Провадження №1-кп/127/444/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2020 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_3 ,

сторони захисту: адвоката ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі № 12 обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого другою статті 263 Кримінального кодексу України, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.04.2020 р. за № 0000421,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 263 Кримінального кодексу України.

Прокурор вважає за можливе призначити кримінальне провадження до судового розгляду на підставі обвинувального акта, викликавши в судове засідання сторони обвинувачення та захисту. Крім того, підтримав подане до суду клопотання про обрання до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Клопотання мотивовано тим, що останній неодноразово не з`являвся на виклики суду, у зв`язку з чим останнього було оголошено у розшук що свідчить про наявність ризику ухилення від суду.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_4 не заперечував щодо призначення кримінального провадження до судового розгляду. При цьому заперечив проти обрання до його підзахисного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризики, передбачені кримінально-процесуальним законом, не доведені стороною обвинувачення. Крім того, зауважив, що прокурором не доведено факт ухиляння від явки до суду.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав думку свого захисника.

Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши обвинувальний акт, суд приходить до висновку, що підстави для прийняття рішень, передбачених пунктами 1-4 частини третьої статті 314 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), тобто для затвердження угоди, повернення обвинувального акта прокурору, направлення до іншого суду відсутні, а тому кримінальне провадження підлягає призначенню до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 31 КПК розгляд кримінального провадження слід здійснювати суддею одноособово.

В судове засідання необхідно викликати сторони обвинувачення та захисту. Клопотання про здійснення судового виклику свідків у кримінальному провадженні учасниками справи заявлене не було, тому суд не вбачає правових підстав для здійснення їх виклику.

Підстави для складання досудової доповіді згідно з приписами пункту 6 частини третьої статті 314 та статті 314-1 КПК, на думку суду, відсутні.
При вирішенні питання про наявність підстав для задоволення клопотання прокурора про застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд приймає до уваги наступне.
Відповідно до частини третьої статті 315 КПК під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Наведена правова норма є відсильною щодо норм кримінально-процесуального закону, розміщених у розділі ІІ КПК. Зокрема, частиною другою статті 184 КПК регламентовано, що копія клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, надається підозрюваному, обвинуваченому не пізніше ніж за три години до початку розгляду клопотання.

В ході проведення підготовчого судового засідання встановлено, що зазначені вище вимоги кримінально-процесуального законодавства стороною обвинувачення було дотримано.

При вирішенні питання щодо доцільності застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу, суд враховує положення частини першої статті 177 та частини першої статті 178 КПК, пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 р.
Питання щодо мети і підстав застосування запобіжних заходів регламентовані статтею 177 КПК. Зокрема, з частини першої статті 177 КПК випливає, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Як слідує зі змісту частини другої статті 177 КПК, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до частини першої статі 183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Також суд враховує, що відповідно до частини першої статті 194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Європейський Суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у своїй прецедентній практиці вказує на те, що в розумінні Конвенції є обґрунтованою підозрою. Зокрема, для обґрунтованої підозри повинні бути факти або інформація, які б переконали неупередженого спостерігача в тому, що ця особа, можливо, вчинила злочин (п. 175, справа «Нечипорук і Йонкало проти України»; п. 32, справа «Fox, CampbellandHartley v. the UK»; п. 88, справа «IglarMammadov v. Azerbaijan»; п. 42 «Котій проти України»; п. 51, справа «Erdagos v. Turkey»; п. 48 «Cebotari v. Moldova»).

Разом з тим, суд враховує, що для вирішення питання щодо можливої причетності обвинуваченого до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення здійснюється саме на виконання вимог пункту 1 та пункту 2 частини першої статті 91 КПК, якою визначено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню:1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

При цьому частиною першою статті 94 КПК визначено, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Таким чином, вирішення питання щодо обґрунтованості підозри обвинуваченого потребує дослідження доказів у їх сукупності. Натомість, на даний час з`ясування обставин справи та перевірка їх доказами не розпочаті, оскільки вирішується лише питання щодо можливості призначення кримінального провадження до судового розгляду, а тому вирішення зазначеного питання на даній стадії судового процесу є передчасним і може призвести до порушення приписів, закріплених у частині шостій статті 22 КПК, якою регламентовано, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

При вирішенні питання щодо наявності ризиків, передбачених частиною першою статті 177 КПК, суд враховує, що ЄСПЛ звернуто увагу на те, що ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання; він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати досудове тримання під вартою (п. 21, справа «Подвезько проти України»).

