Справа № 295/7544/19
Провадження №11-кп/801/1232/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 грудня 2020 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

потерпілої ОСОБА_7
(в режимі відеоконференції),

законного представника потерпілої ОСОБА_8 ,
(в режимі відеоконференції),

представника потерпілої
адвоката ОСОБА_9 ,
(в режимі відеоконференції),

захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
(в режимі відеоконференції),

обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,
(в режимі відеоконференції),

законних представників
обвинувачених ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ,
(в режимі відеоконференції),

представника служби (управління)
у справах дітей Житомирської
міської ради ОСОБА_16 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження №0000583 за апеляційною скаргою, прокурора, який брав участь у розгляді провадження в суді першої інстанції ОСОБА_6 на ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 16 липня 2020 року, якою ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженки та жительки АДРЕСА_1 , громадянки України, студентки 1-го курсу група №101 Житомирського медичного інституту, раніше не судимої,
звільнено від кримінальної відповідальності з передачею на поруки педагогічному колективу комунального вищого навчального закладу «Житомирський медичний інститут» Житомирської обласної ради за умови, що вона протягом 1 року з дня передачі виправдає довіру колективу, не ухилятиметься від заходів виховного характеру та не порушуватиме громадського порядку, провадження по справі за ч.2 ст.296 КК України закрито;
ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки та жительки АДРЕСА_2 , громадянки України, учениці 9-го класу Житомирського міського колегіуму №34, раніше не судимої,
звільнено від кримінальної відповідальності з передачею на поруки педагогічному колективу Житомирського міського колегіуму за умови, що вона протягом 1 року з дня передачі виправдає довіру колективу, не ухилятиметься від заходів виховного характеру та не порушуватиме громадського порядку, провадження по справі за ч.2 ст. 296 КК України закрито,
в с т а н о в и в :
Відповідно до обвинувального акту 05 лютого 2019 року приблизно о 15 годині неповнолітня ОСОБА_17 спільно з неповнолітніми ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_18 та двома особами кримінальне провадження відносно яких виділено в окреме кримінальне провадження (надалі Особа 1 та Особа 2), діючи умисно, з хуліганських спонукань, грубо порушуючи громадський порядок, що супроводжувалося особливою зухвалістю, з мотивів явної неповаги до суспільства, що виразилося у прагненні показати свою зневагу та безсумнівну неповагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, протиставити себе іншим громадянам та самоутвердитися за рахунок приниження інших, використовуючи малозначний та нікчемний привід, групою осіб, вчинили хуліганські дії відносно неповнолітньої ОСОБА_7 при наступних обставинах.
В указаний день та час, ОСОБА_17 спільно з Особою, кримінальне провадження відносно якої виділено в окреме кримінальне провадження, використовуючи малозначний привід, завели ОСОБА_7 до пустиря, що за будинком № 5 по вулиці Стародавня в м. Житомирі. Усвідомлюючи, що їх дії помічають інші сторонні особи, ОСОБА_17 безпричинно, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, розпочала конфлікт з потерпілою ОСОБА_7 який переріс у її побиття, в ході якого ОСОБА_17 руками нанесла два удари в область верхніх кінцівок потерпілої. В подальшому, ОСОБА_7 з метою уникнути побиття по обличчю, почала його прикривати руками, а ОСОБА_17 нанесла їй ще близько пяти ударів своїми руками в область голови, верхніх кінцівок та тулуба. В цей час до ОСОБА_7 підійшла ОСОБА_12 , яка не будучи присутньою попередньо, безпричинно, з метою протиставити себе іншим громадянам та самоутвердитися за рахунок приниження інших, нанесла один удар правою рукою в область лівої частини обличчя ОСОБА_7 .. До побиття потерпілої знову приєдналась ОСОБА_17 яка нанесла хаотично руками близько 5 ударів в область голови та тіла ОСОБА_7 , від яких потерпіла упала на землю. Коли потерпіла піднялась, ОСОБА_17 продовжила наносити їй удари, при цьому спричинила один удар правим коліном в область живота ОСОБА_7 , від чого остання знову впала. В цей час до потерпілої, яка вже не могла чинити опір та знаходилась на землі, підступно ззаду, правою ногою нанесла один удар в область голови ОСОБА_12 та побиття потерпілої продовжила ОСОБА_17 , яка нанесла понад три удари в область голови та тулуба ОСОБА_7 .. З метою продовження вчинення хуліганських дій, до ОСОБА_7 підійшли ОСОБА_13 та Особа 1 і Особа 2, які грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що виразилося у прагненні показати свою зневагу та безсумнівну неповагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, розпочали хаотично спричиняти удари руками в область голови та тулуба ОСОБА_7 , при цьому завдавши понад два удари кожна, від зазначених ударів потерпіла впала на землю. Усвідомлюючи, що ОСОБА_7 не може чинити опір, ОСОБА_13 спільно з Особою 1 і Особою 2, продовжили наносити удари вже лежачій потерпілій своїми руками та ногами в область голови, тулуба та ніг, при цьому заподіяли понад чотири удари. В подальшому, свої умисні хуліганські дії продовжила ОСОБА_17 , яка безпричинно, хаотично нанесла руками понад п`ять ударів в область голови та тулуба ОСОБА_7 , а коли потерпіла піднялась, до неї підійшла ОСОБА_12 , яка продовжила умисні хуліганські дії по нікчемним мотивам, при цьому нанесла ОСОБА_7 яка перебувала в положенні стоячи, понад 10 хаотичних ударів руками в область голови та верхньої частини тіла та один удар лівою ногою в область попереку ОСОБА_7 .. В цей час до вчинення хуліганських дій приєдналась ОСОБА_17 яка спричинила понад 10 хаотичних ударів руками в область голови та тіла ОСОБА_7 .
З метою уникнення побиття, потерпіла намагалась втекти, проте ОСОБА_18 , ОСОБА_13 спільно з Особою 1 і Особою 2, з метою продовження вчинення хуліганських дій наздогнали ОСОБА_7 та безпричинно нанесли руками понад три удари кожна в область тулуба потерпілої, коли остання від ударів впала на землю, її продовжили бити ногами ОСОБА_18 , ОСОБА_13 спільно з Особою 1 і Особою 2, при цьому нанесли понад два удари кожна в область спини, ніг та тулуба. В подальшому, ОСОБА_7 піднялась та втекла з місця, де відносно неї на очах у сторонніх осіб скоювалось кримінальне правопорушення.
Під час судового розгляду справи захисниками обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_13 - ОСОБА_10 і ОСОБА_11 заявлені клопотання про звільнення обвинувачених від кримінальної відповідальності та передачі їх на поруки: ОСОБА_12 педагогічному колективу комунального вищого навчального закладу «Житомирський медичний інститут» Житомирської обласної ради, ОСОБА_13 педагогічному колективу Житомирського міського колегіуму.
Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 16 липня 2020 року ОСОБА_12 звільнено від кримінальної відповідальності з передачею на поруки педагогічному колективу комунального вищого навчального закладу «Житомирський медичний інститут» Житомирської обласної ради за умови, що вона протягом 1 року з дня передачі виправдає довіру колективу, не ухилятиметься від заходів виховного характеру та не порушуватиме громадського порядку, провадження по справі за ч.2 ст.296 КК України закрито; ОСОБА_13 звільнено від кримінальної відповідальності з передачею на поруки педагогічному колективу Житомирського міського колегіуму за умови, що вона протягом 1 року з дня передачі виправдає довіру колективу, не ухилятиметься від заходів виховного характеру та не порушуватиме громадського порядку, провадження по справі за ч.2 ст. 296 КК України закрито.
В апеляційній скарзі прокурор, який брав участь у розгляді провадження ОСОБА_6 просить оскаржувану ухвалу суду першої інстанції скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції, мотивуючи свої вимоги тим, що судом першої інстанції не дотримано вимог ст.47 КК України, не перевірено наявність підстав для звільнення неповнолітніх ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , від кримінальної відповідальності, здатність педагогічного колективу Житомирського медичного інституту, а також міського колегіуму школи забезпечити виховний вплив на перевиховання останніх.
Судом не взято до уваги той факт, що неповнолітні ОСОБА_19 , та ОСОБА_13 , здобувають освіту у вищевказаних навчальних закладах та не є членами педагогічного колективу медичного інституту та школи, а отже не мають із цими колективами зв`язків трудового характеру.
Крім того не враховано, що обвинуваченими ОСОБА_19 , та ОСОБА_13 не відшкодовано завдану потерпілій шкоду, що свідчить про відсутність щирого каяття останніх у вчиненому кримінальному правопорушенні.
Відповідна правова позиція викладена у Постанові колегії Верховного Суду від 13.02.2018 року (справа №161/13242/16-к, провадження №51-257 км18.
У порушення ст.372 КПК України суд першої інстанції у вступній частині оскаржуваної ухвали не зазначені рік, місяць, день народження обвинувачених їх місце народження та проживання.
Законний представник обвинуваченої ОСОБА_13 ОСОБА_14 та захисник ОСОБА_11 подали заперечення на апеляційну скаргу прокурора та просили залишити її без задоволення а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції без змін, мотивуючи свої вимоги тим, що педагогічний колектив Житомирського міського колегіуму звернувся до Богунського районного суду м. Житомира з клопотанням від 03.09.2019 року про передачу обвинуваченої ОСОБА_13 на поруки педагогічному колективу навчального закладу. До клопотання додано належно оформлений протокол загальних борів педагогічного колективу Житомирського міського колегіуму від 30.08.2019 року. У наданих документах зазначено також про те, що обвинувачена протягом року з часу передачі її на поруки колективу буде дотримуватись, передбачених законом вимог.
Апеляційні доводи прокурора, про те, що ОСОБА_13 , не є членом трудового колективу Житомирського міського колегіуму, жодним чином не впливають на можливість передачі особи на поруки, оскільки законодавцем фактично передбачена можливість за відсутності трудових відносин з особою, що вчинила злочин, звернутися з відповідним клопотанням до суду трудового колективу навчального закладу де особа проходить навчання або громадської організації за місцем проживання цієї особи.
З урахуванням цієї обставини, що ОСОБА_13 , є ученицею Житомирського міського колегіуму, трудовий колектив, до якого входять в тому числі викладачі, - має фактичну та об`єктивну можливість здійснювати виховний вплив на неповнолітню ОСОБА_13 , що цілком відповідає вимогам норм, передбачених ч.1 ст.47 КК України, що одночасно свідчить про необґрунтованість апеляційних доводів в цій частині.
У рамках даного кримінального провадження законним представником потерпілої ОСОБА_7 ОСОБА_8 подано цивільний позов про стягнення із законного представника неповнолітньої обвинуваченої ОСОБА_13 ОСОБА_14 матеріальної шкоди у вигляді витрат на лікування в сумі 246,34 грн. та моральну шкоду в розмірі 20 000 грн.
В ході судового розгляду кримінального провадження законним представником неповнолітньої обвинуваченої ОСОБА_13 ОСОБА_14 на ім`я ОСОБА_8 , були відправлені на відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої ОСОБА_7 кошти в сумі 2246,34 грн.
У зв`язку з цим 09 червня 2020 року законним представником позивача ОСОБА_8 було подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, яким просить стягнути моральну шкоду в розмірі 18 000 грн.
21 липня 2020 року, за попередньою домовленістю ОСОБА_8 , отримала від законного представника неповнолітньої обвинуваченої ОСОБА_13 ОСОБА_14 за відшкодування моральної шкоди завданої ОСОБА_7 кошти в сумі 5 000 грн, про що надано відповідну розписку, в якій підтверджує отримання даних коштів, заявляє, що не має претензій матеріального та морального характеру до ОСОБА_14 та ОСОБА_13 та не заперечує, щодо звільнення ОСОБА_13 від кримінальної відповідальності на підставі ст.47 КК України в межах даного кримінального провадження.
Обвинувачена ОСОБА_13 , визнавала свою вину на стадії досудового розслідування, так і в ході розгляду провадження судом першої інстанції, а повне відшкодування матеріальної шкоди та часткове відшкодування моральної шкоди в сумі 2 000 грн. було здійснено саме під час розгляду провадження в суді першої інстанції.
Захисник ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_12 подав заперечення на апеляційну скаргу прокурора та просив залишити її без задоволення а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції без змін, мотивуючи свої вимоги тим, що ОСОБА_12 навчається в навчальному закладі КВНЗ «Житомирський медичний інститут», та те, що колектив вказаного навчального закладу подав клопотання про передачу їм ОСОБА_12 на поруки, а тому суд першої інстанції прийняв вірне рішення, а доводи прокурора є безпідставними.
Матеріальна та моральна шкода відшкодована законним представником ОСОБА_20 про що свідчить відповідна розписка надана ОСОБА_8 , яка є законним представником потерпілої ОСОБА_7 від 21.07.2020 року, згідно даної розписки остання не має претензій матеріального та морального характеру до ОСОБА_20 та ОСОБА_12 , та не заперечує щодо звільнення ОСОБА_12 від кримінальної відповідальності на підставі ст.47 КК України в межах даного кримінального провадження.
Заслухавши прокурора, який підтримав вимоги викладені в апеляційній скарзі та просив їх задовольнити; потерпілу ОСОБА_7 її законного представника ОСОБА_8 , які просили задовольнити апеляційну скаргу прокурора, врахувавши відсутність каяття обвинувачених, скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції; представника потерпілої адвоката ОСОБА_9 , який послався на розсуд суду; захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_13 їх законних представників ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , представника служби (управління) у справах дітей Житомирської міської ради ОСОБА_16 , які заперечили проти апеляційної скарги, просили залишити оскаржувану ухвалу без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що її слід задовольнити.
Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до п.6 ч.1 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Відповідно до ч.1 ст.412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Відповідно до частини 1 статті 47 КК особу, яка вперше вчинила злочин невеликої або середньої тяжкості та щиро покаялася, може бути звільнено від кримінальної відповідальності з передачею ії на поруки колективу підприємства, установи чи організації за їхнім клопотанням за умови, що вона протягом року з дня передачі її на поруки виправдає довіру колективу, не ухилятиметься від заходів виховного характеру та не порушуватиме громадського порядку.
Звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з передачею особи на поруки може мати місце за сукупності таких умов: 1) особа вчинила злочин вперше; 2) діяння належить до злочинів невеликої або середньої тяжкості; 3) особа, яка вчинила злочин, щиро розкаялася; 4) колектив підприємства, установи чи організації звернувся з клопотанням про передачу йому на поруки такої особи; 5) особа, яка вчинила злочин, не заперечує проти закриття кримінальної справи за цією нереабілітуючою підставою.
Підставою такого звільнення є щире каяття особи, яке свідчить про її бажання спокутувати провину перед колективом підприємства, установи чи організації та виправити свою поведінку. Особу, яка не визнала себе винною у вчиненні злочину, передавати на поруки не можна. Відмова суду в задоволенні клопотання має бути вмотивованою.
Тобто з огляду на такі дискреційні повноваження суду, питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності з передачею особи на поруки є правом, а не обов`язком суду і є виправданим лише тоді, коли суд дійде висновку про те, що виправлення конкретної особи, яка вчинила злочин, є можливим без фактичного застосування до неї заходів кримінально-правової репресії.
Дискреційні повноваження суду визначено і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідальності таких повноважень суду, принципу верховенства права, що забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
Відповідну правову позицію викладено у постанові колегії Верховного Суду від 13.02.2018 року (справа №161/13242/16-к, провадження №51-257км18.
Щире розкаяння передбачає визнання особою факту вчинення злочину, дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині середньої тяжкості, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки.
Факт щирого розкаяння особи у вчиненні злочину повинне знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.
Оскаржувана ухвала суду першої інстанції не містить позиції обвинувачених щодо досліджуваної судом події, відсутні їх показання, з яких можливо зробити висновок про їх каяття у скоєному; крім того, судом першої інстанції належним чином не враховано думки потерпілої ОСОБА_7 , її законного представника ОСОБА_8 та прокурора, які заперечували щодо задоволення клопотання про звільнення обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_13 від кримінальної відповідальності та передачі їх на поруки.
В ході апеляційного розгляду законний представник потерпілої ОСОБА_7 - ОСОБА_8 пояснила що при розгляді в суді першої інстанції вищезазначеного клопотання обвинувачені ОСОБА_12 , ОСОБА_13 щиро не покаялися, не примирилися із потерпілою, завданої шкоди не відшкодували; а частково відшкодування відбулось тільки після ухвалення оскаржуваної ухвали, проте дана сума є замалою дивлячись на фактичні обставини справи, у зв`язку з чим просила скасувати ухвалу суду першої інстанції, спрямувавши провадження на новий розгляд та призначити покарання обвинуваченим за інкримінованою їм статтею.
Під час апеляційного розгляду аналогічну позицію виклала сама потерпіла ОСОБА_7 , яка виловила аналогічну позицію про незаконність оскаржуваної ухвали через відсутність каяття обвинувачених у вчинених діях щодо неї, наполягала на скасуванні оскаржуваної ухвали і задоволення апеляційної скарги прокурора.
Колегія суддів, вважає, що при розгляді клопотання судом першої інстанції належним чином не досліджено наявність чи відсутність щирого каяття обвинувачених, не враховано думку потерпілої та її законного представника щодо звільнення винних осіб від кримінальної відповідальності, що є обов`язковим елементом такого звільнення, а тому суд прийняв рішення без належного дослідження підстав за ст.47 КК України.
Суд апеляційної інстанції, відповідно до ч.1 ст.404 КПК України переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, тому з огляду на зміст апеляційної скарги прокурора, її прохальної частини, колегія суддів позбавлена процесуальної можливості прийняти рішення по суті клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності обвинувачених, з огляду на що оскаржувану ухвалу суду першої інстанції слід скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Керуючись ст.ст.405, 407, 419 КПК України, суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді провадження в суді першої інстанції ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 16 липня 2020 року, якою ОСОБА_12 , ОСОБА_13 звільнено від кримінальної відповідальності з передачею на поруки, та закрито провадження по справі за ч.2 ст.296 КК України скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Ухвала оскарженню не підлягає

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4