Справа № 646/2353/20
№ провадження 1-кп/646/664/2020
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03.12.2020 м.Харків

Червонозаводський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_2 ,
обвинуваченої ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
секретар судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження, за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 307, ч.3 ст. 321, ч. 1 ст. 309 КК України,
УСТАНОВИВ :
У провадженні Червонозаводського районного суду м.Харкова перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 307, ч.3 ст. 321, ч. 1 ст. 309 КК України.
У судовому засіданні прокурор просив продовжити обвинуваченій запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів. В обґрунтування клопотання посилався на те, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме: переховування від суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності, враховуючи тяжкість вчинених кримінальних правопорушень та передбачене за них покарання, незаконний вплив на свідків у цьому кримінальному провадженні, які на даний час ще не допитані, вчинення іншого кримінального правопорушення оскільки обвинувачена є безробітною та не має джерела доходу, - не зменшились. Вказав, що в матеріалах кримінального провадження наявні вагомі докази про вчинення ОСОБА_3 інкримінованих їй кримінальних правопорушень, послався на відсутність у обвинуваченої визначеного місця реєстрації, законного джерела доходів та стійких соціальних зв`язків, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.
Захисник у судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечував та просив змінити запобіжний захід на більш м`який, а саме - на цілодобовий домашній арешт, посилаючись на тривалий строк тримання під вартою обвинуваченої та вважав ризики, зазначені прокурором в клопотанні про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_3 , необґрунтованими.
Обвинувачена у судовому засідання підтримала позицію захисника.
Суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження, дійшов такого висновку.
Ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м.Харкова від 03 квітня 2020 року щодо обвинуваченої ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 24 травня 2020 року.
Ухвалами Червонозаводського районного суду м.Харкова від 18 травня 2020 року, 16 червня 2020 року, 12 серпня 2020 року, 06 жовтня 2020 року строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, застосований до обвинуваченої ОСОБА_6 , неодноразово продовжувався, останній раз до 04 грудня 2020 року включно.
Відповідно до ч. 1 ст. 197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.
Вимогами п. 2 ч. 3 ст. 331 КПК України передбачено, що до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Строк тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_3 закінчується 04 грудня 2020 року.
Відповідно до вимог ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від слідства та суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків та інших учасників судового процесу та інше.
Вимогами ст. 178 КПК України передбачені обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу, зокрема тяжкість покарання, яке загрожує відповідній особі, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, у тому числі наявність родини та утриманців, наявність постійного місця роботи, наявність судимостей, дотримання обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувались раніше та інші обставини.
Згідно зі ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу.
Питання стосовно того, чи була розумною тривалість тримання особи під вартою, не може вирішуватися абстрактно. Наявність підстав для тримання обвинуваченого під вартою має оцінюватися в кожній справі з урахуванням її конкретних обставин. У будь-якій справі тривале тримання під вартою може виявитися виправданим лише за наявності конкретних ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують інтереси забезпечення поваги до особистої свободи (рішення у справі «W. проти Швейцарії»).
Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого, суд відмічає, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності.
Так, вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому, небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосудді може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи.
Так, вирішуючи питання про продовження строків тримання під вартою, суд оцінює в сукупності всі обставини, у тому числі тяжкість кримінальних правопорушень, інкримінованих обвинуваченій, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до проступку (ч.1 ст.309 КК України) та тяжких злочинів (ч.2 ст.307, ч.3 ст.321 КК України), їх суспільну небезпечність, а також особу обвинуваченої, наявність постійного місця проживання та міцність соціальних зв`язків, моральні переконання, майновий стан та зв`язки з державою, в якій обвинувачена зазнає судового переслідування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини.
При цьому, суд зазначає, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.
У суду відсутні підстави вважати про наявність у обвинуваченої міцних соціальних зв`язків, членів родини, з якими вона спільно проживає, та інших осіб на її утриманні, обвинувачена не має місця роботи або навчання, судом також не встановлено наявності будь-яких інших зв`язків обвинуваченої з державою.
Зважаючи на тяжкість кримінальних правопорушень, які інкримінуються обвинуваченій, покарання, яке загрожує обвинуваченій у разі визнання її винуватою, дані про особу обвинуваченої, які викладені в ухвалі про застосування запобіжного заходу, враховуючи кількість епізодів злочинної діяльності, що інкримінуються обвинуваченій, а також ту обставину, що розгляд судового провадження не завершений, свідки по даному кримінальному провадженню не допитані, суд вважає, що ризики, передбачені п.п. 1,3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які стали підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_3 , доведені прокурором та продовжують існувати.
Доказів про зменшення ризиків, передбачених ст.177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченої більш м`якого запобіжного заходу суду не надано.
Водночас, розглядаючи можливість альтернативних запобіжних заходів, з урахуванням вищенаведених ознак, суд вважає їх такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченої.
Доводи сторони захисту щодо зміни запобіжного заходу не спростовують вищевказаних висновків суду. З наведених вище підстав суд вважає клопотання захисника про зміну запобіжного заходу таким, що не підлягає задоволенню, у зв`язку з необґрунтованістю.
Отже, суд приходить до висновку про задоволення клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та відмову у задоволенні клопотання обвинуваченої та захисника про зміну запобіжного заходу.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 177, 197, 199, 331 КПК України, суд
У Х В А Л И В:
Клопотання прокурора задовольнити.
Строк тримання під вартою ОСОБА_3 , обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 307, ч.3 ст. 321, ч. 1 ст. 309 КК України, продовжити на 60 днів, а саме до 31 січня 2020 року включно, з правом внесення застави, розмір та порядок внесення якої визначено ухвалою слідчого судді Червнозаводського районного суду м.Харкова від 03 квітня 2020 року.
Строк дії ухвали встановити до 31 січня 2020 року включно.
В задоволенні клопотання обвинуваченої та захисника про зміну запобіжного заходу відмовити.
Ухвала протягом семи днів з дня її проголошення може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Червонозаводський районний суд м. Харкова, а обвинуваченою - в той же строк, з моменту вручення їм копії ухвали суду.

Суддя ОСОБА_1