ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2601/20 Справа № 185/2008/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника-адвоката ОСОБА_8 ,
потерпілої ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду кримінальне провадження № 0002455 за апеляційними скаргами прокурора Павлоградської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_10 , потерпілої ОСОБА_9 та представника цивільного відповідача АТ СКМега-Гарант ОСОБА_11 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 червня 2020 року щодо ОСОБА_7 та заперечення захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на апеляційні скарги прокурора та потерпілої, -
ВСТАНОВИЛА:
цим вироком
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тернівка Дніпропетровської області, громадянина України, з технічною освітою, не одруженого, працюючого ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» ш. Благодатна, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі триста неоподаткованих мінімумів доходів громадян, у сумі 5 100 грн., без позбавлення права керувати транспортними засобами.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 не обирався.
Позовні вимоги ОСОБА_9 задоволено частково.
Стягнуто з АТ СКМега-Гарант на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 13 177,17 грн., та в рахунок відшкодування моральної шкоди - 30000,00 грн.
Вирішено долю речових доказів та судових витрат.
Вказаним вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні наступного.
Близько 16 години 10 хвилин 27 листопада 2019 року, ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем марки «RENAULT LAGUNA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 10.01.2019 року належить йому, у вечірній час доби, рухався по вул. Центральна, м. Павлоград, Дніпропетровській області, поруч із суцільною лінією дорожньої розмітки 1.1, з боку вул. Дніпровська у напрямку вул. Горького зі швидкістю близько 50 км/год, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, розташованого навпроти будинку № 95 по вул. Центральна в м. Павлоград.
У зазначений час, переконавшись у безпеці свого руху, проїжджою частиною вул. Центральна по нерегульованому пішохідному переходу позначений дорожніми знаками 5.35.2 та 5.35.1 почали рухатись пішоходи ОСОБА_9 , 1963 р.н. та малолітня ОСОБА_12 , 2015 р.н., зліва на право відносно напрямку руху автомобіля марки «RENAULT LAGUNA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_7
Рухаючись далі, водій ОСОБА_7 , маючи об`єктивну можливість виявити в межах видимості в напрямку руху пішоходів ОСОБА_9 та малолітньої ОСОБА_12 , які перетинали проїжджу частину по пішохідному переходу, не зменшив швидкість і не зупинився, щоб дати дорогу пішоходам, не маючи будь - яких перешкод технічного і фізичного характеру для безпечного забезпечення руху, не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я зазначених громадян, і продовжив рух далі, наближаючись до пішоходів. У процесі подальшого руху водій ОСОБА_7 , несвоєчасно виявивши пішоходів, застосував екстрене гальмування, в процесі якого допустив наїзд передньою частиною керованого ним автомобілем на пішоходів ОСОБА_9 та малолітню ОСОБА_12 .
Своїми діями водій ОСОБА_7 грубо порушив вимоги п. 18.1 Правил дорожнього руху України, згідно з яким, водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а при необхідності зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.
Порушення п. 18.1 Правил дорожнього руху водієм ОСОБА_7 знаходиться в причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної події.
Невиконання вищевказаного пункту Правил дорожнього руху призвело до даної дорожньо-транспортної події, внаслідок якої у пішохода ОСОБА_9 виявлені тілесні ушкодження у вигляді компресійного перелому 1-го поперекового хребця, гематоми правої гомілки (видалено 100 мл згортків крові). Виявлені тілесні ушкодження утворилися по ударному механізму від дії тупих твердих предметів, з місцем прикладання діючої сили у вищезазначені області та такими предметами могли бути виступаючі частини рухаючогося автомобіля та дорожнього покриття при падінні та ударі об нього. Враховуючи морфологічні ознаки виявлених тілесних ушкоджень, давність їх спричинення може відповідати даті вказаній в постанові про призначення судово-медичної експертизи та в наданій медичній документації, тобто 27.11.2019 року. Тілесні ушкодження відносяться до ушкоджень середньої тяжкості, які спричинили тривалий розлад здоров`я на термін понад три тижні (більш ніж як 21 день). Виявлені тілесні ушкодження, більш вірогідно, що в момент первинного контакту з автомобілем ОСОБА_9 знаходилася у вертикальному або близькому до такого положенні, та могла бути повернена правою стороною тіла по відношенню до рухомого автомобіля «RENAULT LAGUNA», реєстраційний номер НОМЕР_1 .
В апеляційних скаргах:
- прокурор просить вказаний вирок в частині призначеного покарання, скасувати. Постановити свій вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у виді штрафу в розмірі триста неоподаткованих мінімумів доходів громадян, у сумі 5 100 грн., з позбавленням права керувати транспортними засобами на 2 роки.
В іншій частині вирок суду залишити без змін.
Також прокурор просить докази у справі під час апеляційного розгляду у кримінальному провадженні не досліджувати, з огляду на правильність встановлення судом першої інстанції обставин злочину та даних про особу обвинуваченого.
