Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/49/21 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 185 (81, 86-1, 140) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.01.2021 року. м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря: ОСОБА_5 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницький в залі суду матеріали кримінального провадження за №0000169 від 20.04.2019 за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Голованівського районного суду Кіровоградської області від 05.08.2020, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Голованівськ Кіровоградської області, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , громадянина України, з професійно-технічною освітою, не працюючого, неповнолітніх дітей та повнолітніх утриманців не маючого, не одруженого, інвалідності та важких хвороб не маючого, раніше судимого:
- 23.06.2010 вироком Голованівського районного суду Кіровоградської області за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 296 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з встановленням іспитового строку на 1 рік;
- 28.10.2011 вироком Голованівського районного суду Кіровоградської області, з урахуванням ухвали Апеляційного суду Кіровоградської області від 06.11.2012, за ч. 2 ст. 289 КК України із застосуванням ст. 71 цього Кодексу до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців;
- 06.04.2015 вироком Овідіопольського районного суду Одеської області від за ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, звільненого 15.06.2017 по відбуттю строку покарання;
- 13.03.2020 вироком Новоархангельського районного суду Кіровоградської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки,
визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 185 КК України та призначено покарання у вигляді 4 років 6 місяців позбавлення волі.
Згідно ч. 4 ст. 70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах першій-третій цієї статті, за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань за цим вироком у позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки і 6 (шість) місяців та вироком Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 13.03.2020 у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки, остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.
В строк відбування покарання ОСОБА_7 зараховано строк попереднього ув`язнення з 27.02.2020 по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати у кримінальному провадженні за проведення судових експертиз від 13.02.2019, 20.02.2019, 22.02.2019 та 25.03.2020 в сумі 8328 (вісім тисяч триста двадцять вісім) грн.
Цим же вироком визнано винним та засуджено ОСОБА_8 , вирок щодо якого не оскарувався.

за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_9 ,
захисника-адвоката ОСОБА_6 ,

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить вирок суду змінити, призначити ОСОБА_7 покарання у вигляді позбавлення волі строком 3 роки 6 місяців.
Сторона захисту вважає вирок суду занадто суворим.
Вказує, що судом першої інстанції не взято до уваги обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , а саме визнання вини, щиросердне розкаяння, активне сприяння слідству.
Обвинувачений жалкує про вчинене та просив вибачення у потерпілих.
Обвинувачений ОСОБА_7 раніше судимий, проте звільнений по відбуттю строку, за місцем проживання характеризується задовільно, скарг від односельчан не надходило, проживає спільно з батьками, на обліку у психлікарні не перебуває.
Вважає, що покарання ц вигляді 3 років 6 місяців позбавлення волі було б достатнім та необхідним для попередження скоєння нових злочинів.

Короткий зміст суті справи:
Вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за те, що він вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднане з проникненням у житло та вчинене повторно, за таких обставин.
04 лютого 2019 року близько 08 години 00 хвилин ОСОБА_7 прийшов до ОСОБА_8 та запропонував останньому перевезти речі знайомого. ОСОБА_8 погодився допомогти ОСОБА_7 та належним йому автомобілем марки "VOLKSWAGEN" моделі "JETTA" н.з. " НОМЕР_1 " підвіз ОСОБА_7 до АЗС, яка знаходиться неподалік вул. Аерофлотської в смт. Голованівськ Кіровоградської області. В подальшому, цього ж дня, близько 10 години 00 хвилин, ОСОБА_7 , не повідомляючи про свої злочинні наміри ОСОБА_8 , вийшов із зазначеного автомобіля та пішов до квартири АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_10 та розташована по АДРЕСА_3 . ОСОБА_8 залишився чекати в автомобілі, а ОСОБА_7 таємно переліз через паркан, відчинив вхідні двері в квартирі, які не були зачинені на замок та зайшов у середину квартири, звідки викрав рідкокристалічний телевізор марки "Toshiba" моделі "32S1750EV" чорного кольору з пультом дистанційного керування телевізором, супутниковий ресивер "UCLAN B6 Full HD" моделі "MRS-120100", ноутбук марки "Toshiba" моделі "GMR 700673EU0" сірого кольору, після чого з викраденим майном вийшов з квартири на вулицю, де сів в автомобіль, яким під`їхав з ОСОБА_8 та з місця вчинення злочину втік з викраденим майном, внаслідок чого заподіяв ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 11340 грн.
Заслухавши доповідача, захисника-адвоката ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити; прокурора, яка просив вирок суду стосовно ОСОБА_12 залишити без зміни, дослідивши матеріали кримінального провадження та проаналізувавши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі захисником не оспорюються висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за встановлених і викладених у вироку обставин та кваліфікацію його дій за ч. 3 ст. 185 КК України, а тому вирок в цій частині відповідно до положень ч 1 ст. 404 КПК України не переглядається в апеляційному порядку.
Колегія суддів переглядає вирок суду в межах апеляційної скарги лише в частині призначеного покарання.
У відповідності до ст. 65 КК України суд призначає покарання в межах, встановлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за скоєний злочин, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного, обставини пом`якшуючи та обтяжуючі покарання. Особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, повинно бути призначено покарання, необхідне та достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.
У відповідності до вимог ч. 3 ст. 374 КПК України, а також враховуючи роз`яснення, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», висновки з усіх питань, пов`язаних з призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку.
Як вбачається з мотивувальної частини вироку, суд, призначаючи ОСОБА_7 покарання, виконав вимоги ст. 65 КК України, а саме: врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відносяться до категорії тяжкого злочину, встановив відсутність обставин, що пом`якшують покарання, оскільки ОСОБА_7 після вчинення кримінального правопорушення з місця його скоєння зник та переховувався від органу досудового розслідування, у зв`язку з чим був оголошений в розшук, збитки спричиненні потерпілій не відшкодував, в судовому засіданні відмовився надавати покази та особисто розповісти про те, як вчинив кримінальне правопорушення. Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що лише визнання вини та твердження про те, що обвинувачений жалкує про вчинене та просить пробачення у потерпілої, не дають можливості дійти висновку про визначення щирості каяття ОСОБА_7 .
Суд першої інстанції дав належну оцінку даним про особу обвинуваченого, який характеризується задовільно, на диспансерному обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, неодноразово судимий, останній раз 13.03.2020, після відбуття покарання на шлях виправлення не став та повторно вчинив нове умисне закінчене кримінальне правопорушення, яке відноситься до тяжких злочинів; за місцем проживання характеризується задовільно, проживає разом із батьками, неодружений, дітей не має, пільг не має, та наявність обставини, що обтяжує покарання, а саме рецидив злочинів.
Ухвалюючи вирок суд першої інстанції вірно врахував досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику ОСОБА_7 надану Голованівським районним сектором філії ДУ «Центр пробації» в Кіровоградській області, в якій зазначено, що виправлення ОСОБА_7 без обмеження волі на певний строк не можливе та становить високу небезпеку для суспільства (а.с. 149-150 т.5).
Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції з приводу того, що виправлення та перевиховання, а також попередження вчинення нових кримінальних правопорушень обвинуваченим можливо лише з призначенням ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі, і підстави як для застосування ст.ст. 69, 75 КК України до вказаного покарання, так і пом`якшення їй розміру призначеного покарання, відсутні.
Відповідно до положень ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Колегія суддів вважає, що розмір призначеного ОСОБА_7 покарання відповідає тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень та даним про його особу, а також відповідає критерію справедливого покарання, відповідає вимогам ст. 65 КК України та його меті.
Як зазначено в постанові Верховного Суду від 1 листопада 2018 року у справі № 51-2776км18 (єдиний унікальний номер 524/5999/17), термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покаранням і тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
З огляду на попередній кримінальний досвід обвинуваченого, факт звільнень від відбування покарання умовно-достроково у минулому, а також дані про особу обвинуваченого, у суду першої інстанції не було правових підстав для призначення ОСОБА_7 більш м`якого остаточного покарання, ніж у вигляді 5 років позбавлення волі, яке, на переконання колегії суддів, не є явно несправедливим через суворість.
Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого з приводу неналежного врахування судом першої інстанції щиросердне розкаяння, активне сприяння слідству у розкритті злочину, оскільки дані твердження спростовані матеріалами кримінального провадження.
Інші доводи апеляційної скарги вказаних висновків суду не спростовують, оскільки судом першої інстанції в повній мірі встановлено та належним чином оцінено і враховано всі обставини, які за законом повинні бути врахованими при призначенні особі покарання.
Ретельно проаналізувавши доводи апелянта, дослідивши матеріали провадження, що характеризують особу обвинуваченого, врахувавши обставини вчинення злочину та його наслідки, колегія суддів не вбачає підстав для зміни вироку в частині призначеного покарання.
Істотних порушень органами досудового слідства чи судом норм кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування вироку, колегією суддів не встановлено.
Таким чином, призначене судом першої інстанції покарання, відповідає принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» 1950 року. Підстав для скасування вироку суду колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Голованівського районного суду Кіровоградської області від 05.08.2020, яким ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України без зміни.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4