визначено, що скарги на бездіяльність слідчого, дізнавача, чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду, а в кримінальних провадженнях щодо злочинів, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, слідчим суддею Вищого антикорупційного суду.
Слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_3 звернувся до голови Верховної Ради України із зверненням № 41 від 04.01.2020, в якому повідомив, на його думку, про вчинення Генеральним прокурором кримінальних правопорушень, передбачених ст. 364, 365, 382 КК України, та просив переслати зазначене звернення до директора НАБУ для внесення відомостей про кримінальні правопорушення відповідно до вимог ст. 214 КПК України.
Питання предметної підсудності Вищого антикорупційного суду врегульоване нормами ст. 33-1 КПК України. Частиною 2 статті 33-1 КПК України визначено, що слідчі судді Вищого антикорупційного суду здійснюють судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальних провадженнях щодо злочинів, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду відповідно до частини першої цієї статті, тобто стосовно злочинів, передбачених в примітці статті 45 КК України, статтями 206-2, 209, 211, 366-1 КК України, якщо наявна хоча б одна з умов, передбачених пунктами 1-3 частини п`ятої статті 216 КПК України.
Подана скарга належить до підсудності Вищого антикорупційного суду, оскільки у зверненні №41 від 04.01.2020 повідомляється про вчинення Генеральним прокурором можливого корупційного злочину, передбаченого ст. 364 КК України. Склад цього злочину належить до переліку корупційного злочину, передбаченого у примітці статті 45 КК України, і щодо нього наявна одна з обов`язкових умов, яка вказана в пункті 1 частини п`ятої статті 216 КПК України вчинення злочину Генеральним прокурором.
Злочини, передбачені ст. 365, 382 КК України, не належать до переліку злочинів, віднесених законом до предметної підсудності Вищого антикорупційного суду, тому слідчий суддя цього суду не уповноважений на розгляд питання щодо бездіяльності уповноважених осіб НАБУ, яка полягає у невнесенні відомостей про такі кримінальні правопорушення до ЄРДР.
Щодо іншої частини звернення, що стосується повідомлення про злочин, передбачений ст. 364 КК України, ОСОБА_3 вказує на те, що Генеральний прокурор не виконав вимоги ухвали слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 08.10.2019 та не надав витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Вважає, що така бездіяльність службової особи є порушенням кримінального процесуального закону, свідчить про зацікавленість та особистий корупційний інтерес, є зловживанням владою або службовим становищем, і підпадає під ознаки злочину, вчиненого ст. 364 КК України.
Згідно з ч. 1 ст. 214 КПК України, слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. До ЄРДР, зокрема, має бути внесено короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) КК України (ч. 5 ст. 214 КПК України). Досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до ЄРДР. Положення про ЄРДР, порядок його формування та ведення затверджується Офісом Генерального прокурора. Внесення відомостей до ЄРДР врегульовано Положенням про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення (затверджене наказом Офісу Генерального прокурора від 30.06.2020 № 298). Згідно з пунктом 1 глави 2 розділу I цього Положення, до реєстру вносяться відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що узгоджується з вимогами п. 4, 5 ч. 5 ст. 214 КПК України.
Згідно з ч. 1 ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно-небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого Кримінальним кодексом України. Злочином є передбачене КК України суспільно-небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину. Склад злочину це сукупність юридичних ознак (об`єктивних і суб`єктивних), що визначають вчинене суспільно небезпечне діяння як конкретний злочин, передбачений кримінальним законом. Об`єктивними ознаками складу злочину є об`єкт і об`єктивна сторона, суб`єктивними суб`єкт і суб`єктивна сторона.
Системний аналіз вищезазначених положень закону дає підстави для висновку, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять відомості про кримінальне правопорушення.
Підставами вважати заяву чи повідомлення саме заявою про кримінальне правопорушення є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про наявність ознак злочину. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність конкретної події (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення), яка вказує на ознаки якого-небудь кримінального правопорушення, передбаченого Кримінальним кодексом України. Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до ЄРДР.
Слідчий суддя дійшла висновку, що ні у скарзі ОСОБА_3 , ні у зверненні ОСОБА_3 № 41 від 04.01.2020, не зазначено обставин, що вказували б на ознаки вчинення Генеральним прокурором умисних дій з використанням влади чи свого службового становища всупереч інтересам служби, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян або державним чи громадським інтересам, або інтересам юридичних осіб, що в свою чергу є умовою для здійснення попередньої правової кваліфікації кримінального правопорушення, передбаченого ст. 364 КК України.
Звернення №41 ОСОБА_3 від 04.01.2020, що надійшло до НАБУ, за своїм змістом та суттю є висловленням припущення про те, що Генеральний прокурор не виконує ухвалу суду, прийняту на користь ОСОБА_3 , з корупційних міркувань (оскільки, як зазначено у зверненні, прокурор, перебуваючи у здоровому глузді, не може просто так відмовитись виконувати вимоги Закону).
Отже, таке звернення не є повідомленням про злочин, підслідний НАБУ, оскільки не містить конкретних даних про вчинення відповідною особою корупційного кримінального правопорушення, тому відомості за ст. 364 КК України щодо вказаної особи не підлягають внесенню до ЄРДР.
Отже, слідчий суддя, розглянувши скаргу в межах питань, які були винесені на його розгляд заявником, та перевіривши надані в обґрунтування цих питань документи, з урахуванням наведеного вище, дійшов висновку, що скарга є необґрунтованою і такою, що не підлягає задоволенню.
Керуючись статтями 303, 304, 306, 307, 309, 395 КПК України,

П О С Т А Н О В И В :

Скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність директора (уповноважених посадових осіб) Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання звернення №41 від 04.01.2020 про кримінальне правопорушення, залишити без задоволення.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду упродовж 5-ти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1