КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/824/2637/2020
Категорія ч. 2 ст. 286 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8

представника потерпілої ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу представника потерпілої та цивільного позивача ОСОБА_9 на вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 травня 2020 року у кримінальному провадженні № 0001933 стосовно обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

ОСОБА_10 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Велика Стариця Бориспільського району Київської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 травня 2020 року ОСОБА_11 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_11 звільнено від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, із встановленням іспитового строку тривалістю 3 роки та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Цим же вироком частково задоволено цивільний позов представника потерпілої ОСОБА_12 - адвоката ОСОБА_9 .

Стягнуто з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_12 90 000 грн на відшкодування завданої моральної шкоди та 14 000 грн на відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги.

Стягнуто з ТДВ Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_12 73 129 грн 65 коп на відшкодування завданої матеріальної шкоди.

Крім того, судом вирішені питання щодо речового доказу та відшкодування процесуальних витрат.

Суд першої інстанції визнав доведеним, що 07 вересня 2018 року приблизно о 20 годині 10 хвилин водій ОСОБА_11 , керуючи технічно справним мікроавтобусом «ІVЕСО 35Е», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю близько 75 км/год. в смузі руху автодороги «Київ-Ревне-Рогозів» в с. Мартусівка Бориспільського району Київської області в напрямку с. Рогозів та, проявляючи злочинну недбалість, не врахував дорожню обстановку та не обрав безпечну швидкість, перевищивши допустиму її величину в населеному пункті, порушуючи тим самим п.п. 2.3 «б», 12.1, 12.4 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету міністрів України № 1306 від 10.10.2001 та введених в дію з 01.01.2002 (далі ПДР), внаслідок чого допустив з`їзд в правий по напрямку руху кювет, де зіткнувся з деревом.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир мікроавтобуса «ІVЕСО 35Е», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_12 отримала тяжкі тілесні ушкодження, які небезпечні для життя в момент спричинення.
Дана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія ОСОБА_11 , який грубо порушив п. 2.3 «б», п. 12.1, п. 12.4 ПДР України і такі порушення знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку із заподіянням потерпілій ОСОБА_12 тяжких тілесних ушкоджень.

В апеляційній скарзі представник потерпілої ОСОБА_9 , не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, висновки суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_11 у вчиненні злочину і правильність кваліфікації діяння за ч. 2 ст. 286 КК України, вважає таким, що прийнято з порушенням норм матеріального і процесуального права рішення в частині цивільного позову, а тому просить вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 травня 2020 року змінити, позовні вимоги ОСОБА_13 до ТДВ СК «Альфа-Гарант» про стягнення страхового відшкодування залишити без розгляду, а цивільний позов представника потерпілої ОСОБА_13 адвоката ОСОБА_9 до ОСОБА_11 задовольнити повністю.

На обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що у цьому кримінальному провадженні до обвинуваченого ОСОБА_11 та ТДВ СК «Альфа-Гарант» було пред`явлено цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, а 31 травня 2019 року уточнено позовні вимоги, відповідно до яких порушувалося питання про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_11 на користь потерпілої ОСОБА_13 завдану їй моральну шкоду в розмірі 90 000 грн та судові витрати, пов`язані з наданням професійної правової допомоги в розмірі 14 000 грн. Крім того, висувалася вимога про стягнення з ТДВ СК «Альфа-Гарант» на користь потерпілої ОСОБА_13 страхового відшкодування в розмірі 112 279 грн 36 коп.

05 вересня 2019 року представник потерпілої звернувся до суду із заявою, в якій просив позовні вимоги ОСОБА_13 до ТДВ СК «Альфа-Гарант» про стягнення 112 279 грн 36 коп залишити без розгляду, а в іншій частині задовольнити. Однак така заява була проігнорована судом, хоча відповідно до положень ст.ст. 128, 129 КПК України та п. 1 ч. 5 ст. 257 ЦПК України суд повинен був її задовольнити та залишити цивільний позов у цій частині без розгляду, чим порушив вимоги процесуального закону. Разом із цим, частково задовольнивши позовні вимоги, суд виклав у вироку лише позицію співвідповідача у відзиві від 11 квітня 2019 року, але не врахував, що позовні вимоги після уточнення збільшилися, зокрема розмір матеріальної шкоди у заяві від 31 травня 2019 року складав 112 279 грн 36 коп, а також не стягнув моральну шкоду, розмір якої співвідповідач фактично визнав.

Іншими учасниками кримінального провадження, які мають право подати апеляційну скаргу, вирок суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржений.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника потерпілої та цивільного позивача ОСОБА_9 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, заперечення прокурора щодо доводів апеляційної скарги, провівши судові дебати, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду, за встановлених у вироку обставин, про доведеність винуватості ОСОБА_11 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло тяжке тілесне ушкодження,є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними у ньому доказами, які досліджувалися в порядку, визначеному ч. 3 ст. 349 КПК України, при цьому ніким із учасників судового провадження не оспорюються, а тому колегія суддів, не встановивши істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду першої інстанції дійти правильних висновків у цій частині, не переглядає їх відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України.

З огляду на фактичні обставини, встановлені судом, та доведеність винуватості, правильною є і кваліфікація дій ОСОБА_11 за ч. 2 ст. 286 КК України.

