15.10.2020 Справа № 756/3603/17
Унікальний № 756/3603/17
Провадження № 1-кп/756/130/20
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2020 року Оболонський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві обвинувальний акт у кримінальному провадженні за № 0000676 від 24.01.2017 відносно
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України,
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Переяслав-Хмельницького Київської обл., українця, громадянина України, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше судимого 14.06.1999 Баришевським районним судом Київської області за ч. 2 ст. 141, ст. 43 КК України (в ред. 1960 року) до 3 років позбавлення волі з конфіскацією майна; 30.07.2002 року вироком Переяслав-Хмельницького міського суду Київської області за ч. 1 ст. 115, ст. 71 КК України до 14 років позбавлення волі, 18.07.2012 року звільненого умовно-достроково на 3 роки 4 місяці 29 днів,
який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:
прокурорів ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ,
захисників ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 ,
ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 ,
обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
потерпілої - ОСОБА_23 ,

В С Т А Н О В И В:

У невстановлений день, час та місці у ОСОБА_11 виник злочинний умисел, спрямований на вчинення розбійного нападу, поєднаного із погрозою застосування насильства. 3 метою реалізації свого умислу ОСОБА_11 вирішив підшукати особу з якою разом буде вчиняти дане кримінальне правопорушення. 3 цією метою ОСОБА_11 запропонував ОСОБА_10 вчинити розбійний напад, поєднаний із погрозою застосування насильства.
У свою чергу ОСОБА_10 на пропозицію ОСОБА_11 погодився. Вони розробили між собою спільний план із розподілом ролей для кожного з метою реалізації спільного злочинного умислу.
Так, реалізуючи спільний злочинний умисел, діючи відповідно до розподілених ролей, ОСОБА_11 на початку грудня 2016 року у невстановлений час через сайт знайомств «mamba.ru» познайомився з ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Продовжуючи реалізувати спільний злочинний умисел, спрямований на вчинення розбійного нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, за попередньою змовою групою осіб, діючи відповідно до розподілених ролей, 16.12.2016 ОСОБА_11 приблизно о 23 год. 00 хв. разом із потерпілою ОСОБА_23 знаходився у приміщенні готелю «Акорн», що по вул. Університетській, 33 в м. Ірпінь Київської області.
У цей час ОСОБА_10 , діючи відповідно до розподілених ролей, знаходився у автомобілі марки «Chevrolet Lacetti», білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , неподалік готелю «Акорн», що по вул. Університетській, 33 в м. Ірпінь Київської області.
Реалізовуючи спільний злочинний умисел, спрямований на вчинення розбійного нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, за попередньою змовою групою осіб, 16.12.2016 приблизно о 23 год. 30 хв. ОСОБА_24 разом із ОСОБА_23 , перебуваючи поблизу готелю «Акорн», що за адресою: Київська область, м. Ірпінь, вул. Університетська, 33, сіли у автомобіль марки «Chevrolet Lacetti», білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , за кермом якого перебував ОСОБА_10 , та під приводом поїздки до місця проживання ОСОБА_23 поїхали у бік виїзду з м. Ірпінь Київської області у напрямку м. Києва.
У той же день приблизно о 23 год. 40 хв., проїжджаючи поблизу провулку Озерний в м. Ірпінь Київської області, ОСОБА_23 , перебуваючи на задньому сидінні вказаного автомобіля поруч із ОСОБА_11 , дістала свій мобільний телефон марки «LG G3S» для того, щоб викликати когось на допомогу. У цей момент у ОСОБА_11 , виходячи за межі домовленості з ОСОБА_10 , виник злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, а саме мобільного телефону марки «LG G3S», що належав ОСОБА_23 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_11 , перебуваючи на задньому сидінні автомобіля марки «Chevrolet Lacetti», білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , який перебував у русі по вулицям м. Ірпінь Київської області, знаходячись поруч із ОСОБА_23 , шляхом ривку відкрито викрав належний останній мобільний телефон марки «LG G3S» вартістю 3500 грн. із чохлом вартістю 50 грн., цим самим довів свій злочинний умисел до кінця. При цьому із вказаного мобільного телефону ОСОБА_24 вийняв сім карту і карту пам`яті та повернув ОСОБА_23 , а мобільний телефон залишив собі та згодом розпорядився ним на власний розсуд, спричинивши ОСОБА_25 майнову шкоду на суму 3550 грн.
Таким чином, своїми умисними діями, що виразилися у відкритому викрадені чужого майна, ОСОБА_11 вчинив кримінальне правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України.
Крім того, продовжуючи реалізовувати спільний злочинний умисел, спрямований на вчинення розбійного нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, за попередньою змовою групою осіб, 17.12.2016, о 00 год. 20 хв. відповідно до розподілених раніше ролей ОСОБА_10 зупинив автомобіль марки «Chevrolet Lacetti», білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , поблизу митниці «Ост Вест Експрес», що розташована по вул. Дніпроводській в м. Києві, та, перебуваючи у салоні вказаного автомобіля на сидінні водія, розвернувся корпусом тіла до ОСОБА_23 , взявши її правою рукою за потилицю, нахилив голову останньої до сидіння водія, при цьому лівою рукою діставши предмет, схожий на ніж, приклав його до горла ОСОБА_26 та почав вимагати, щоб вона віддала свої прикраси, погрожуючи застосуванням предмету, схожого на ніж.
У цей час ОСОБА_23 , сприйняла дані погрози реально та, побоюючись за своє життя і здоров`я, самостійно зняла з себе ювелірні вироби, а саме: золотий ланцюжок, проба 585, вагою 9,65 г вартістю 2123 грн.; золотий кулон, проба 585, вагою 7,63 г вартістю 1261 грн., золоті сережки, проба 585, вагою 3,41 г вартістю 730 грн.; золоту каблучку із камінцем цирконію, вагою 2,31 г вартістю 300 грн.; золоту каблучку, проба 585, вартістю 794 грн. та передала їх ОСОБА_11 .
У цей момент ОСОБА_11 , продовжуючи реалізувати спільний злочинний умисел, взяв жіночу сумку ОСОБА_23 та передав її ОСОБА_10 , після чого ОСОБА_10 , дістав із вказаної сумки гаманець, звідки взяв грошові кошти в сумі 450 гривень та віддав сумку разом із гаманцем назад потерпілій, після чого, ОСОБА_11 та ОСОБА_10 з місця вчинення злочину зникли на автомобілі марки «Chevrolet Lacetti», білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , на власний розсуд розпорядившись чужим майном, належним потерпілій ОСОБА_23 , яким вони спільно заволоділи в результаті розбійного нападу на жінку, спричинивши їй матеріальну шкоду у розмірі 5658 грн. При цьому ОСОБА_10 та ОСОБА_11 потерпілу ОСОБА_23 залишили на дорозі поблизу вул. Дніпроводської в м. Києві, повернувши їй 50 гривень.
Таким чином, своїми умисними діями, які виразилися у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_11 та ОСОБА_10 вчинили кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 187 КК України.
ОСОБА_11 , допитаний в суді у якості обвинуваченого, свою вину у вчиненні інкримінованих йому злочинів визнав частково та частково визнав пред`явлений потерпілою до нього з ОСОБА_10 цивільний позов. Він показав, що на початку грудня 2016 року через інтернет-сайт знайомств «mamba.ru» познайомився з потерпілою ОСОБА_23 та згодом вони зустрілися в одному з кафе м. Києва, вирішили продовжити спілкування і 16.12.2016 року близько 17-18 години він за попередньою домовленістю з ОСОБА_23 зустрівся з останньою в м. Ірпінь, де вона проживала, куди його привіз на автомобілі марки «Chevrolet Lacetti», білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , його знайомий ОСОБА_10 , до якого він періодично звертався, як до таксиста. З ОСОБА_23 вони спочатку посиділи та поспілкувалися в декількох кафе, де пили вино, потім в одному з магазинів він ще купив пляшку вина і вони за взаємною домовленістю пішли провести час в окремому номері одного з готелів м. Ірпінь, де також пили вино. ОСОБА_10 на його прохання залишався в м. Ірпінь та чекав його дзвінка, щоб потім відвезти назад в м. Київ, де він тимчасово проживав. Близько 23 години він по телефону викликав ОСОБА_10 з автомобілем до готелю, де вони відпочивали з потерпілою. Приблизно о 23 годині 30 хвилин він та ОСОБА_23 вийшли з готелю та сіли в салон автомобіля ОСОБА_10 й поїхали. ОСОБА_23 була нетвереза. Знаходячись в автомобілі ОСОБА_23 почала пред`являти йому претензії, що він їй щось підсипав у напій і що вона через це погано себе почуває. З цієї причини вони з ОСОБА_27 почали сваритися, а ОСОБА_10 ввімкнув голосніше музику, щоб їх не чути. Куди і якою дорогою їхав при цьому ОСОБА_10 , ні він, ні ОСОБА_23 не слідкували та не керували, бо з`ясовували між собою стосунки. Коли ОСОБА_23 взяла в руки свій мобільний телефон, щоб кудись дзвонити, то він сказав, щоб вона той телефон віддала йому в порядку відшкодування понесених ним того вечора витрат на кафе, на магазин, на номер в готелі. Після цього ОСОБА_23 добровільно віддала йому свій мобільний телефон, а він вийняв з вказаного телефону сім-карту та флеш-карту і повернув їх ОСОБА_23 . Невдовзі він попросив ОСОБА_10 зупинитися, щоб вийти в туалет. ОСОБА_10 зупинив рух автомобіля десь біля лісу, та сам вийшов з нього. Він же залишався в салоні автомобіля разом з ОСОБА_23 , сварився з нею, вимагав, щоб вона з ним розрахувалася за все, що він витратив, після чого вона зняла з себе та добровільно віддала йому наявні в неї на той час ювелірні прикраси із золота: ланцюжок з кулоном, сережки та дві каблучки, якісь гроші. Потім він вийшов з автомобіля разом з ОСОБА_23 віддав їй 50 грн. на дорогу, щоб вона могла зупинити якусь машину та доїхати до себе додому в м. Ірпінь, оскільки поруч була автотраса. ОСОБА_11 не спростовує того, що потерпілу він висадив з автомобіля біля лісонасаджень на вул. Дніпроводська міста Києва близько першої години ночі вже 17.12.2016 року та що на вулиці тієї ночі було близько 10-15 градусів морозу. Він вважав, що ОСОБА_23 здатна сама добратися до себе додому.

