ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3458/20 Справа № 212/1817/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 жовтня 2020 року в частині продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000003, щодо:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг, громадянина України, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , останній раз судимого:
- 29 вересня 2015 року Жовтневий районним судом м. Кривого Рогу за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 187 КК України,
за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_6

в режимі відеоконференції

прокурора ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_5
захисника ОСОБА_8
В С Т А Н О В И Л А :

За ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 жовтня 2020 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, тобто по 19 грудня 2020 року включно.
Суд першої інстанції встановив, що знаходячись на волі, обвинувачений ОСОБА_5 зможе ухилитися від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілих, а також вчинити нове кримінальне правопорушення.
В апеляції
- обвинувачений ОСОБА_5 просить ухвалу суду скасувати та змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.
В обґрунтування вказує, що ризики, на які постійно посилається прокурор нічим не обґрунтовані. Вважає, що його дії необхідно перекваліфікувати з ч. 2 ст. 187 на ч. 2 ст. 186 КК України. Вказує, що потерпілий вже був допитаний в судовому засіданні та не має до нього жодних претензій. Також зазначає, що має місце проживання, соціальні зв`язки, а також, перебуваючи під вартою, він не може працевлаштуватися.
Заслухавши обвинуваченого та його захисника, які просили задовольнити апеляційні скарги, прокурора, який заперечував проти апеляцій, просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.
При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , суд першої інстанції належним чином дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою.
Суд першої інстанції врахував наявність об`єктивних причин, які не дозволяють закінчити судовий розгляд з ухваленням вироку до спливу строку тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, а також існування ризиків ухилення від суду, незаконного впливу на свідків та потерпілих, а також ризику вчинення нового кримінального правопорушення.
З таким висновком погоджується апеляційний суд, оскільки враховуючи характер та тяжкість покарання, що кореспондується з характером суспільного інтересу, даних про обвинуваченого, іншими обставинами у їх сукупності, дає підстави вважати, що продовжує існувати вказані вище ризики.
Колегія суддів також зважає, що ОСОБА_5 не одружений, раніше судимий за вчинення умисного злочину проти власності, офіційно не працевлаштований, має зареєстроване місце проживання, обвинувачуються в тому числі і у вчиненні тяжкого злочину, за яким згідно санкції ч. 2 ст. 187 КК України, передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років із конфіскацією майна, а тому останній може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності або вчинити інше кримінальне правопорушення.

Окрім цього, зважаючи на те, що ОСОБА_5 інкримінується вчинення двох злочинів проти власності, в тому числі і із застосуванням насильства, а також те, що у справі не вчинені всі необхідні дії для встановлення об`єктивної істини у справі, то наявний ризик незаконного впливу з боку обвинуваченого на свідків та потерпілих.

Таким чином, продовження існування зазначених вище обставин у їх сукупності, виправдовують подальше перебування обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, що відповідає, і є співрозмірним тяжкості і характеру діянь, які інкримінуються останньому, та більш м`які запобіжні заходи, в тому числі у виді домашнього арешту, як на це вказує сам обвинувачений в апеляційній скарзі, не забезпечать належної його процесуальної поведінки, а тому продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою є найбільш прийнятним за наявних умов.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Даний висновок не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Ствердження обвинуваченого щодо необхідності зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який, з посиланням на наявність в нього соціальних зв`язків та місця проживання, колегія суддів вважає такими, що є не достатньо переконливими фактами, які б переважали визначенні ризики чи зменшили б їх існування, оскільки посилання щодо соціальних зв`язків обвинуваченого, не знайшли свого підтвердження у суді апеляційної інстанції, а наявність у обвинуваченого місця реєстрації, була врахована судом першої інстанції поряд з іншими обставинами.
Доводи в апеляції щодо необхідності перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_5 , зводяться до вирішення питань доведеності чи недоведеності вини обвинуваченого в інкримінованому злочині, які вирішуються судом першої інстанції при ухваленні вироку, і в даному провадженні ці питання не розглядаються.
З огляду на викладене, апеляційний суд прийшов до висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою, вмотивованою та не підлягає скасуванню, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 слід залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 , - залишити без задоволення.
Ухвалу Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 жовтня 2020 року в частині продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 187 КК України, - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3