Справа № 357/5921/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.08.2020 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3

захисника - ОСОБА_4

обвинуваченого - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду №3 в м. Біла Церква обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000039 від 20.05.2019 р. щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дрокія Дрокіївського району, Молдова, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, розлученого, маючого на утриманні малолітню доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , солдата, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, -

У С Т А Н О В И В:

Обвинувальний акт щодо ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, надійшов до Білоцерківського міськрайонного суду 19.06.2020 року.

Згідно обвинувального акту ОСОБА_5 вчинив злочин за наступних обставин.

Відповідно до ст.ст. 1,4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», Указів Президента України «Про часткову мобілізацію»:

- від 17.03.2014 р. №303/2014, затвердженого Законом України від 17.03.2014 р. №1126-VII;

- від 06.05.2014 р. №454/2014, затвердженого Законом України від 06.05.2014 р. №1240-VII;

- від 21.07.2014 р. №607/2014, затвердженого Законом України від 22.07.2014 р. №1595-VII;

- від 14.01.2015 р. №15/2015, затвердженого Законом України від 15.01.2015 №113-VIII,

з 18.03.2014 р. в Україні діє особливий період, що охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №36 від 04.08.2017 р. (по стройовій частині) солдата ОСОБА_5 , який уклав контракт на проходження військової служби 30.03.2017 р. строком на три роки, зараховано до списків особового складу вказаної військової частини, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду радіомінера інженерно-саперної роти групи інженерного забезпечення вказаної військової частини, яка дислокується по АДРЕСА_2 .

Під час проходження військової служби солдат ОСОБА_5 , як військовослужбовець Збройних Сил України, повинен керуватися вимогами ст.ст. 1,2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст.4,9,11,16,127,128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, які зобов`язують його свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувані військовий обов`язок, бути дисциплінованим та не допускати негідних вчинків, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг завдань, доручених йому за посадою.

Згідно із затвердженим командиром військової частини НОМЕР_1 розпорядком дня, ОСОБА_5 повинен був прибувати на службу до розташування військової частини НОМЕР_1 по АДРЕСА_2 о 8 год. кожного робочого дня з понеділка по п`ятницю.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №92 від 28.03.2019 р. (по стройовій частині) солдату ОСОБА_5 було надано відпустку терміном на 10 діб, з якої він повинен був повернутися на службу до військової частини НОМЕР_1 07.04.2019 р.

Разом з тим, будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, проходячи військову службу на вказаній посаді і достовірно знаючи вимоги керівних документів, що регламентують проходження ним служби, ОСОБА_5 , бажаючи тимчасово ухилитись від обов`язків військової служби, діючи з прямим умислом, без наказу або дозволу відповідних командирів і начальників, та без поважних причин 07.04.2019 р. в умовах особливого періоду не з`явився вчасно з відпустки до військової частини НОМЕР_1 , що дислокується по АДРЕСА_2 , та до 16.06.2020 р. включно проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

17.06.2020 р. солдат ОСОБА_5 добровільно прибув до місця дислокації військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_2 для подальшого проходження військової служби.

Таким чином, ОСОБА_5 не з`явився вчасно на службу без поважних причин, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, будучи особою, зазначеною в ч.2 ст. 407 КК України, військовослужбовцем (крім строкової служби) чим вчинив злочин, передбачений ч.4 ст.407 КК України.

В підготовчому судовому засіданні сторони провадження надали суду угоду про визнання винуватості, укладену між ними 05 серпня 2020 р., яку просили затвердити.

Відповідно до вказаної угоди про визнання винуватості від 05 серпня 2020 р., укладеної між прокурором військової прокуратури Білоцерківського гарнізону капітаном юстиції ОСОБА_3 , якому на підставі ст.36 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні - з одного боку, та обвинуваченим ОСОБА_5 - у присутності його захисника адвоката ОСОБА_4 , з іншого боку, на підставі ст.ст. 468,469,472 КПК України, ОСОБА_5 повністю визнав свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, пояснивши про причини скоєння кримінального правопорушення та визнавши вину згідно викладеного обвинувачення.

Крім того, суд переконався у судовому засіданні, що сторони при наявності ряду обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, погодилися на призначення покарання ОСОБА_5 із застосуванням, вимог ст.69 КК України, призначення іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ст.407 ч.4 КК України - у виді штрафу в дохід держави в розмірі 400(чотириста) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 6800(шість тисяч вісімсот) грн.

При цьому, обвинуваченому ОСОБА_5 роз`яснено наслідки укладення угоди, а саме обмеження його права на оскарження вироку в апеляційному та касаційному порядку, відмова права на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується, допиту під час судового розгляду свідків обвинувачення, подачі клопотань про виклик свідків і надання доказів, що свідчать на його користь, крім того, йому роз`яснено наслідки невиконання угоди.

В судовому засіданні з`ясовано, що ОСОБА_5 , розуміючи, що кримінальне провадження стосовно нього може бути розглянуте в судовому засіданні і він буде мати при цьому весь обсяг прав, в тому числі допитувати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подавати клопотання про виклик свідків і подавати докази, які свідчать на його користь, просив затвердити угоду.

При цьому, суд переконався, що ОСОБА_5 винуватість визнав добровільно і з розумінням того, що відмовляється від своїх прав, включаючи право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо інкримінованого йому кримінального правопорушення, угода була укладена добровільно, без будь якого примусу.

Крім того, судом роз`яснено ОСОБА_5 наслідки угоди, характер обвинувачення, конкретну міру покарання, передбачену ч.4 ст.407 КК України, з застосуванням ст.69 КК України, погоджену сторонами угоди у виді штрафу в дохід держави в розмірі 400(чотириста) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 6800(шість тисяч вісімсот) грн.

Розглянувши угоду, вислухавши доводи сторін, суд вважає, що угода підлягає затвердженню, оскільки відповідає вимогам ст.472 КПК України, дії ОСОБА_5 за ч.4 ст.407 КК України кваліфіковані вірно, умови угоди не суперечать інтересам суспільства і не порушують права, свободи чи інтереси сторін, угода укладена добровільно, фактичні підстави для визнання винуватості наявні, підстави для застосування судом ст.69 КК України (ряд пом`якшуючих покарання обставин: добровільне з`явлення, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, перебування на утриманні малолітньої дитини, брав участь у проведенні антитерористичної операції, вчинення злочину вперше) в провадженні наявні, узгоджена міра покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, визначених ст.65 КК України.

Речові докази у провадженні та процесуальні витрати відсутні.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_5 не застосовувався.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.373-376, 475 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Угоду про визнання винуватості, укладену 05 серпня 2020 р. у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000039 від 20.05.2019 р. - затвердити.

ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України та призначити покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді штрафу в дохід держави в розмірі 400(чотириста) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 6800(шість тисяч вісімсот) грн.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом 30 (тридцяти) днів з моменту проголошення з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, якщо його не буде скасовано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1