Справа № 458/214/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/463/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2020 року м.Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 , з відповідними уточненнями, та прокурора Самбірської місцевої прокуратури ОСОБА_7 на вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 18 лютого 2020 року стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, директора народного дому с. Шум`яч Турківського району Львівської області, одруженого, має на утриманні неповнолітнього сина, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 191, ч.1 ст. 366 КК України

за участю:

прокурора - ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_9 ,

встановила:

Обвинувачений ОСОБА_6 та прокурор Самбірської місцевої прокуратури ОСОБА_7 подали апеляційні скарги на вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 18 лютого 2020 року, яким ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 191 КК України визнано невинуватим та виправдано через недоведеність вчинення ним злочину.

ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.366 КК України і призначено покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік з позбавленням права обіймати певні посади, пов`язані із виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на строк 1 (один) рік.

Відповідно до ст. 75 КК України, звільнено ОСОБА_6 від відбування основного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Встановлено ОСОБА_6 іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

Згідно ч. 1 ст. 76 КК України, покладено на ОСОБА_6 такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирішено питання з речовим доказом в порядку ст. 100 КПК України.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить оскаржуваний вирок суду в частині його засудження за ч.1 ст. 366 КК України, скасувати. На підставі п.1 ч.1 ст. 49 КК України звільнити його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності. На підставі п.1-1 ч.2, п.3-1 ч.1 ст. 284, ст. 417 КПК України кримінальне провадження щодо нього закрити. Вважає ухвалений вирок не в повній мірі відповідає вимогам ст. 65 КК України, а призначене покарання несправедливим та надто суворим.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що судом при постановленні вироку не враховано такі обставини, які пом`якшують покарання, а саме: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, добровільне усунення заподіяної шкоди, тривалість його роботи на даній посаді, а також те, що на утриманні має неповнолітню дитину та престарілу матір, проживає в гірському населеному пункті, де знайти роботу неможливо.

Зазначає, що судом в судовому засіданні не було з`ясовано його думки щодо застосування щодо нього Закону України «Про амністію в 2016 році», не перевірив детально строки давності притягнення його до кримінальної відповідальності, тому вважає, що за епізоди, за які його засуджено він повинен бути звільнений від кримінальної відповідальності із закриттям кримінального провадження у цій частині, оскільки на час ухвалення судом вироку минуло більше трьох років з дня вчинення інкримінованих йому за вищевказані періоди діянь.

У своїй апеляційній скарзі прокурор просить оскаржуваний вирок суду скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Призначити новий судовий розгляд кримінального провадження стосовно ОСОБА_6 у суді першої інстанції

Апелянт свої вимоги мотивує тим, що судом не зазначені належні мотиви застосування ст. 75 КК України, обгрунтування призначення мінімального строку додаткового покарання та обставин, з яких суд відкидає докази обвинувачення. Зазначає, що суд безпідставно визнав ОСОБА_6 невинуватим за ч.2 ст. 191 КК України, вважає, що такий висновок суду не грунтується на фактичних обставинах кримінального провадження, які досліджувалися в ході судового слідства, крім того, суд не зазначив мотивів, з яких відкидає докази обвинувачення, та які конкретно докази відкинув.

Апелянт вказує, що судом не наведена мотивація застосування мінімального строку додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади, пов`язані із виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на один рік.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_6 , перебуваючи на посаді директора народного дому с.Шум`яч Турківського району Львівської області, здійснюючи керівництво за підпорядкованим художнім керівником, будучи службовою особою, яка наділена правом підпису офіційних документів народного дому, маючи умисел на службове підроблення, тобто видачу посадовою особою завідомо неправдивих документів, внесення неправдивих відомостей до офіційних документів, усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, достовірно знаючи про те, що художній керівник народного дому с.Шум`яч ОСОБА_10 у період часу з 01 по 23 січня 2016 року, з 30 по 31 березня 2016 року, з 01 по 13 квітня 2016 року, з 25 по 31 травня 2016 року, з 01 по 14 червня 2016 року, з 04 по 22 січня 2017 року та 04 березня 2017 року не перебувала на роботі, склав та видав табелі обліку використання робочого часу працівників Народного дому села Шум`яч за січень, березень, квітень, травень, червень 2016 року, а також за січень та березень 2017 року, в яких вказав неправдиві відомості про перебування художнім керівником народного дому села Шум`яч ОСОБА_10 на роботі в період з 01 по 23 січня 2016 року, з 30 по 31 березня 2016 року, з 01 по 13 квітня 2016 року, з 25 по 31 травня 2016 року, з 01 по 14 червня 2016 року, з 04 по 22 січня 2017 року та 04 березня 2017 року відповідно, тобто вніс до офіційних документів завідомо неправдиві відомості.

В результаті умисних та протиправній дій ОСОБА_6 , вчинених всупереч інтересам служби, використовуючи при цьому надані йому права і повноваження, на підставі підроблених офіційних документів, ОСОБА_10 незаконно нараховано та виплачено упродовж січня-червня 2016 року та січня-березня 2017 року заробітну плату розміром 4823,43 грн., чим спричинено збитки місцевому бюджету на вказану суму.

Крім того, приймаючи рішення про виправдання обвинуваченого ОСОБА_6 ч. 2 ст. 191 КК України суд першої інстанції зазначив, що під час судового розгляду стороною обвинувачення не надано безсумнівних та беззаперечних доказів наявності в діяннях обвинуваченого ОСОБА_6 складу злочину, передбаченого ч.2 ст.191 КК України, у зв`язку з чим обвинувачений підлягає виправданню за недоведеністю його вини.

При цьому, судом зазначено, що у діях обвинуваченого ОСОБА_6 відсутня суб`єктивна сторона складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України, так як в ході судового розгляду не було встановлено, що обвинувачений переслідував прямий умисел і корисливий мотив розтратити ввірені йому грошові кошти (заробітну плату ОСОБА_10 ), в тому числі збагатити ОСОБА_10 за рахунок державних коштів.

Заслухавши доповідача, думку обвинуваченого ОСОБА_6 , підтриману його захисником адвокатом ОСОБА_9 , які просили задоволити апеляційну скаргу обвинуваченого та закрити кримінальне провадження за строками давності, апеляційну скаргу прокурора відхилити, думку прокурора, яка не підтримала апеляційну скаргу прокурора та не заперечувала про закриття кримінального провадження за строками давності, вивчивши матеріали кримінального провадження, переглянувши судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає до задоволення, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 з уточненнями до неї, слід задоволити, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України, за обставин, наведених у вироку, є обґрунтованим, вмотивованим і відповідає фактичним обставинам справи.

Що ж стосується призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 виду та розміру покарання за ч.1 ст. 366 КК України то, на думку колегії суддів, таке призначене у відповідності до вимог ст. 65 КК України, з врахуванням тяжкості вчиненого злочину, особи обвинуваченого.

При цьому, суд першої інстанції враховуючи обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування заподіяної шкоди, обставин, що обтяжують покарання не встановлено, дійшов до вірного висновку що обвинуваченому слід призначити покарання не пов`язане із позбавленням волі та застосувати ст. 75 КК України.

Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 285 КПК особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
За правилами ч. 8 ст. 284 КПК закриття кримінального провадження на підставі, передбаченій п.1 ч. 2 цієї статті, не допускається лише у випадку, коли підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує. В цьому разі розгляд кримінального провадження продовжується в загальному порядку.
Положеннями ч. 4 ст. 286 КПК визначено, що в разі, якщо під час судового розгляду сторона у кримінальному провадженні звернеться до суду з клопотанням
про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання. Ця норма, як і положення ст. 49 КК
є імперативними нормами, які передбачають не право суду, а його обов`язок розглянути відповідне питання.
Правилами ч.3 ст. 288 КПК передбачено, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
За приписами п.1 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: три роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі.

