Справа № 645/160/19
Провадження № 1-кп/645/197/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 вересня 2020 року Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження №0002795 від 18.11.2018 року за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Луганської області, м. Сєверодонецьк, громадянина України, одруженого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, офіційно не працюючого,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України,
встановив:

В провадженні Фрунзенського районного суду м. Харкова знаходиться обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_5 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 звернулася до суду із клопотанням, яким просила продовжити відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

В обґрунтування клопотання зазначала про існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: можливість переховуватись від суду з метою уникнення кримінального покарання; незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення. Також прокурор вказувала на відсутність міцних соціальних зв`язків обвинуваченого, який не працює, не має осіб, яких за законом зобов`язаний утримувати, не має реєстрації в місті Харкові та Харківській області. Вказувала, що в рамках даного кримінального провадження ОСОБА_5 тривалий час знаходився у розшуку.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_4 заперечувала проти задоволення клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою вказуючи, що ризики на які посилається прокурор необґрунтовані та недоведені, прохала розглянути можливість застосування відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, однак підстав для зміни обраного раніше запобіжного заходу не зазначила.

Обвинувачений підтримав думку свого захисника.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому, суд дійшов наступних висновків.

Вимогами п. 2 ч. 3ст. 331 КПК України передбачено, що до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відносно обвинуваченого обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк якого спливає 16 вересня 2020 року.

Відповідно до ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватись вимог Конституції України, цього кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України та керуватись у своїй діяльності рішеннями Європейського Суду з прав людини.

Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Так, відповідно до вимог п. п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою ст. 194 КПК України.

Відповідно до змісту ч. 3ст. 199 КПК України, однією з підстав для продовження строку тримання під вартою є наявність обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Згідно із п. 4 ч. 2ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, яка передбачає покарання від 5 до 8 років позбавлення волі.

У даному кримінальному провадженні ухвалою суду від 29.01.2020 року ОСОБА_5 оголошено у розшук.

На виконання ухвали суду про розшук 22.05.2020 року Немишлянським ВП ГУНП в Харківській області було встановлено місцезнаходження ОСОБА_5 , провадження по справі відновлено та призначено підготовче засідання на 27.05.2020 року.

Характер та фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_5 кримінального правопорушення-злочину, свідчить про підвищену суспільну небезпеку, оскільки останній обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України. У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Відповідно до правової позиції ЄСПЛ, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

У справі «Ілійков проти Болгарії» Європейський суд з прав людини зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.
Тримання під вартою є виправданим якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи (Рішення «Лабіта проти Італії»).
Так, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.
При вирішенні питання про необхідність ув`язнення особи вагомою підставою є ризик переховування цієї особи від правосуддя та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином. При цьому переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують.
Згідно п.4 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Злочин, в учиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , відповідно до ч.5 ст.12 КК України є тяжким злочином, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі до 8 років.
Крім того, ОСОБА_5 офіційно не працює, не має реєстрації в Харкові та Харківської області, одружений, має дітей, які мешкають в Луганський області, але зв`язок з останніми не підтримує, що підтверджує відсутність міцних соціальних зв`язків останнього, у даному кримінальному провадженні знаходився у розшуку.
В розумінні практики Європейського суду з прав людини тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.
При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , судом враховується наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що обвинувачений може знову переховуватись від суду, оскільки ОСОБА_5 вчинив тяжке умисне кримінальне правопорушення проти життя та здоров`я особи та, усвідомлюючи міру покарання, буде переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінального покарання, за яке передбачене позбавлення волі від 5 до 8 років; незаконно впливати на свідків та потерпілого у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.
Приймаючи до уваги вищевикладене, враховуючи наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а також оцінюючи сукупність обставин, а саме: тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 в разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого обвинувачується, дані про особу обвинуваченого суд вважає, що застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу недостатнє для запобігання ризикам, передбаченим п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а також враховуючи неможливість завершення судового розгляду кримінального провадження у строк до спливу строку тримання обвинуваченого під вартою, суд вважає за необхідне продовжити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 12 листопада 2020 року, включно.
Судом вивчалась можливість застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначених ризиків, проте, на тепершінй час, застосування більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого.
Виходячи з викладеного, керуючись ст.ст. 177,183, 314-316, 369, 372 КПК України, суд,

постановив:

Клопотання прокурора про продовження строків запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів до 12 листопада 2020 року, включно.

Копію ухвали направити до Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» для відома.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Фрунзенський районний суд м. Харкова протягом 7 днів, а обвинуваченим в той же термін з моменту вручення йому копії ухвали.

Повний текст ухвали проголошено 15 вересня 2020 року о 15-30 годині.

Головуючий суддя -