Єдиний унікальний номер справи 185/8378/18
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2020 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

розглядаючи у судовому засіданні кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.296, ч.2 ст.121 КК України, -

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

захисників адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4

В С Т А Н О В И В :

Під час судового розгляду прокурор заявив клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 на 60 днів, у зв`язку з тим, що строк дії його спливає 23.11.2020 року, до зазначеної дати немає можливості розглянути провадження по суті, підстав для звільнення обвинуваченого з під варти немає, останній обґрунтовано обвинувачується в скоєнні кримінальних правопорушень, які є тяжкими злочинами. Ризики, передбачені ст.177 КПК України, що були враховані при обрані та продовжені обвинуваченому запобіжного заходу, не відпали: ОСОБА_4 пред`явлено обвинувачення у вчиненні тяжких злочинів, під загрозою можливого покарання обвинувачений може переховуватись від суду, знаходячись на свободі може перешкоджати кримінальному провадженню, незаконно впливати на свідків з метою схилення їх до зміни показів на свою користь. Інший більш м`який запобіжний захід, на думку прокурора, не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, заявлені раніше ризики не зменшились та продовжують існувати, що виправдовує тримання обвинуваченого під вартою.
Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 заперечував проти продовження запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою, заявив клопотання про зміну запобіжного заходу стосовно підзахисного на домашній арешт за місцем проживання останнього за адресою проживання: АДРЕСА_1 . Такий запобіжний захід, на думку захисника, зможе запобігти вказаним прокурором ризикам. В обґрунтування позиції зазначив, що обвинувачений тривалий час перебуває під вартою. За місцем проживання характеризується позитивно, в нього міцні соціальні зв`язки: одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей та непрацездатних батьків, тривалий час законно проживає на території України за посвідковою на постійне проживання. До моменту затримання обвинувачений ОСОБА_4 працював в ФГ «Троянда Е-2000», яке на теперішній час також може надати роботу обвинуваченому у разі зміни запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою. Потерпілому ОСОБА_8 родиною обвинуваченого були компенсовані завдані збитки та моральна шкода, потерпілий до цього не підтримував клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою. Частина свідків є «залегендованими» особами, тому їх справжні дані у обвинуваченого відсутні. ОСОБА_4 раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, перебуває під вартою більше двох років. Прокурором не доведені ризики, які б виправдовували тримання ОСОБА_4 під вартою, також прокурором не доведено, що інший більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Тому вважає, що заявлене клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не підлягає задоволенню.
Обвинувачений ОСОБА_4 заперечував проти заявлених ризиків прокурором для продовження строків запобіжного заходу, ніякого впливу на свідків він до цього не вчиняв і не має наміру вчиняти та ухилятись від суду. Він одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей та непрацездатних батьків, які потребують допомоги, просить змінити запобіжний захід на домашній арешт.
Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник заперечували проти продовження запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 , підтримали клопотання про зміну запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт.
З`ясувавши думку сторін, дослідивши наявні матеріали провадження, а також розглядаючи питання доцільності продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , враховуючи, що рішення про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обмежує права і свободи обвинуваченого та має відповідати характеру певного суспільного інтересу (визначеним у КПК України конкретним підставам і меті), що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості, суд виходить з наступного.
Відповідно до положень ч. 3 ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
29.07.2020 року до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області після скасування вироку в апеляційній інстанції надійшов вищевказане кримінальне провадження. Ухвалою суду від 29.09.2020 року обвинуваченому ОСОБА_4 продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строк дії якого спливає 23.11.2020 року, однак, завершити кримінальне провадження до вказаної дати неможливо, на даний час відбувається судове слідство.
Статтею 176 КПК України передбачений перелік запобіжних заходів, серед яких є такі, як домашній арешт та тримання під вартою.
Згідно зі ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання зазначеним спробам.
Окрім того, статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про запобіжний захід, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, необхідно враховувати в тому числі й вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання винуватим, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність постійного місця роботи, навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання раніше застосованих запобіжних заходів та інше.
В статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Пункт 1 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.
ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від поваги до особистої свободи, визначеної Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей.
В правових позиціях Європейського суду з прав людини, викладених за розглянутими справами: «Шалімов проти України», «Боротюк проти України», «Харченко проти України», визначено, що:
- відповідно до п.3 ст.5 Конвенції по закінченню деякого часу саме тільки наявність обґрунтованої підозри перестає бути підставою для тримання під вартою, та судові органи повинні вказати інші підстави для продовження тримання під вартою. До того ж такі підстави мають бути чітко вказані судами;