Як вбачається із вирокуСамбірського міськрайонного суду Львівської області від 18 лютого 2020 року ОСОБА_6 визнано винним та призначено покарання за ч. І ст. 366 КК України, є відповідно до ст. 12 КК України злочином невеликої тяжкості, за який передбачено покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеженням волі на строк до трьох років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.
Інкриміноване за цим вироком обвинуваченому діяння мали місце в період з 01 по 23 січня 2016 року, з 30 по 31 березня 2016 року, з 01 по 13 квітня 2016 року, з 25 по 31 травня 2016 року, з 01 по 14 червня 2016 року, з 04 по 22 січня 2017 року та 04 березня 2017 року, від дня вчинення злочину до набрання вироком законної сили пройшло більше трьох років, на протязі цього часу він не ухилялась від слідства і суду, не вчинив будь-яких нових злочинів.

Тобто на момент апеляційного розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_6 закінчилися строки давності, передбачені п.1 ч. 1 ст. 49 КК України.
Отже в даному випадку наявні усі передбачені ст.49 КК України умови звільнення особи від кримінальної відповідальності, оскільки вирок по даній справі не вступив в законну силу і обвинувачений дав згоду на це.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Таким чином колегія суддів вважає, що наявні усі необхідні підстави для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, тому обвинувальний вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 підлягає зміні, а кримінальне провадження щодо нього закриттю у зв`язку із закінченням строків давності.
Крім того, на переконання колегії суддів, судом першої інстанції, обгрунтовано виправдано ОСОБА_6 за звинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України, через недоведеність вчинення ним злочину, оскільки таке не знайшло свого доведення в судовому засіданні як місцевого так і апеляційного суду.

Приймаючи вищевказане рішення, суд першої інстанції виходив з наступного:

ОСОБА_6 органом досудового розслідування пред`явлено обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України за розтрату чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем. Як вказано в обвинувальному акті, ОСОБА_6 перебуваючи на посаді директора народного дому с. Шум`яч Турківського району Львівської області, здійснюючи керівництво за підпорядкованим художнім керівником, тобто будучи службовою особою уповноваженою на виконання організаційно розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, умисно, всупереч інтересам служби, зловживаючи своїм службовим становищем, діючи в інтересах ОСОБА_10 здійснив розтрату грошових коштів місцевого бюджету за наступних обставин. Він, здійснюючи керівництво діяльністю народного дому, достовірно знаючи, що художній керівник народного дому с. Шум`яч Турківського району Львівської області ОСОБА_10 у період часу з 01 по 23 січня 2016 року, з 30 по 31 березня 2016 року, з 01 по 13 квітня 2016 року, з 25 по 31 травня 2016 року, з 01 по 14 червня 2016 року, з 04 по 22 січня 2017 року та 04 березня 2017 року не перебувала на роботі та не виконувала безпосередньо покладених на неї обов`язків, умисно, діючи всупереч вказаним вимогам Закону та інтересам служби, зловживаючи своїм службовим становищем, складав та видав завідомо неправдиві офіційні документи - табелі обліку використання робочого часу працівників народного дому села Шум`яч за січень, березень, квітень, травень, червень 2016 року, а також за січень та березень 2017 року, в яких вказав неправдиві відомості про перебування художнім керівником народного дому с. Шум`яч ОСОБА_10 на роботі в період з 01 по 23 січня 2016 року, з 30 по 31 березня 2016 року, з 01 по 13 квітня 2016 року, з 25 по 31 травня 2016 року, з 01 по 14 червня 2016 року, з 04 по 22 січня 2017 року та 04 березня 2017 року відповідно.