Прокурор вважає, що вказаний вирок підлягає скасуванню через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого через м`якість, а також невідповідність висновків суду викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження.
Зазначає, що в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_9 наполягала на позбавленні обвинуваченого права керувати транспортними засобоми на певний строк.
Апелянт також зазначає, що в судовому засіданні обвинувачений не міг довести та не надав жодного доказу, який обґрунтовував факт того, що керування транспортним засобом це є єдине джерело доходу та спосіб існування обвинуваченого. Обвинувачений працюючи ВСП «Шахтоуправління імені Героїв Космосу» ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» па посаді підземного електрослюсаря ніяким чином не пов`язаний із транспортним засобом під час виконання своїх функціональних обов`язків.
- потерпіла просить вказаний вирок змінити та призначити ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі на 3 роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки та стягнути з АТ СКМега-Гарант на користь ОСОБА_9 50 000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Вважає вирок суду першої інстанції несправедливим, оскільки призначене покарання не відповідає тяжкості злочину та особі обвинуваченого. Судом безпідставно не застосовано до обвинуваченого додаткове покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами.
На думку потерпілої, стягнення з АТ СКМега-Гарант в рахунок відшкодування моральної шкоди є занадто малими, оскільки вона перенесла стрес та сильні моральні переживання, постійно перебуває у напруженому психічному стані та її стан здоров`я погіршився.
- представник цивільного відповідача АТ СКМега-Гарант просить зупинити виконання вказаного вироку щодо АТ СКМега-Гарант.
Скасувати вказаний вирок в частині, що стосується вирішення цивільного позову ОСОБА_9 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з АТ СКМега-Гарант, та ухвалити новий, яким відмовити у задоволенні цивільного позову до АТ СКМега-Гарант у повному обсязі.
Зазначає, що у позовній заяві, яка надійшла на адресу АТ СКМега-Гарант 23.04.2020 р. по справі №185/2008/20 за позовом ОСОБА_9 міститься тільки вимога про відшкодування шкоди до відповідача - ОСОБА_7 та зазначено АТ СКМега-Гарант в якості третьої особи. Будь-яких інших вимог, а саме вимоги про стягнення з АТ СКМега-Гарант матеріальної та моральної шкоди у позовній заяві не міститься.
АТ СКМега-Гарант у письмових поясненнях (вих. № 07-05/2 від 07.05.2020 р.) зазначав, що позовна заява містить вимоги про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 13 177,17 грн. лише до ОСОБА_7 . Вимоги щодо матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП з АТ СКМега-Гарант не зазначено, що є порушенням вимог статті 175 ЦПК України, оскільки в ній відсутній зміст позовних вимог, якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них: виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину; підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.
Таким чином, враховуючи наведене та процесуальний статус АТ СКМега-Гарант у даному кримінальному провадженні, у суду не було правових підстав для стягнення будь-яких сум з страхової компанії.
На думку представника цивільного відповідача АТ СКМега-Гарант, задовольняючи цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 в частині щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що згідно представлених суду документів, які суд визнав належними та допустимими, на її лікування, потерпілою були витрачені кошти в сумі 13 177,17 грн. В частині щодо відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції виходив з того, що вимоги ОСОБА_9 про стягнення на її користь моральної шкоди ґрунтуються на законі та підлягають задоволенню зі Страховика, виходячи з вимог розумності та справедливості, враховуючи, що ОСОБА_7 є застрахованою особою згідно Полісу страхування №125978429, укладеного із АТ СКМега-Гарант.
Зазначає, що судом першої інстанції за клопотанням потерпілої та її захисника залучено АТ СКМега-Гарант в якості співвідповідача при розгляді цивільного позову потерпілої ОСОБА_9 до обвинуваченого ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Але як вбачається з позовної заяви потерпілої ОСОБА_9 до обвинуваченого ОСОБА_7 , позивач пред`являє позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 13 177,17 грн. та моральної шкоди в розмірі 100 000,00 грн. тільки до обвинуваченого та відсутні будь-які вимоги Позивача до АТ СКМега-Гарант.
На думку представника цивільного відповідача АТ СКМега-Гарант, суд першої інстанції, порушуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, вийшов за межі заявлених позивачем - ОСОБА_9 , позовних вимог щодо стягнення на її користь 13 177,17 грн. - матеріальної шкоди та 100 000,00 грн. - моральної шкоди із ОСОБА_7 , та стягнув з АТ СКМега-Гарант, до якого потерпіла ОСОБА_9 не заявляла ніяких позовних вимог, на її користь 13 177,17 грн. в рахунок відшкодування завданої злочином шкоди, заподіяної здоров`ю, та 30 000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, яка є навіть більшою, ніж це передбачено нормами Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Таким чином, судом при винесенні вироку в частині розгляду цивільного позову, були порушені норми матеріального та процесуального права.
Захисником обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокатом ОСОБА_8 були подані заперечення на апеляційні скарги прокурора та потерпілої, в яких він просив апеляційні скарги відхилити, а вирок суду залишити без змін, оскільки він є обґрунтованим та вмотивованим.
В судовому засіданні апеляційної інстанції потерпілою ОСОБА_9 була подана заява, в якій вона відмовилась від апеляційної скарги в тій частині, що стосується ОСОБА_7 .
Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який підтримав вимоги апеляційної скарги сторони обвинувачення, та просив її задовольнити, обвинуваченого та його захисника, які категорично заперечували проти задоволення апеляційних скарг та просили вирок залишити без змін, потерпілу, яка підтримала свою апеляційну скаргу в частині, що стосується цивільного позову, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг та заперечення на них, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах поданих апеляційних скарг.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Як вбачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги Закону були дотримані в повному обсязі.
Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора щодо скасування вироку в частині призначеного покарання, у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, то колегія суддів зазначає наступне.
Згідно ст. 65 КК України суд призначає покарання: у межах санкції статті (санкції частини статті) особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення; відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Як вбачається з вироку, при обранні обвинуваченому ОСОБА_7 виду та міри покарання, суд першої інстанції врахував обставини, при яких скоєно кримінальне правопорушення, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, та дані про особу обвинуваченого, який вперше притягається до кримінальної відповідальності за необережний злочин невеликої тяжкості, працює на шахті, має потребу в керуванні транспортом за для прибуття до місця роботи, отримує заробітну плату та має можливість виконати судове рішення в частині призначення йому покарання у виді штрафу на користь держави.
В якості обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд першої інстанції визнав повне визнання обвинуваченим своєї провини, його каяття, висловлений жаль з приводу вчиненого, активну співпрацю з досудовим розслідуванням та сприяння швидкому судовому розгляду справи.
Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого, судом першої інстанції не встановлено.
Тому, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про призначення ОСОБА_7 покарання за скоєне у виді штрафу в розмірі триста неоподаткованих мінімумів доходів громадян, у сумі 5 100 грн., без позбавлення права керувати транспортними засобами.
Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам ст. ст. 65-67 КК України. Призначене судом покарання у відповідності до ст. 50 КК України є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_7 , та для запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.
При цьому колегія суддів враховує і практику рішень Європейського суду з прав людини. Так, в справі Скополла проти Італії від 17.09.2009 року, Високий суд зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Що стосується доводів апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_9 щодо стягнення з АТ СКМега-Гарант на її користь 50 000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, а також доводів апеляційної скарги представника цивільного відповідача АТ СКМега-Гарант щодо скасування оскаржуваного вироку в частині, що стосується вирішення цивільного позову ОСОБА_9 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, оскільки були порушені норми матеріального та процесуального права, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Частиною 5 ст. 128 КПК України передбачено, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Як вбачається з вироку, вказані вимоги Закону судом першої інстанції були дотримані в повному обсязі.
Аналізуючи доводи апеляційних скарг потерпілої та представника АТ СКМега-Гарант, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції, проаналізувавши всі вимоги цивільного позивача ОСОБА_9 , обґрунтовано дійшов до висновку, що позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди на суму 13 177,17 грн., підлягають повному задоволенню, а вимоги позивача щодо стягнення з цивільного відповідача суми відшкодування моральної шкоди, підлягають частковому задоволенню, а саме 30 000,00 грн., з урахуванням меж страхових виплат, що передбачені вказаним страховим полісом, а також з урахуванням принципів розумності, співрозмірності, справедливості та реальності виконання судового рішення. Тому, доводи апеляційних скарг потерпілої та представника АТ СКМега-Гарант, на думку колегії суддів, задоволенню не підлягають, з огляду на наступне.
Так, ст. 62 КПК України передбачено, що цивільним відповідачем у кримінальному провадженні може бути фізична або юридична особа, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану злочинними діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, та до якої пред`явлено цивільний позов у порядку, встановленому цим Кодексом. Права та обов`язки цивільного відповідача виникають з моменту подання позовної заяви органу досудового розслідування або суду.
Згідно ст. 22 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Тому доводи апеляційних скарг потерпілої та представника АТ СКМега-Гарант, на думку колегії суддів, є безпідставними та задоволенню не підлягають.
Істотних порушень норм права, які тягнуть за собою обов`язкове скасування або зміну вироку суду першої інстанції під час перевірки кримінального провадження в порядку апеляційної процедури, - не встановлено.
У зв`язку із вищенаведеним, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг, остільки прийняте судом першої інстанції судове рішення в повній мірі ґрунтується на вимогах Закону.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора Павлоградської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_10 , потерпілої ОСОБА_9 та представника цивільного відповідача АТ СКМега-Гарант ОСОБА_11 , - залишити без задоволення.
Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 червня 2020 року щодо ОСОБА_7 , - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4