З матеріалів кримінального провадження вбачається, ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 263 КК. Згідно із супровідним листом до обвинуваченого ОСОБА_5 було застосовано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання в межах строку досудового розслідування, а саме до 12.07.2020 р.

Ухвалою суду від 03.06.2020 р. у кримінальному провадженні було призначено підготовче судове засідання на підставі обвинувального акта. На неодноразові виклики суду обвинувачений ОСОБА_5 в судові засідання не з`являвся, про поважність причин своє неявки суд не повідомляв.

Ухвалою суду від 22.07.2020 р. до обвинуваченого ОСОБА_5 було застосовано привід через органи внутрішніх справ України (поліції), проте зазначена ухвала про привід обвинуваченого станом на 28.09.2020 р. залишилась без виконання. Натомість, на адресу суду надійшов рапорт поліцейського, зі змісту якого вбачається, що встановити місцеперебування обвинуваченого ОСОБА_5 не представилось за можливе. У зв`язку з наведеним ухвалою суду від 28.09.2020 р. ОСОБА_5 було оголошено у розшук та надано дозвіл на його затримання з метою приводу в судове засідання для вирішення клопотання прокурора про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу.

Отже, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 був оголошений в розшук в зв`язку з тим, що місце його знаходження на час розгляду відповідного клопотання прокурора було не відоме.

Згідно з висновком, який міститься в постанові Верховного Суду України від 19.03.2015 р. (справа №5-1кс15), під ухиленням від слідства або суду з погляду застосування статті 49 КК слід розуміти будь-які умисні дії, вчинені певною особою з метою уникнути кримінальної відповідальності за скоєний злочин, що змушує правоохоронні органи вживати заходів, спрямованих на розшук і затримання правопорушника (нез`явлення без поважних причин за викликом до слідчого або суду, недотримання умов запобіжного заходу, зміна документів, які посвідчують особу, зміна зовнішності, перехід на нелегальне становище, перебування в тайнику, імітація своєї смерті тощо).

Як судом зазначено вище, після отримання обвинувального акта судом було призначено підготовче судове засідання та здійснено виклик обвинуваченого шляхом направлення повістки. Однак судова повістка обвинуваченому не була вручена у зв`язку з тим, що адресат за зазначеною адресою відсутній. З наданої прокурором ухвали слідчого судді випливає, що до ОСОБА_5 під час досудового розслідування було застосовано запобіжний захід у виді особистого зобов`язання та покладено обов`язки, зокрема, прибувати до слідчого, прокурора, суду за першою ж вимогою та повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну місця проживання та місця роботи. Строк дії покладених обов`язків спливав 12.07.2020 р., тобто до направлення судом першого судового виклику. Суд також враховує, що матеріали судового провадження містять розписку про отримання копії обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування від 21.05.2020 р. Відомостей, які б свідчили про повідомлення ОСОБА_5 відомостей щодо зміни місця проживання або ж інших відомостей, які мають бути враховані при виконанні обов`язків згідно з ухвалою слідчого судді про застосування запобіжного заходу, як слідує з наданих суду матеріалів при врученні обвинуваченому копії обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування останнім ні слідчому, ні прокурору повідомлені не були.

Захисник обвинуваченого при запереченні щодо задоволення заявленого клопотання посилався на те, що телефонограма про повідомлення обвинуваченого про час та місце розгляду справи, яка наявна у матеріалах судового провадження, не відповідає дійсності, оскільки фактично обвинуваченого ніхто не повідомляв. Однак, суд враховує, що захисником обвинуваченого не надано жодного об`єктивно підтвердженого доказу на спростування відомостей, що зазначені у наведеній вище телефонограмі.

Саме тому доводи обвинуваченого та його захисника про те, що обвинуваченому не було відомо про час та місце розгляду справи, суд оцінює критично.

Суд при вирішенні питання щодо наявності правових підстав для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою враховує, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні нетяжкого злочину, який на час його вчинення відносився до злочинів середньої тяжкості.

Як вже було зазначено судом вище, 13.05.2020 р. до обвинуваченого ОСОБА_5 було застосовано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання та покладено вищезазначені обов`язки, зокрема, з`являтися до суду за першою ж вимогою. Незважаючи на це, ОСОБА_5 на виклики суду не з`являвся, про поважність причин своєї неявки суд не повідомляв, у зв`язку з чим був оголошений у розшук. Тому, суд вважає, що в судовому засіданні було підтверджено факт невиконання ОСОБА_5 обов`язків, покладених на нього у зв`язку із застосованим запобіжним заходом у вигляді особистого зобов`язання.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 183 КПК запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, - виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що підозрюваний, обвинувачений не виконав обов`язки, покладені на нього при застосуванні іншого, раніше обраного запобіжного заходу, або не виконав у встановленому порядку вимог щодо внесення коштів як застави та надання документа, що це підтверджує.

Враховуючи викладене, суд вважає за доцільне, з метою забезпечення кримінального провадження, попередження переховування ОСОБА_5 від суду та вчинення ним нових злочинів, клопотання прокурора задовольнити та застосувати до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Разом з тим, зі змісту частини третьої статті 183 КПК випливає, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Обставин, встановлених частиною четвертою статті 183 КПК судом встановлено не було, а тому суд вважає за необхідне визначити обвинуваченому ОСОБА_5 альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.

При вирішенні питання щодо обрання розміру застави суд враховує положення пункту 1 частини п`ятої статті 182 КПК, якою розмір застави за злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 обмежено від одного до двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. При цьому, суд враховує, Закон України «Про державний бюджет на 2020 рік», яким зокрема встановлено розміри прожиткового мінімуму для різних груп населення. Відповідно до статті 7 зазначеного закону прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 липня 2020 року дорівнює 2197 гривні Таким чином, суд вважає за доцільне застосувати до обвинуваченого ОСОБА_5 альтернативний запобіжний захід у вигляді застави розміром 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 43940 гривень.

У разі внесення застави ОСОБА_5 підлягає звільненню з-під варти з покладенням на нього обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 КПК, а саме: прибувати за кожною вимогою до Вінницького міського суду Вінницької області, не відлучатися з місця постійного проживання без дозволу суду, повідомляти суд про зміну місця проживання.

Керуючись статтями 314-316 КПК, суд

УХВАЛИВ:

Призначити судовий розгляд Вінницьким міським судом Вінницької області (суддею одноособово) на підставі обвинувального акта, згідно з яким ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого другою статті 263 Кримінального кодексу України, відомості про який внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.04.2020 р. за № 0000421, у відкритому судовому засіданні в приміщенні Вінницького міського суду Вінницької області, яке відбудеться 13 жовтня 2020 року о 12.00 год.
У судове засідання викликати: сторони обвинувачення та захисту.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниці, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Визначити ОСОБА_5 заставу в розмірі 20 (двадцяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 43940 (сорок три тисячі дев`ятсот сорок) гривень, які необхідно внести на депозитний рахунок ТУ ДСА у Вінницькій області (Одержувач коштів - ТУ ДСА України в Вінницькій області; Код отримувача ; Банк отримувача ДКСУ, м. Київ, ГУДКСУ у Вінницькій області; Код банку отримувача (МФО) 820172; Рахунок отримувача UA 0000401).

Обвинувачений (заставодавець) має право внести заставу у вказаному розмірі у будь-який момент протягом строку дії цієї ухвали.

У разі внесення застави звільнити ОСОБА_5 з-під варти та покласти наступні обов`язки: прибувати за кожною вимогою до Вінницького міського суду Вінницької області, не відлучатися з місця постійного проживання без дозволу суду, повідомляти суд про зміну місця проживання.

Якщо ОСОБА_5 не виконає покладені на нього обов`язки, то застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України, і до останнього буде застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Ухвала діє протягом 60 днів, тобто з 13.10.2020 р. до 23:59 год. 11.12.2020 р.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора.

Ухвала в частинні застосування до обвинуваченого запобіжного заходу може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Суддя: