Справа № 495/3743/20
Номер провадження 1-кп/495/534/2020
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2020 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого одноособово судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у залі суду м. Білгород-Дністровського кримінальне провадження внесеного в ЄРДР за № 0002805 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Білгород-Дністровський Одеської області, українки, громадянки України, одруженої, маючої на утриманні малолітню дитину 2014 року народження, працюючої в КЗ НВК ім. С.О.Морозової керівником гуртка, раніше не судимої, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України,

сторони кримінального провадження:

прокурор Білгород-Дністровської місцевої прокуратури ОСОБА_4

представник потерпілого ОСОБА_5

обвинувачена ОСОБА_3

захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої

ВСТАНОВИВ:

До Білгород-Дністровського міськрайонного суду надійшло кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України.

Так, згідно обвинувального акту 17.11.2019 року приблизно о 11 годині 30 хвилин, точного часу в ході розслідування встановити не надалося можливим, в світлий час доби, без опадів, при сухому дорожньому покритті, обвинувачена ОСОБА_3 , керуючи технічно справним автомобілем марки "Toyota FJ Cruiser", реєстраційний номер НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить останній, рухаючись по проїзній частині вулиці Приморській в місті Білгород-Дністровський, Одеської області, при повороті праворуч у напрямку вулиці Бєлінського в м. Білгород-Дністровський, у міру наближення до пішохідного переходу, завчасно не обравши безпечний режим наближення до нього та швидкість, маючи категоричну й безумовну технічну можливість своєчасним і не екстреним зниженням швидкості дати дорогу пішоходам, які перебували на переході та здійснювали рух справа на ліво проїжджої частини вулиці Бєлінського за напрямком руху автомобіля, порушуючи вимоги п. 16.2 Правил дорожнього руху України - на регульованих і нерегульованих перехрестях водій, повертаючи праворуч або ліворуч, повинен дати дорогу пішоходам, які переходять проїзну частину, на яку він повертає, а також велосипедистам, які рухаються прямо в попутному напрямку та п.18.1 Правил дорожнього руху України - водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, маючи технічну можливість уникнути пригоди, скоїла наїзд на пішоходів ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпілий ОСОБА_8 отримав пошкодження у виді: поєднаної травма голови, тулуба, кінцівок, що об`єднала наступні тілесні ушкодження 1) закритий перелом тіла лівої ключиці, 2) забій правої легені, 3) забій правої нирки, 4) синці і садна обличчя. Указані тілесні ушкодження виникли в результаті травмуючої дії тупих твердих предметів. Поєднана травма голови, тулуба, кінцівок, що об`єднала закритий перелом тіла лівої ключиці, забій правої легені, забій правої нирки, синці і садна обличчя викликає тривалий розлад здоров`я, понад 21 день, у відповідності до п. 2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (1995 р.) відносяться до категорії середньої тяжкості, по критерію тривалості розладу здоров`я.

Допущенні обвинуваченою ОСОБА_3 порушення вимог п.16.2 Правил дорожнього руху України, згідно з якими, на регульованих і нерегульованих перехрестях водій, повертаючи праворуч або ліворуч, повинен дати дорогу пішоходам, які переходять проїзну частину, на яку він повертає, а також велосипедистам, які рухаються прямо в попутному напрямку, п.18.1. Правил дорожнього руху України, згідно з якими «водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.», перебувають у причинному зв`язку з фактом ДТП.

В підготовчому засіданні законний представник потерпілого ОСОБА_8 ОСОБА_5 заявила клопотання, у якому просить звільнити від кримінальної відповідальності обвинувачену ОСОБА_3 на підставі ст. 46 КК України, у зв`язку з її примиренням з обвинуваченою та відшкодуванням останньою заподіяної шкоди.

Захисник обвинуваченої ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_6 також подав до суду клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності його підзахисної на підставі ст. 46 КК України, у зв`язку з тим, що вона примирилася з потерпілим та відшкодувала заподіяну шкоду.