Не дивлячись на викладену вище позицію ОСОБА_11 повністю визнав цивільний позов потерпілої в частині стягнення моральної шкоди у розмірі 10000 грн. та частково визнав позов у частині відшкодування майнової шкоди (тільки в частині висунутого обвинувачення).

ОСОБА_10 , допитаний в суді у якості обвинуваченого, показав, що він станом на грудень 2016 року два чи три місяці був знайомий з ОСОБА_11 , який періодично звертався до нього за послугою пасажирського перевезення в таксі. ОСОБА_10 показав, що на той час він орендував автомобіль марки «Chevrolet Lacetti», білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , використовував цей автомобіль як таксі, займався на вказаному автомобілі пасажирськими перевезеннями. Згодом ОСОБА_11 запропонував йому працювати на нього, визначивши тариф в 160 грн. за годину, на що він погодився. Так, 16.12.2016 він на прохання ОСОБА_11 приблизно о 17-18 годині привіз останнього з м. Києва в м. Ірпінь на зустріч зі знайомою та чекав його там же в м. Ірпінь. Близько 23 години йому подзвонив ОСОБА_11 та сказав адресу готелю, куди він повинен був приїхати за ним. Коли він приїхав, то з готелю ОСОБА_11 вийшов не один, а разом з ОСОБА_23 та вони вдвох сіли в салон його автомобіля. Ні ОСОБА_11 , ні ОСОБА_23 не говорили йому адресу, куди треба їхати, тому він їхав у бік міста Києва, звідки і приїхав. ОСОБА_23 та ОСОБА_11 вдвох сиділи на задніх пасажирських сидіннях, розмовляли між собою. Щоб їх не слухати він увімкнув музику. Згодом ОСОБА_11 попросив його зупинитися, щоб вийти в туалет. Він, у свою чергу, зупинив автомобіль десь в районі вул. Дніпроводської на в`їзді в м. Київ та вийшов з нього, щоб покурити. Що відбувалося в салоні автомобіля між ОСОБА_11 та ОСОБА_23 , він не знає. ОСОБА_10 стверджує в суді, що особисто він до ОСОБА_23 не застосовував ніяких погроз, тим більше не хапав її за шию, не притискав до спинки сидіння та не приставляв до її шиї ножа, бо ніякого ножа в нього не було. Коли він повернувся в салон автомобіля, то на передньому пасажирському сидінні лежала сумка потерпілої та золотий ланцюжок з кулоном, однак, він не придав цьому значення. Потім з автомобіля вийшли на вулицю і ОСОБА_11 і ОСОБА_23 , про щось там ще говорили, після чого в його автомобіль сів лише ОСОБА_11 і вони з ним поїхали у бік міста Києва, а ОСОБА_23 залишилася на дорозі. Чому так сталося він не знає і у ОСОБА_11 не цікавився. Згодом приблизно через один тиждень він під час прибирання в автомобілі випадково знайшов чийсь мобільний телефон, тому здав його в ломбард, а за нього виручив грошові кошти.

Не дивлячись на викладену вище позицію ОСОБА_10 щодо висунутого йому обвинувачення, він все ж повністю визнав цивільний позов потерпілої в частині стягнення моральної шкоди у розмірі 10000 грн. та частково визнав позов у частині відшкодування майнової шкоди (тільки в частині висунутого обвинувачення).

Крім фактично частково визнавальних показань обох обвинувачених, їх винуватість у вчиненні інкримінованих кожному з них злочинів в повній мірі підтверджується іншими безпосередньо дослідженими в судовому засіданні доказами: показаннями потерпілої, свідків, документальними доказами, протоколами слідчих дій.

Так, будучи допитаною в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_23 показала, що на початку грудня 2016 року вона на інтернет-сайті знайомств «mamba.ru» познайомилась з ОСОБА_11 , який представився як « ОСОБА_28 ». Вони, поспілкувавшись кілька днів, домовилась з ним зустрітися у ОСОБА_29 . Вона приїхала на ОСОБА_30 де і зустрілась з ОСОБА_28 . Вони погуляли в районі Нивок, де посиділи в ресторані, а потім на вечір ОСОБА_28 відвіз її до зупинки автобуса, який слідував м. Ірпінь. Таким чином, перший день їх очного знайомства пройшов без пригод. Через два тижні вони домовились знову зустрітись. 16.12.2016 року близько 17 години вже « ОСОБА_28 » приїхав до неї в м. Ірпінь. В центр до вокзалу його привіз товариш, з яким він домовився. Так сказав « ОСОБА_28 ». Вони спочатку гуляли містом, потім пішли посиділи спочатку в одному кафе, а потім пішли в інше. Після цього вони вирішили поїхати в готель, який знаходиться на вул. Університетській в м. Ірпінь. Попередньо « ОСОБА_28 » в магазині купив ще пляшку вина. Потерпіла зауважила, що вони того вечора вина пили небагато, вдвох випили пів пляшки легкого вина « ОСОБА_31 ». Номер в готелі реєстрували на її ім`я, оскільки « ОСОБА_28 » повідомив, що на той час у нього з собою не було паспорта. Під час перебування в номері готелю вона згодом зрозуміла, що їй стає зле, хоча від такої кількості напівсухого вина оп`яніти вона ніяк не могла. Тоді вона сказала « ОСОБА_28 » ( ОСОБА_11 ), що їй погано і що в неї таке відчуття, ніби їй щось підсипали, коли вона була в душі, попросила щоб він відвіз її додому. « ОСОБА_28 », він же ОСОБА_11 , посміявся з її слів про «підсипали», але потім все ж подзвонив товаришу, який начебто після того, як його привіз, повернувся у Київ. ОСОБА_23 зауважила, що автомобіль за ними приїхав досить швидко, що викликало у неї певну підозру. Це був білий «Шевроле». Потерпіла показала, що приблизно о 22 годині 30 хвилин вони сіли з « ОСОБА_28 » ( ОСОБА_11 ) на задні пасажирські сидіння (вона за водієм, а ОСОБА_11 за вільним переднім пасажирським сидінням) та поїхали, як вона думала, відвезти її додому. Однак, не дивлячись на її вимогу, водій за кермом ( ОСОБА_10 ) проїхав повз поворот, який прямує до її будинку. Після цього вона голосніше почала вимагати, щоб її завезли додому, питала, куди вони її везуть? В цей час « ОСОБА_28 » ( ОСОБА_11 ) почав їй грубити, затискати рота, щоб вона не кричала, а коли вона дістала телефон, щоб викликати поліцію, він ривком вирвав телефон з її рук та забрав собі і тривалий час сидів, листав та переглядав інформацію в її телефоні. Вона ж при цьому постійно повторювала питання куди її везуть? ОСОБА_11 сказав, що вона його образила тим, що сказала, що він їй щось підсипав, запевнив, що вони їдуть на Академмістечко в м. Київ, після чого автомобіль відвезе її назад в м.