- продовження утримання під вартою може бути виправданим по тій чи іншій справі лише при наявності специфічних ознак того, що цього вимагають справжні вимоги публічного інтересу, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, мають перевагу над правилом поваги до особистої свободи;
- особа, обвинувачувана у правопорушенні, повинна бути звільнена, якщо держава не доведе існування «відповідних і достатніх» підстав для подальшого утримання під вартою. Щоб дотримати ці вимоги, судові органи мають дослідити всі факти «за» і «проти» існування реального суспільного інтересу, який, при належному обліку принципу презумпції невинності, виправдовує відступ від вимоги забезпечення поваги до особистої свободи, і викласти ці міркування у своїх рішеннях, за якими вони відмовляють у задоволенні клопотання про звільнення;
- існування обґрунтованої підозри у вчиненні тяжкого злочину спочатку може виправдовувати утримання під вартою, ... але ... тяжкість звинувачення не може сама по собі бути виправданням тривалих періодів утримання під вартою»;
- при цьому існує презумпція на користь звільнення з - під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними». У всіх випадках, коли ризикам ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою інших запобіжних заходів, обвинувачений повинен бути звільнений.
Тобто Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що тримання особи під вартою у кожному випадку повинне мати безсумнівне обґрунтування, а також що за будь-яких обставин суд зобов`язаний розглянути можливість застосування менш обтяжливих альтернативних запобіжних заходів.
Згідно ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.
Вирішуючи клопотання сторін провадження про продовження строку тримання під вартою, суд враховує наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а саме ризик впливу на потерпілих та свідків, які ще не допитані судом, а також враховує тяжкість покарання, яке може бути призначено в разі визнання обвинуваченого ОСОБА_4 винуватим, його вік, спосіб вчинення кримінального правопорушення, стан здоров`я обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність на утриманні дружини, малолітніх дітей, непрацездатної матері, можливість проживання поза межами м.Павлограду в с.Вербки Павлоградського району, можливість працевлаштування, компенсування завданих збитків потерпілому ОСОБА_8 , позицію останнього стосовно запобіжного заходу стосовно обвинуваченого.
Суд приймає до уваги, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, які є тяжким злочинами, в той самий час, з`ясовуючи питання про міцність соціальних зв`язків, судом встановлено, що обвинувачений має міцні соціальні зв`язки: проживає постійно на території України, отримавши відповідні дозвільні документи; має житло в АДРЕСА_1 , працював до затримання у ФГ «Троянда Е 2000» та може бути прийнятий на роботу до вказаного господарства у разі зміни запобіжного заходу, одружений, має малолітніх дітей доньку ОСОБА_9 , 2011 року народження, та сина ОСОБА_10 , 2014 року народження, проживає разом з батьками, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, на обліках в медичних установах не перебуває.
Слушним доводом сторони захисту щодо зміни запобіжного заходу є той факт, що завдані збитки кримінальним провадженням потерпілому ОСОБА_8 компенсовані родиною обвинуваченого, та тривалий строк тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою з 22.06.2018 року (більше двох років). Будь-яких спроб чинення тиску на інших учасників кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_4 не чинив, і це підтвердив потерпілий ОСОБА_8 під час проведення підготовчого судового засідання.
Отже, всі обставини, досліджені в ході судового засідання, у сукупності дають достатні підстави про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт з використанням електронного засобу контролю.
Так, сам по собі факт вчинення інкримінованого кримінального правопорушення та ймовірність призначення за це суворого покарання, за відсутності конкретних фактів ухилення обвинуваченого від суду, переховування, перешкоджання судовому розслідуванню у будь-який спосіб, не свідчить про недостатність запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту.
В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, зазначено, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватись в світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бакчиєв проти Молдови).
Все це дає підстави вважати, що запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з використанням електронного засобу контролю може в повній мірі запобігти вказаному ризику із покладенням обов`язків на обвинуваченого, передбаченого ч. 5 ст. 194 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 331, 177 КПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 - відмовити.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт з використанням електронного засобу контролю, строком на два місяці, а саме - до 18 січня 2021 року, включно.

Заборонити обвинуваченому ОСОБА_4 залишати житло за адресою місця проживання: АДРЕСА_1 , - цілодобово та зобов`язати останнього прибувати за кожною вимогою до суду.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 , наступні обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, а саме:
- не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає без дозволу суду;
- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;
- носити електронний засіб контролю;
- утриматись від спілкування з потерпілими ОСОБА_8 та ОСОБА_11 .

Негайно звільнити з-під варти обвинуваченого ОСОБА_4 та зобов`язати його прибути до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Роз`яснити обвинуваченому, що працівники Національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електроні засоби контролю.

Ухвалу в частині запобіжного заходу обвинуваченому передати для виконання органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.
Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1