судді судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду ОСОБА_1 у кримінальному провадженні № 585/2759/19.
Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду 21 серпня 2020 р. постановлено ухвалу, якою скасовано ухвалу слідчого судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 09 квітня 2020 року щодо відмови у обранні відносно ОСОБА_2 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Постановлена нова ухвала, якою клопотання слідчого СВ Роменського ВП ГУНП в Сумській області задоволено та обрано відносно підозрюваного ОСОБА_2 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Повністю не погоджуючись з постановленим рішенням, висловлюю окрему думку.
За положеннями ч. 6 ст. 193 КПК України слідчий суддя, суд наділений правом розглянути клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених ст. 177 КПК, буде доведено, що такого підозрюваного, обвинуваченого оголошено у міжнародний розшук.
Чинний КПК України не містить поняття «міжнародний розшук» та не розкриває змісту зазначеного терміна. При цьому поняття «міжнародний розшук» використовується в КПК України не тільки як умова для розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за відсутності підозрюваного, а і як обов`язкова підстава для здійснення спеціального досудового розслідування чи провадження (in absentia).
Нині відносини щодо координації розшуку підозрюваних Україна веде тільки в рамках міжнародної системи Інтерполу. Адже діє постанова Кабінету Міністрів «Про вихід з Угоди про обмін інформацією у сфері боротьби зі злочинністю» від 04 лютого 2015 року за №44. Цю угоду було укладено 22 травня 2009 року, нею регулювалася процедура міждержавного розшуку. Документ припинив дію 24 серпня 2015 року.
Єдиним основним актом, який стосується міжнародного розшуку, на даний час, є Інструкція про порядок використання правоохоронними органами можливостей Національного центрального бюро Інтерполу в Україні в попередженні, розкритті та розслідуванні злочинів, затверджена наказом від 09 січня 1997 року № 3/1/2/5/2/2. Вона визначає, що міжнародний розшук здійснюється з використанням каналів та можливостей Інтерполу.
Крім того, п. 4.4 вище зазначеної Інструкції передбачено, що підставою для міжнародного розшуку громадян України є запит правоохоронного органу, надісланий до НЦБ. У запиті повинна бути викладена повна та об?єктивна інформація про події, факти на розшукуваних осіб, а саме: номер кримінальної справи, ким та коли вона порушена, прізвище слідчого, який провадить розслідування, його контактний телефон; номер, дата заведення оперативно-розшукової справи категорії «Розшук», прізвище та контактний телефон працівника, який здійснює провадження у справі; обставини вчиненого злочину (злочинів) - місце, час, спосіб, юридична кваліфікація діянь, інші причетні до злочинів особи тощо; та крім іншого, який запобіжний захід обраний стосовно розшукуваної особи. Якщо є санкція на тримання цієї особи під вартою, ким і коли вона видана.
Таким чином, пункт вище зазначеної інструкції однозначно вказує, що санкція суду не є умовою для оголошення особи у міжнародний розшук, а виступає лише додатковою інформацією і може бути підставою для затримання такої особи, за відповідних умов, на території іншої держави.
Із листа старшого інспектора з особливих доручень міжнародного поліцейського співробітництва від 03 квітня 2020 року (а. с. 108) вбачається, що на даний час Інтерпол відмовляє у оголошені розшуку, у випадку використання механізмів МОКП Інтерпол для вирішення на національному рівні питань щодо обрання (застосування) більш суворих запобіжних заходів. При цьому, інспектор акцентує увагу, що ухвала слідчого судді потрібна для публікації в базі Інтерполу Червоних оповіщень (арешт з подальшою екстрадицією). Тобто тим самим підтвердила, що на даний час ОСОБА_2 в базі Інтерполу не значиться як розшукувана особа.
А оскільки під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу підозрюваного, за умови його відсутності, є обов?язковим доведення перебування останнього у міжнародному розшуку, тому відсутність підтверджуючих факт міжнародного розшуку документів унеможливлює задоволення такого клопотання слідчого.
Відтак твердження прокурора у кримінальному провадженні, що ОСОБА_2 оголошений у міжнародний розшук належного підтвердження не знайшли, а тому правові підстави для обрання щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України, відсутні.
Стосовно позиції правоохоронців щодо тлумачення терміну «розшук» слід зазначити: ст.193 КПК чітко визначає вимоги щодо розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу без участі підозрюваного. Це можливо лише за умови, що «прокурором, окрім наявності підстав, передбачених ст.177 КПК, буде доведено, що підозрюваний, обвинувачений оголошений у міжнародний розшук».
Отже, законодавець явно розрізняє два випадки, і для застосування другого потребується додаткова підстава. У першому випадку мова йде про національний розшук, а в другому про міжнародний.
Таким чином, застосування ст.281 КПК в системному зв`язку зі ст.193 цього ж кодексу під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу є неприпустимим. Адже дані норми стосуються абсолютно різних розшуків міжнародного та національного.
Органом, який здійснює повноваження щодо оголошення особи в міжнародний розшук, однозначно є Генеральний секретаріат Інтерполу. І робиться це на підставі висновків Комісії з контролю за файлами. Моментом оголошення особи в міжнародний розшук є прийняття рішення Генеральним секретаріатом Інтерполу, що відображається в інформаційній базі МОКП. Тільки видання циркулярного повідомлення означає оголошення Інтерполом міжнародного розшуку, а його направлення до НЦБ країн-учасниць ініціацію.
При цьому особа під час розгляду клопотання про обрання стосовно неї запобіжного заходу може вважатися оголошеною в міжнародний розшук лише за наявності відповідних підтвердних документів (довідки, витягу з бази даних Інтерполу; надіслання запиту про розшук і прийняття його до виконання іншою державою, яка не є членом МОКП; надіслання запиту про розшук до іншої держави на підставі двосторонньої угоди тощо).
Винесення ж процесуального рішення слідчого (постанови) є початковим моментом здійснення процедури оголошення особи в міжнародний розшук і свідчить тільки про проміжне рішення, на підставі якого необхідно підготувати та подати на розгляд компетентного органу НЦБ Інтерполу України, а далі секретаріату запит та інші передбачені порядком документи.
Щодо оголошення в міжнародний розшук лише на підставі постанови слідчого, то вказана підстава є помилковою, оскільки фактично зводить нанівець існування МОКП як зайвого органу.
Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків слідчого судді не спростовують і не дають підстав вважати, що при постановленні оскаржуваної ухвали ним були допущені порушення норм кримінального процесуального законодавства, які могли б стати підставою для її скасування і застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу.
З урахуванням наведеного, повністю не погоджуюсь з висновком більшості колегії суддів.
Суддя ОСОБА_3