Не оспорюються в апеляційний скарзі вид та розмір покарання, яке призначено судом першої інстанції обвинуваченому, а тому висновки суду, які не суперечать вимогам закону України про кримінальну відповідальність, і в цій частині колегією суддів не переглядаються на підставі ч. 1 ст. 404 КПК України.

Що стосується вирішення судом першої інстанції цивільного позову, то висновки про стягнення з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_12 90 000 грн на відшкодування завданої моральної шкоди та 14 000 грн на відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, ґрунтуються на вимогах матеріального закону, ніким не оспорюються, а тому також не є предметом апеляційної перевірки. Що ж стосується вирішення судом вимог представника потерпілої про стягнення зі страхової компанії страхового відшкодування, то колегія суддів часткового погоджується з доводами апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Частиною 5 ст. 128 КПК України передбачено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Загальними вимогами цивільного процесуального права визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову.

За змістом ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи, зокрема, обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Отже, вирішуючи цивільний позов, суд зобов`язаний об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати учасників та характер правовідносин, що склалися між ними, встановити розмір шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину, а також визначити порядок її відшкодування.

Відповідно до ст. 374 КПК України у мотивувальній частині обвинувального вироку, в числі іншого, зазначаються підстави для задоволення цивільного позову. При цьому виходячи із законодавчих положень у своєму рішенні суд повинен навести точний розрахунок присуджених сум для відшкодування матеріальної шкоди.

Між тим, приймаючи у межах кримінального провадження рішення, яке стосується цивільного позову щодо вимог представника потерпілої до ТДВ Страхова компанія «Альфа-Гарант», суд першої інстанції не дотримався указаних вимог закону.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, представник потерпілої ОСОБА_9 подав до суду першої інстанції позовну заяву про стягнення на користь потерпілої ОСОБА_12 з ТДВ Страхова компанія «Альфа-Гарант» у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушення, 107 926 грн 78 коп, а заявою від 31 травня 2019 року уточнив та збільшив позовні вимоги до 112 279 грн 36 коп, долучивши при цьому як до первинного позову, так і до заяви про уточнення позовних вимог низку документів на підтвердження розрахунку завданої матеріальної шкоди.

Задовольняючи частково позовні вимоги представника потерпілої та цивільного позивача, суд першої інстанції у вироку частково виклав позицію співвідповідача ТДВ Страхова компанія «Альфа-Гарант» у відзиву на цивільний позов та з посиланням на положення ст.ст. 1166, 1187 ЦПК України, ст.ст. 22-24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», дійшов висновку, що стягненню з ТДВ Страхова компанія «Альфа-Гарант» на відшкодування завданої ОСОБА_12 майнової шкоди підлягає 73 129 грн 65 коп.

Однак суд першої інстанції взагалі не перевірив вимог представника позивача, не дослідив під час судового розгляду, не дивлячись на позицію співвідповідача, який просив відмовити у задоволенні позовних вимог до ТДВ Страхова компанія «Альфа-Гарант», та не оцінив наданих на обґрунтування позовних вимог документів відповідно до ст. 94 КПК України і на обґрунтування свого рішення в цій частині не навів у вироку жодного доказу й розрахунку сум, присуджених до стягнення зі страхової компанії на користь потерпілої ОСОБА_12 .

Отже суд у цій частині належно не виконав вимог ст.ст. 370, 374 КПК України. При цьому встановлені колегією суддів порушення є істотними і такими, що перешкодили суду ухвалити законне й обґрунтоване судове рішення, а тому вирок суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову, а саме щодо вимог до співвідповідача ТДВ Страхова компанія «Альфа-Гарант» підлягає скасуванню.

Що стосується апеляційного прохання представника потерпілої та цивільного позивача про залишення цивільного позову в указаній частині без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, то воно не може бути задоволено, оскільки в матеріалах судового провадження відсутня заява цивільного позивача або її представника ОСОБА_9 про залишення цивільного позову в частині без розгляду, водночас представник потерпілої і цивільного позивача в суді апеляційної інстанції не довів, що така заява подавалася до початку розгляду справи по суті.

За таких обставин, з огляду на апеляційні вимоги та повноваження суду апеляційної інстанції за результатами апеляційного розгляду, з урахуванням того, що вирок суду першої інстанції у частині, яка стосується цивільного позову, заявленого до ТДВ Страхова компанія «Альфа-Гарант», постановлено з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, колегія суддів вважає, що у цій частині судове рішення на підставі п. 1, 3 ч. 1 ст. 409, ч. 1 ст. 412 КПК України підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства з метою забезпечення права потерпілої на відшкодування заподіяної їй майнової та моральної шкоди внаслідок злочину.

Під час нового розгляду цивільного позову в порядку цивільного судочинства суду необхідно дослідити наявні у справі докази, що стосуються заявленого позову до ТДВ Страхова компанія «Альфа-Гарант» та визначити суму матеріальної та/або моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь потерпілої ОСОБА_12 .

Таким чином, апеляційна скарга представника потерпілої та цивільного позивача ОСОБА_9 підлягає задоволенню частково.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника потерпілої та цивільного позивача ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 травня 2020 року відносно ОСОБА_11 в частині вирішення цивільного позову представника ОСОБА_9 в інтересах потерпілої ОСОБА_12 до ТДВ Страхова компанія «Альфа-Гарант» про відшкодування майнової шкоди скасувати та в цій частині призначити новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

У решті вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 травня 2020 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

_________________ __________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4