У результаті умисних та протиправній дій ОСОБА_6 , вчинених всупереч інтересам служби, використовуючи при цьому надані йому права і повноваження, на підставі підроблених офіційних документів, ОСОБА_10 незаконно нараховано та виплачено упродовж січня 2016 року - 852,86 грн., березня 2016 року - 106,36 грн., квітня 2016 року - 498,18 грн., травня 2016 року - 364,50 грн., червня 2016 року - 694,29 грн., січня 2017 року - 1347,89 грн., березня 2017 року - 89,55 грн. заробітної плати та єдиного соціального внеску розміром 869,80 грн., а разом виплачено 4823 грн. 43 коп., чим спричинено збитки місцевому бюджету на вказану суму.

Відповідно до змісту ч. 2 ст. 191 КК України, п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини проти власності» № 10 від 06.11.2003 року, правових позицій, викладених у постанові Верховного Суду України від 23.01.2014 року № 5-48к-13, за нормативним визначенням розтратою чужого майна визнається умисне, протиправне, безоплатне, безповоротне обернення (витрачання) на користь інших осіб шляхом споживання, безоплатної передачі, дарування, передачі у рахунок боргу тощо винною особою чужого майна, яке їй ввірено (надано на законних підставах для забезпечення зберігання, використання чи розпорядження ним) чи перебуває у її віданні (щодо якого особа наділена повноваженнями тільки по розпорядженню ним і його використанню).

Розтрата чужого майна шляхом зловживання службовим становищем передбачає вчинення зазначених вище дій службовою особою з використанням всупереч інтересам служби при витрачанні чужого майна наданої їй влади, організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, яке і виступає способом розтрати і утворює склад ч. 2 ст. 191 КК України. У результаті розтрати чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем для власника цього майна виникають наслідки у вигляді тільки реальної майнової шкоди, прямих майнових збитків, які носять характер нестачі.

Розтрата вчиняється шляхом активної поведінки, характеризується корисливим мотивом та виключно прямим умислом при її скоєнні, коли винна особа усвідомлює суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачає суспільно небезпечні наслідки і бажає їх настання, при цьому переслідує мету незаконно збагатитися самому або незаконно збагатити інших осіб, в долі яких зацікавлений винний.

У частині 2 ст. 191 КК встановлена відповідальність тільки за умисне привласнення, розтрату або заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, при наявності в діянні особи тільки прямого умислу, корисливих мотивів та відповідної мети.

Обов`язковими суб`єктивними ознаками заволодіння майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем є корисливий мотив - спонукання до незаконного збагачення за рахунок чужого майна, та корислива мета - збагатитися самому або незаконно збагатити інших осіб, в долі яких зацікавлений винуватий.

Колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що надані стороною обвинувачення докази всупереч доводам прокурора не доводять поза розумним сумнівом наявності у діях ОСОБА_6 прямого умислу, корисливого мотиву та корисливої мети на заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, а саме: що обвинувачений переслідував прямий умисел і корисливий мотив розтратити ввірені йому грошові кошти (заробітну плату ОСОБА_10 ), в тому числі збагатити ОСОБА_10 за рахунок державних коштів.

Отже, враховуючи вищевикладені проаналізовані судом докази, колегія суддів вважає, що районний суд прийшов до вірного висновку про те, що у діях обвинуваченого ОСОБА_6 відсутня суб`єктивна сторона складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України, а тому прийняв обгрунтоване рішення щодо виправдання ОСОБА_6 за даною статтею обвинувачення.

Крім того, даних, які би свідчили, що суд допустив такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, або неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, не виявлено.

У зв`язку з цим твердження прокурора в своїй апеляційній скарзі про винуватість ОСОБА_6 у скоєнні вищезгаданого злочину не знайшло свого підтвердження і в апеляційному суді, а тому в задоволенні його апеляційної скарги слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 418 та 419 КПК України, колегія суддів,-

постановила:

Апеляційну скаргу прокурора Самбірської місцевої прокуратури ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 , з відповідними уточненнями, задоволити.

Вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 18 лютого 2020 року стосовно ОСОБА_6 в частині засудження за ч.1 ст. 366 КК України - змінити. Звільнити на підставі п.1 ч.1 ст.49 КК України ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 366 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, кримінальне провадження закрити.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: