1-кс/755/4607/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" грудня 2020 р. слідчий суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі слідчої СВ Дніпровського УП ГУ НП у місті Києві ОСОБА_3 , захисника адвоката ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши клопотання слідчої СВ Дніпровського УП ГУ НП у місті Києві ОСОБА_6 про арешт майна в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0005309 від 08 жовтня 2020 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Слідча СВ Дніпровського УП ГУ НП у місті Києві ОСОБА_6 звернулася до суду з клопотанням про арешт майна в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0005309 від 08 жовтня 2020 року.

Клопотання мотивовано тим, що у провадженні слідчого відділу Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві знаходиться кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0005309 від 08.10.2020 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що 07.10.2020 року невстановлена особа, знаходячись в ПКіВ Гідропарк, застосовуючи насильство, що є небезпечним для життя чи здоров`я особи, заволоділи майном ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
У ході досудового розслідування було встановлено, що до вчинення вищевказаного кримінального правопорушення може бути причетний ОСОБА_5 .
09.10.2020 року слідчим СВ Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_8 , у присутності начальника сектору Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_9 , що являється користувачем приміщення та понятих, було проведено огляд службового кабінету № 104, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , у ході якого було виявлено та вилучено мобільний телефон марки «Samsung», що належить ОСОБА_5 IMEI: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 з сім картою Водафон, що упаковано до сейф-пакету № SUD 2107139.
09.10.2020 року вилучені предмети було визнано речовими доказами в кримінальному провадженні.

Слідча СВ Дніпровського УП ГУ НП у місті Києві ОСОБА_3 до суду з`явилася, підтримала клопотання в повному обсязі, просила його задовольнити, оскільки вилучені речі мають доказове значення у кримінальному провадженні.

Захисник підозрюваного ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_4 заперечила щодо задоволення клопотання, мотивуючи тим, що воно є необґрунтованим та безпідставним, носить формальний зміст, що не може бути підставою для його задоволення. Зокрема, зазначила, що речі, які вилучені, не можуть мати доказове значення у розумінні ст. 98 КПК України.
Слідчий суддя, вивчивши клопотання та додані до нього матеріали, вислухавши думку слідчої та захисника підозрюваного ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_4 , яка, відповідно до ч. 4 ст. 46 КПК України, користується процесуальними правами підозрюваного, прийшов до наступного.

Так, у провадженні СВ Дніпровського УП ГУ Національної поліції у м. Києві перебуває кримінальне провадження, зареєстроване в ЄРДР за №0005309 від 08.10.2020 року.

Як вбачається з протоколу огляду місця події від 09.10.2020 року, було проведено огляд службового кабінету № 104, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , за участі понятих, у ході якого було виявлено та вилучено мобільний телефон марки «Samsung», що належить ОСОБА_5 IMEI: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 з сім картою Водафон, що упаковано до сейф-пакету № SUD 2107139.
Дані речі постановою від 09.10.2020 року визнано речовими доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Зокрема, п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів, а відповідно до ч. 3 даної статті, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Так, при вирішенні питання про арешт майна, слідчий суддя, згідно зі ст. ст. 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, третіх осіб; розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Відповідні дані мають міститися і в клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Зазначених вимог закону слідчий, який вніс клопотання про арешт майна, не дотримався.

Так, відповідно до ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено, зокрема підстави і мета відповідно до положень ст. 170 цього Кодексу.

З огляду на положення п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, який передбачає, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів, то слідчий, який звертається з клопотанням, першочергово має визнати майно, на яке він просить накласти арешт, речовим доказом у кримінальному провадженні шляхом винесення про це постанови, в якій має зазначити підстави визнання такого майна речовим доказом, з огляду на положення ст. 98 КПК України.

Однак, долучена до клопотання слідчого постанова про визнання майна речовим доказом від 09 жовтня 2020 року є формальною, оскільки за своїм змістом не містить даних на підтвердження того, що майно відповідає критеріям ч. 1 ст. 98 КПК України, тобто, не вказано, з яких мотивів слідчий виходив, що дане майно є речовим доказом. Зокрема, органом досудового розслідування не зазначено, що майно, на яке слідча просить накласти арешт, має важливе доказове значення для доведення будь-якої з обов`язкових ознак кримінального провадження що розслідується, що було знаряддям вчинення кримінального правопорушення, або зберегло на собі його сліди, або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Однак, слідча у клопотанні про накладення арешту вказує на те, що огляд приміщення було проведено за участі користувача приміщення та понятих. Проте, зазначене не відповідає дійсності, оскільки, як вбачається з протоколу огляду місця події, огляд приміщення було проведено за відсутності понятих, що не дає можливості накласти арешт на майно, вилучене під час огляду кабінету № 104, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 7 ст. 223 КПК України, слідчий, прокурор зобов`язаний запросити не менше двох незаінтересованих осіб (понятих) для пред`явлення особи, трупа чи речі для впізнання, огляду група, в тому числі пов`язаного з ексгумацією, слідчого експерименту, освідування особи. Винятками є випадки застосування безперервного відеозапису ходу проведення відповідної слідчої (розшукової) дії. Поняті можуть бути запрошені для участі в інших процесуальних діях, якщо слідчий, прокурор вважатиме це за доцільне.

Однак, у даному випадку, як це видно з протоколу огляду місця події, огляд проводився без участі понятих, але слідча у своєму клопотанні про арешт майна, вказує саме на те, що огляд проводився в присутності понятих, однак, останні протокол не підписували.

Зокрема, як вбачається з довідки про результати особистого обшуку ОСОБА_5 , то в нього взагалі не вилучався телефон марки «Samsung», на який слідча просить накласти арешт, як на майно, що належить ОСОБА_5 .
Крім того, слідча у судовому засіданні не змогла пояснити щодо походження телефону марки «Samsung» та яке він має значення для кримінального провадження.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 110, 131,132, 167,170-173, 372, 309 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання слідчої СВ Дніпровського УП ГУ НП у місті Києві ОСОБА_6 про арешт майна в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0005309 від 08 жовтня 2020 року відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: