Провадження №11-кп/824/3497/2020 Доповідач у суді 2-ї інстанції ОСОБА_2
Категорія ч. 3 ст. 309 КК України

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 жовтня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:
суддів: ОСОБА_2 ,
секретаря : ОСОБА_5 ,
з участю прокурора : ОСОБА_6 ,
обвинуваченого : ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И Л А:
В провадженні Голосіївського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 за обвинуваченням його за ч.3 ст.309 КК України, яке було призначено до підготовчого судового засідання після скасування Київським апеляційним судом вироку Голосіївського районного суду м. Києва від 16 березня 2020 року.
Під час підготовчого судового засідання прокурор заявила клопотання про продовження ОСОБА_10 існуючої міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, в зв`язку з тим, що продовжують існувати ризики переховування обвинуваченого від суду, оскільки він є громадянином іншої держави та не має на території України постійного місця проживання, а також вчинення ним нових злочинів та впливу на недопитаних свідків.
Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 20 серпня 2020 року обвинуваченому ОСОБА_11 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк до 18 жовтня 2020 року включно з визначенням останньому альтернативного запобіжного заходу у виді застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб у сумі 168160 (сто шістдесят вісім тисяч сто шістдесят) гривень.
Не погоджуючись з ухвалою суду захисник ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 20 серпня 2020 року скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою обвинуваченому ОСОБА_10 обрати більш м`який запобіжний захід у виді особистого зобов`язання або домашнього арешту у значно меншому розмірі.
В обґрунтування своїх вимог вказала, що клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 є необґрунтованим, оскільки жоден із вказаних у клопотанні ризиків ніякими доказами не підтверджений. Існування будь-яких ризиків, передбачених ст. 177 КПК України станом на сьогоднішній день відсутнє, а тому до обвинуваченого ОСОБА_7 цілком можливим було б застосувати домашній арешт або особисте зобов`язання, не порушуючи норми КПК України.
Так, сторона захисту зазначила, що обвинувачений ОСОБА_12 знаходиться під вартою майже рік. Досудове слідство в кримінальному провадженні давно закінчено. Як під час досудового слідства так і в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_12 повністю визнав вину, не заперечував фактичні обставини справи, надав визнавальні свідчення, а отже доцільність виклику свідків та ризик впливу на них, на думку сторони захисту, відпав. Ризик знищити та спотворити інші докази, з огляду на таку позицію обвинуваченого ОСОБА_7 відсутній. Ризик того, що обвинувачений ОСОБА_12 може уникнути від правосуддя або переховуватися також відсутній, оскільки у останнього відсутні документи, що посвідчують особу, які б давали йому можливість залишити територію України. Обвинувачений ОСОБА_12 не є соціально небезпечною особою. За час перебування під вартою він повністю усвідомив свою провину.
Крім того, апелянт вказала, що обрання тримання під вартою із заставою з максимальним розміром, який становить 168 160 гривень є занадто суворим запобіжним заходом та розходиться з практикою ЄСПЛ, практикою України та є непомірно великою сумою для обвинуваченого.
Також сторона захисту послалась на порушення ст. 197 КПК України, оскільки обвинувачений ОСОБА_12 перебуває під вартою вже 12 місяців.
Заслухавши доповідача, обвинуваченого, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив обрати щодо нього більш м`який запобіжний захід; прокурора, який заперечував проти задоволення поданої апеляційної скарги та просив ухвалу суду першої інстанції залишити без зміни, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Рішенням Конституційного суду України № 4-р/2019 року від 13 червня 2019 року у справі за конституційною скаргою ОСОБА_13 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини другої статті 392 Кримінального процесуального кодексу України було визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини другоїстатті 392 Кримінального процесуального кодексу України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Таким чином, ухвали суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в судді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті можуть бути оскаржені в апеляційному порядку.
Статтею 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду, перешкоджати кримінальному провадженню, незаконно впливати на потерпілих, свідків, тощо, вчинити інше кримінальне правопорушення, а підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою вищенаведеної статті.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, згідно ст. 178 КПК України, враховується: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Так, вирішуючи питання доцільності продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості пред`явленого ОСОБА_10 обвинувачення, тяжкість можливого покарання, а також відсутність даних про те, що ризики, які були підставою для обрання та продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою зменшилися і перестали існувати на даний час.

Переглядаючи оскаржуване рішення про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що підстави, в зв`язку з наявністю яких був обраний обвинуваченому ОСОБА_10 даний запобіжний захід не відпали, а ризики, передбачені ст. 177 КПК України не зменшилися.

Крім того, обвинуваченому ОСОБА_10 був обраний альтернативний запобіжний захід у виді застави, враховуючи строк його перебування під вартою та неможливості з об`єктивних причин завершити судовий розгляд у найближчий час.

Відтак, оскільки ризик вчинення обвинуваченим ОСОБА_14 нових правопорушень продовжує існувати, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції доречно визначив останньому альтернативний запобіжний захід у виді застави, відповідно до вимог п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, у виді 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб з покладанням на обвинуваченого ОСОБА_7 обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

При цьому, на переконання колегії суддів, вказані обставини кримінального провадження свідчать про неможливість обрання стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, зокрема у виді особистого зобов`язання, домашнього арешту або застави у значно меншому розмірі, як про те ставить питання сторона захисту, оскільки він не забезпечить належної поведінки останнього під час розгляду кримінального провадження.

Посилання сторони захисту на порушення судом першої інстанції ст. 197 КПК України, оскільки обвинувачений ОСОБА_12 перебуває під вартою вже 12 місяців не можуть бути взяті до уваги, так яквказані положення кримінального процесуального законодавства розповсюджуються лише на стадію досудового розслідування кримінального провадження, а провадження щодо ОСОБА_7 перебуває на стадії судового розгляду.

Крім того, обвинуваченому ОСОБА_10 Голосіївським районним судом м. Києва продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 06 грудня 2020 року.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає ухвалу суду про продовження ОСОБА_10 , обвинуваченому у вчиненні кримінального провадження, передбаченого ч. 3 ст. 309 КК України, запобіжного заходу у виді тримання під вартою з визначенням розміру застави, відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, обґрунтованою, а тому підстав для її зміни чи скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 20 серпня 2020 року, якою обвинуваченому ОСОБА_9 ерназарову Насріддіну продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк до 18 жовтня 2020 року включно з визначенням останньому альтернативного запобіжного заходу у виді застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб у сумі 168160 (сто шістдесят вісім тисяч сто шістдесят) гривень залишити без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

С У Д Д І:
________________ ________________ ________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4