Ірпінь. Після цих слів вона трішки заспокоїлось, але згодом, спостерігаючи за дорогою, зрозуміла, що везуть її не на ОСОБА_30 , що вони вже виїхали на трасу в бік м. Вишгорода. ЇЇ умовляння відвезти додому ніким з чоловіків сприйняті не були, навпаки ОСОБА_11 весь час погрожували тим, що її завезуть кудись і віддадуть в рабство. В решті решт її завезли в таке глухе місце, що вона навіть не зрозуміла де це. Автомобіль з`їхав з траси, зупинився і їй сказали щоб вона віддала все, що в неї є. Спочатку вона сиділа і нічого не віддавала. ОСОБА_11 і ОСОБА_10 наполягали на тому, щоб вона віддала їм все сама по-хорошому. Коли ж вона спробувала відкрити двері щоб вискочити з автомобіля, її схопили і нікуди не відпустили. Потім ОСОБА_11 забрав її сумку і передав ОСОБА_10 на водійське сидіння, щоб той з сумки все позабирав. ОСОБА_10 забрав гаманець та 450 грн. в ньому, потім вони 50 грн. їй повернули - залишили на дорогу щоб добратися додому. Потім обвинувачені побачили банківські картки і почали вимагати пін-код банківської карти. Вона повідомила пін-код. Обвинувачені через мобільний додаток «Приват24» перевірили її картковий рахунок, зрозуміли, що на ньому мало коштів, і повернули їй банківську карту назад. Потім вона просила ОСОБА_11 повернути їй сім - карту та дозволити виписати з її ж телефону номер телефону батьків, щоб подзвонити їм та попросити її забрати. На це ОСОБА_11 погодився. Коли забирали в неї сумку, то вона почала знімати з себе прикраси, тому що ОСОБА_10 зі свого водійського місця різко повернувся та нахилився до неї, своєю лівою рукою взяв її за шию, притягнув до себе, притис обличчям до спинки свого сидіння і правою рукою приклав до її горла щось схоже на ніж і сказав, що зараз дадуть їй по ребрам, що заріжуть її тут на місці, якщо вона їм нічого не віддасть. Після цього вона дуже налякалася, висловлені на її адресу погрози сприймала як реальні, оскільки вона їхала з двома незнайомими чоловіками вночі, зупинилися в незнайомому глухому місці і статися з нею могло все, що завгодно. Самого леза ножа вона не бачила, в машині було темно, але висловлену погрозу вона зрозуміла як можливе застосування до неї ножа, що це був саме ніж. Саме тому, перебуваючи у стані страху, вона сама почала знімати всі ювелірні прикраси і віддала їм все. Потім вона та ОСОБА_11 вийшли з машини, ОСОБА_11 її трішки провів подалі від автомобіля, щоб вона не бачила його номерних знаків, а сам став повертатись в автомобіль. Вона спитала як добратись додому, а ОСОБА_11 показав напрямок як вийти до траси, сів до ОСОБА_10 в автомобіль і вони поїхали. Це було приблизно о 00 годин 30 хвилин 17.12.2016 року, їй було дуже зле, на вулиці було холодно близько 15 градусів морозу, і вона почала йти в напрямку до Києва. Згодом зупинила попутний автомобіль, водій якого дав їй свій телефон та вона подзвонила батькам, щоб вони виїхали за нею. Водій висадив її біля КП і там її забрали батьки. Вони зразу ж поїхали в поліцію і написали заяву, яку було передано в Вишгородське ВП, оскільки зразу не могли з`ясувати місце вчинення злочину.

Щодо обґрунтування цивільного позову в частині спричиненої їй злочинами матеріальної шкоди, то потерпіла повністю підтримала вимоги , викладені нею в своєму цивільному позові, підтвердивши, що ОСОБА_11 вона віддала золотий ланцюжок вагою 9.65 грама вартістю 13000 грн., золотий кулон у вигляді іконки вагою 7.63 грама вартістю 9900 грн., золоті сережки вагою 3,41 грама із вставкою з топазу вартістю 5000 грн., дві каблучки вагою 2,31 грама та 2, 69 грама, вартістю по 3000 грн. кожна, а всього золотих виробів загальною вагою 26 грамів. Вартість відкрито викраденого в неї ОСОБА_11 мобільного телефону «LG» становила 3500 грн. та вартість чохла до телефону становила 50 грн.; ОСОБА_10 з її гаманця викрадено 400 грн. Саме тому загальна сума спричиненої їй матеріальної шкоди за її оцінкою складає 37850 грн., а моральна шкода становить 20000 грн., що обґрунтовано у позовній заяві.

Допитаний в судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_32 показав, що він працює керівником готелю «Акорн», розташованого по вул. Університетській, 33 в м. Ірпінь Київської області. Вперше потерпілу ОСОБА_23 він бачив, коли вона одного вечора виселялася з готелю, не виключено, що це було в грудні 2016 року. Чоловіка, який був з нею, він не запам`ятав. Через два тижні після того в готель приходила потерпіла разом з працівником поліції, просили переглянути відеозаписи з наявних у них камер відеоспостереження. Він, як керівник, такий перегляд дозволив. На одному з відеозаписів була зафіксована потерпіла разом з чоловіком, обличчя якого було дуже добре видно.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_33 показав, що тривалий час працює в системі ПТ «АЙ ТІ ЛОМБАРД», що ломбардних відділень вказаного товариства неодноразово звертаються постійні клієнти. Станом на грудень 2016 року паспорти клієнтів не ксерокопіювалися.

Відповідно до письмової інформації ПТ «АЙ ТІ ЛОМБАРД, наданої в порядку ст. 93 КПК Оболонському УП ГУНП в м. Києві, вбачається, що ОСОБА_11 у період з липня по вересень 2016 року та ОСОБА_10 у період з липня 2016 року по січень 2017 року неодноразово зверталися до різних ломбардних відділень вказаного товариства, розташованих в м. Києві, з приводу закладу мобільних телефонів та ювелірних виробів із золота 585 проби. Закладене вказаними особами майно не відкуплялася ними і на таке майно було звернено стягнення. Серед вказаного закладеного ОСОБА_10 майна 23.12.2016 значиться мобільний телефон марки «LG».

Відповідно до письмової інформації, наданої слідчому в порядку ст. 93 КПК керуючим готелю ОСОБА_32 , 16.12.2016 ОСОБА_23 дійсно проживала в готелі «Акорн», кімната № НОМЕР_2 , за адресою: АДРЕСА_4 , про що було зроблено запис в книзі реєстрації готелю.

Фотокопіями ювелірних виробів та цінників до них, а також копією документу щодо мобільного телефону «LG», наданих органу досудового слідства потерпілою, підтверджується факт володіння нею вказаними речами.

Відповідно до двох протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 25.01.2017 потерпіла ОСОБА_23 у присутності понятих за характерними рисами обличчя почергово впізнала спочатку ОСОБА_11 , а потім ОСОБА_10 , як осіб, які 17.12.2016 приблизно о 00 год. 30 хв. поблизу митниці «Ост Вест Експрес» що по вул. Дніпроводській в м. Києві, здійснили на неї напад з метою заволодіння її майном, поєднаний з погрозою застосування предмету, схожого на ніж.

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 08.02.2017 свідок ОСОБА_32 у присутності понятих за характерними рисами обличчя впізнав ОСОБА_11 , як особу, яка 16.12.2016 у період з 20.00 години до 23 години 30 хвилин перебувала у номері його готелю «Акорн».

Дослідженням протоколу проведення слідчого експерименту від 25.01.2017 за участю потерпілої ОСОБА_23 та двох статистів у присутності понятих та відтворенням в судовому засіданні відеозапису вказаного слідчого експерименту знайшли підтвердження показання потерпілої, надані нею в суді, які є аналогічними та покроково вказують на характер, спосіб, послідовність та узгодженість умисних злочинних дій обвинувачених щодо потерпілої, знайшли підтвердження час, місце та спосіб вчинення злочинів, їх кваліфікуючі ознаки.

Дослідженими в судовому засіданні протоколами проведення слідчих експериментів від 03.02.2017 за участю окремо ОСОБА_11 та окремо ОСОБА_10 та відтвореними їх відеозаписами також підтверджуються показання потерпілої як такі, що є правдивими, послідовними та логічними, які можуть бути покладені в основу судового рішення.

При дослідженні протоколу одночасного допиту обох обвинувачених та потерпілої та перегляду відеозапису цієї слідчої дії суд безпосередньо переконався, що ні ОСОБА_11 , ні ОСОБА_10 не змогли спростувати доводів та показань потерпілої ОСОБА_27 , щодо вчиненого відносно неї грабежу ОСОБА_11 та щодо наступного узгодженого та злагодженого розбійного нападу на неї з боку ОСОБА_11 та ОСОБА_10 з метою заволодіння її майном, поєднаного з погрозою застосування до неї насильства небезпечного для життя чи здоров`я з застосуванням предмета, схожого на ніж, що вчинене за попередньою змовою цих двох осіб.

Оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, дійшов висновку про те, що вина обвинувачених у вчиненні інкримінованих їм злочинів є доведеною.
Дії ОСОБА_11 по незаконному заволодінню мобільним телефоном марки «LG G3S» вартістю 3500 грн. із чохлом вартістю 50 грн., що належали потерпілій ОСОБА_23 , суд кваліфікує як відкрите викрадення чужого майна, тобто злочин, передбачений ч. 1 ст. 186 КК України.
Дії ОСОБА_11 та ОСОБА_10 по незаконному заволодінню ювелірними виробами та грошовими коштами потерпілої ОСОБА_23 , суд кожному обвинуваченому окремо кваліфікує як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, тобто і ОСОБА_11 і ОСОБА_10 вчинили злочин, передбачений ч. 2 ст. 187 КК України.
Відповідно до ст. 12 КК України у редакції, що діє на час ухвалення вироку, кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 186 КК України, відноситься до нетяжких злочинів, а кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 187 КК України, відносить до тяжких злочинів.
Обставин, передбачених ст. 66 КК України, що пом`якшують покарання обвинуваченим ОСОБА_34 та ОСОБА_10 , судом не встановлено.
Обставин, передбачених ст. 67 КК України, що обтяжують покарання ОСОБА_10 , судом також не виявлено.
Обставиною, передбаченою ст. 67 КК України, що обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_11 , суд визнає рецидив злочину.
Призначаючи обвинуваченим за вчинені злочини покарання у виді позбавлення волі за кожен злочин окремо у межах, установлених у санкціях статтей (санкціях частин статтей) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до ст.ст. 65-67 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчинених ними кримінальних правопорушень, особи винних та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, місце і роль кожного з обвинувачених у вчиненні злочинів.
При цьому, при призначенні покарання за злочин передбачений ч. 2 ст. 187 КК України, до кожного з обвинувачених слід застосувати і таке додаткове покарання, передбачене санкцією ч. 2 ст. 187 КК України, як конфіскація майна.
Крім того, після призначення покарання ОСОБА_11 за кожен злочин окремо, слід призначити йому остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим в порядку ч. 1 ст. 70 КК України.
ОСОБА_11 за місцем реєстрації в будинку своєї матері за адресою: АДРЕСА_2 сільським головою характеризується посередньо як непрацюючий, маючий цивільну дружину та малолітню дитину, не підтримуючий стосунків з сусідами, який часто залишає місце реєстрації, до адміністративної відповідальності не притягувався. За місцем фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_3 (так вказано в обвинувальному акті), ОСОБА_11 адміністрація ЖЕД-319 характеристики не надала, зазначивши, що обвинувачений там не зареєстрований та не проживає. На обліках у лікарів нарколога та психіатра ОСОБА_11 не перебуває, неодружений, раніше неодноразово судимий, востаннє - 30.07.2002 року вироком Переяслав-Хмельницького міського суду Київської області за ч. 1 ст. 115, ст. 71 КК України до 14 років позбавлення волі, 18.07.2012 року був звільнений умовно-достроково на 3 роки 4 місяці 29 днів, зазначена судимість не знята та не погашена.
ОСОБА_10 за місцем реєстрації та фактичного проживання характеризується посередньо, не одружений, не працюючий, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимий.
Оболонським районним судом м. Києва щодо ОСОБА_11 у даному кримінальному провадженні питання про застосування запобіжних заходів не вирішувалося, а тому при призначенні йому покарання за даним вироком не може бути застосованою ч. 5 ст. 72 КК України.
ОСОБА_11 утримується під вартою з січня 2017 року у іншому кримінальному провадженні, у межах якого він обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 153, ч. 2 ст. 152, ч. 2 ст. 187 КК України, та рахується за Вишгородським районним судом Київської області. ОСОБА_10 у тому ж іншому кримінальному провадженні обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 153, ч.2 ст. 187, ч.2 ст. 186 КК України. Відносно обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_10 Вишгородським районним судом Київської області ухвалено вирок від 11.09.2020 року, який не набрав законної сили, а тому в порядку ст.ст.70, 71 КК України не може бути врахованим у даному вироку при призначенні покарання.
У межах даного кримінальному провадженні, що розглядається Оболонським районним судом м. Києва, ОСОБА_10 тримається під вартою з 26.01.2017, був звільнений з-під варти 14.09.2018, а потім 18.09.2018 до ОСОБА_10 знову було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який неодноразово продовжувався та триває і до нині. Відтак, при призначенні покарання ОСОБА_10 у виді позбавлення волі, до нього слід застосувати правила ч. 5 ст. 72 КК України та в строк покарання зарахувати попереднє ув`язнення у даному кримінальному провадженні з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Підстав для застосування ст. ст. 69, 75, 76 КК України суд не знаходить.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_23 про стягнення з обвинувачених на її користь матеріальної шкоди, спричиненої злочинами, у розмірі 37850 грн. та про стягнення з обвинувачених 20000 грн. моральної шкоди (по 10000 грн. з кожного), обвинуваченими було визнано частково в частині матеріального збитку (лише в межах висунутого обвинувачення) та визнано повністю в частині відшкодування моральної шкоди. Суд вважає, що за таких умов цивільний позов також слід задовольнити частково, оскільки відповідно до ст. 337 КПК судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.
Відтак, суд приймає рішення матеріальну шкоду, спричинену відкритим викраденням мобільного телефону та чохла до нього, яка складає 3550 грн. стягнути тільки з ОСОБА_11 , оскільки саме він вчинив цей злочин та спричинив вказану шкоду.
Матеріальну шкоду у розмірі 5608 грн., спричинену потерпілій в результаті розбійного нападу на неї з метою заволодіння її майном (ювелірними виробами та грошима), поєднаного із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я потерпілої, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, а саме: ОСОБА_11 і ОСОБА_10 , слід стягнути з цих осіб на користь потерпілої солідарно.
Факт спричинення потерпілій моральної шкоди в результаті вчинених проти неї злочинів, та розмір цивільного позову в цій частині - обома обвинуваченими були визнані та не оспорювалися, а тому з кожного з обвинувачених на користь потерпілої в порядку відшкодування моральної шкоди слід стягнути по 10000 грн. В решті вимог цивільний позов слід залишити без задоволення, оскільки він виходить за межі висунутого особам обвинувачення та є недоведеним в частині пред`явленої суми.
Речові докази та процесуальні витрати відсутні.
Вирішуючи питання щодо запобіжних заходів, то до набрання вироком законної сили діючий запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_10 слід продовжити, а ОСОБА_11 такий запобіжний захід слід обрати.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 370, 374, 376 КПК, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_11 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 186, ч.2 ст. 187 КК України та призначити йому покарання:
- за ч. 1 ст. 186 КК України (3) три роки позбавлення волі,
- за ч. 2 ст. 187 КК України (8) вісім років (6) шість місяців позбавлення волі з конфіскацією майна.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_11 остаточне покарання за сукупністю злочинів у виді 8 (восьми) років (6) шести місяців позбавлення волі з конфіскацією майна.
Строк відбування покарання ОСОБА_11 рахувати з 15 жовтня 2020 року.
До набрання вироком законної сили застосувати до ОСОБА_11 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

ОСОБА_10 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України, та призначити йому покарання у виді (8) восьми років позбавлення волі з конфіскацією майна.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_10 в строк покарання його попереднє ув`язнення у даному кримінальному провадженні у період з 26 січня 2017 року по 14 вересня 2018 року та з 18 вересня 2018 року по 15 жовтня 2020 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_10 рахувати з 15 жовтня 2020 року.
Запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_10 продовжити до набрання вироком законної сили.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_23 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_23 матеріальну шкоду у розмірі 3550 гривень.
Стягнути з ОСОБА_11 та ОСОБА_10 солідарно на користь ОСОБА_23 матеріальну шкоду у розмірі 5608 гривень.
Стягнути з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_23 10000 гривень у порядку відшкодування моральної шкоди.
Стягнути з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_23 10000 гривень у порядку відшкодування моральної шкоди.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_23 в решті вимог залишити без задоволення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою - з дня вручення йому копії вироку у той же строк.

Суддя ОСОБА_1