ВИРОК
Іменем України

09.02.2021 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова у складі :
головуючого- судді ОСОБА_1
при секретарі судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лісопіль, Костопільського району, Рівненської області, громадянина України, не одруженого, освіта середня, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_3

в с т а н о в и в :

Солдат ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом Збройних Сил України, у порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 129, 130, 199 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитись від несення обов`язків військової служби та з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, о 08 год. 00 хв. 02 січня 2020 року самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 в умовах особливого періоду та без поважних причин перебував поза межами розташування території військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , до моменту добровільної явки, а саме 16 листопада 2020 року до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, що за адресою: вул. М. Кривоноса, 6, м. Львів, чим вчинив - самовільне залишення військової частини військовослужбовцем (крім строкової служби) в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 407 КК України.
Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України судом не досліджувались інші зібрані у кримінальному провадженні докази, оскільки за згодою учасників процесу дослідження таких визнано недоцільним. У суду відсутні сумніви щодо добровільної позиції учасників судового провадження, яким роз`яснено, що у такому випадку вони позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.
Відповідно до цих вимог закону суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого.
Учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, а також те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці фактичні обставини справи. Суд не має сумнівів у добровільності та істинності їх позиції.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 надав покази, що проходячи військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 , самовільно залишив військову частину у період з 02 січня 2020 року по 16 листопада 2020 року. ОСОБА_3 також пояснив суду, що є учасником бойових дій, приймав участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей. Військову частину залишив, не повідомивши командира, у зв"язку із сімейними обставинами, з огляду на те, що його батько є інвалідом 3-ої групи та за місяць до того померла його мама. ОСОБА_3 щиро розкаявся, просив суд суворо його не карати. Пояснив, що далі хоче продовжувати військову службу у Збройних силах України.
Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що в судовому засіданні вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, доведена повністю та кваліфікація його дій за ч.4 ст. 407 КК України правильна, оскільки він, будучи військовослужбовцем за конрактом (крім строкової служби) самовільно залишив військову частину без поважних причин в умовах особливого періоду.
Судом встановлено обставину, передбачену ст. 66 КК України, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, а саме: щире каяття обвинуваченого. Відповідно до ч.2 ст.66 КК України суд визнає пом`якшуючою обставиною - перебування ОСОБА_3 у складі Збройних сил та засобів, які залучалися та брали безпосередню участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей.
Обставини, які, відповідно до ст. 67 КК України, обтяжують покарання, судом не встановлені.
При визначенні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, обставини які пом`якшують покарання: щире каття, перебування ОСОБА_3 у складі Збройних сил та засобів, які залучалися та брали безпосередню участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, за місцем служби відповідно до службової характеристики характеризується посередньо, на обліку в наркологічному та психіатрічному диспансері не перебуває, є учасником бойових дій.
Відповідно до вимог ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне та достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів.
Відповідно до ст.69-1 КК України за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 66 цього Кодексу, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, строк та розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті.
Враховуючи, що судом встановлено кілька обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого: щире каяття, виконання завдань за призначенням в зоні проведення антитерористичної операції, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а також приймаючи до уваги обставини у цій справі, суд вважає за необхідне призначити покарання ОСОБА_3 у межах, встановлених у санкції статті особливої частини КК України, у вигляді позбавлення волі, із звільненням на підставі ст.75 КК України від відбування покарання із встановленням іспитового строку, та покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.
Керуючись ст.ст.373, 374, 376 КПК України, ст.63,65, 66, 69-1, 75, 76 КК України, - суд,-

у х в а л и в :

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.
Звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, із встановленням іспитового строку на 1 (один) рік.
Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язати засудженого ОСОБА_3 в період іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Згідно з ч.3 ст.76 КК України нагляд за ОСОБА_3 в період іспитового строку покласти на командира в/ч за місцем проходження військової служби, а у випадку звільнення - на орган пробації за місцем проживання.
На вирок може бути подано апеляцію до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копіїї вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддя ОСОБА_1