Обвинувачена ОСОБА_3 підтримала клопотання свого захисника та клопотання законного представника потерпілого.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 заперечував проти задоволення клопотання захисника та законного представника потерпілого, оскільки ст. 46 КК України, передбачає примирення з самим потерпілим, а не з його представником. Така ж позиція викладена у п. 33 Постанови ВП ВС у справі № 439/397/17, де зазначено, що право на примирення за ст. 46 КК України це особисте право потерпілого. Просив відмовити у задоволенні клопотань

Заслухавши сторони судового провадження та дослідивши обвинувальний акт, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 285 КПК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно ч.ч. 1, 4 ст. 286 КПК України, звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення здійснюється судом. Якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

За ст. 46 КК України, особу, яка вперше вчинила злочин невеликої тяжкості або необережний злочин середньої тяжкості, може бути звільнено від кримінальної відповідальності, якщо вона примирилася із потерпілим та відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

Як було встановлено під час підготовчого засідання ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, який у відповідності до ст. 12 КК України, відноситься до злочинів невеликої тяжкості.

Потерпілим по справі є ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 та його законним представником є його мати ОСОБА_5 .

У підготовчому судовому засіданні захисником обвинуваченої ОСОБА_3 адвокатом ОСОБА_6 було надано клопотання про звільнення його підзахисної від кримінальної відповідальності у зв`язку із примиренням з потерпілим, яке також було підписано законним представником потерпілого, а також надано копію розписки законного представника потерпілого ОСОБА_5 про те, що обвинувачена ОСОБА_3 повністю відшкодувала шкоду, завдану кримінальним правопорушенням та вона не має до неї будь-яких претензій, цивільний позов заявляти не буде.

Також у підготовчому засіданні законний представник малолітнього потерпілого ОСОБА_8 ОСОБА_5 надала письмову заяву про звільнення обвинуваченої ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності у зв`язку із примиренням з обвинуваченою та відшкодуванням останньою шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням.

Стосовно позиції прокурора щодо неможливості звільнення обвинуваченої ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності, оскільки право примирення виключно належить потерпілому, а не його представнику, слід зазначити наступне:

Дійсно, у відповідності з п. 33. Постанови ВП ВС у справі № 439/397/17 від 16.01.2019 року: «Право на примирення у ст. 46 КК України це особисте право потерпілого. Воно не може бути ніким присвоєне та не може бути нікому делеговане. Таке право є природним правом людини, нерозривно пов`язаним з нею, та похідним від інших прав людини, зокрема права на життя. Використання права на примирення іншими особами (в тому числі визнаними потерпілими від кримінального правопорушення у кримінально-процесуальному сенсі) є неможливим, оскільки таке право тісно пов`язане з особою, яка безпосередньо постраждала внаслідок вчинення щодо неї кримінального правопорушення. Під час примирення лише сам потерпілий може виражати свою волю, а не інші особи, які є його представниками або правонаступниками».

Однак, в свою чергу, п. 35 вищевказаної Постанови визначає, що: «Потерпілий у кримінальному процесі має власні процесуальні права, проте він не наділяється правом примирюватися чи не примирюватися з винним замість безпосередньої жертви кримінального правопорушення, якій заподіяно смерть, під час вирішення питання про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України».

Пункт 41 вищевказаної Постанови передбачає: «Отже, смерть як припинення існування одного з правомочних суб`єктів кримінально-правових відносин з примирення винного з потерпілим у розумінні ст. 46 КК України унеможливлює здійснення такого примирення».

Пункт 42 вищевказаної Постанови передбачає: «Втрата життя людини, яке відповідно до статті 3 Конституції України визнається в Україні найвищою соціальною цінністю та є особливим об`єктом кримінально-правової охорони, не підлягає відшкодуванню. Життя людини не може бути відновлене через незворотність смерті».

З урахуванням викладеного, а також того, що Постанова ВП ВС у справі № 439/397/17 від 16.01.2019 року регулює поняття примирення між обвинуваченим та потерпілим у кримінальному провадженні, де було заподіяно смерть потерпілому, суд приходить до переконання про неможливість застосування позиції п. 33 Постанови ВП ВС у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_3 .

Крім того судом враховується що Потерпілий ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 та час події кримінального правопорушення йому було чотири роки.

Відповідно до ст. 6 Сімейного кодексу України, малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років.

Відповідно до ст. 14 Сімейного кодексу України, якщо дитина або особа, дієздатність якої обмежена, не може самостійно здійснювати свої права, ці права здійснюють батьки, опікун або самі ці особи за допомогою батьків чи піклувальника.

Відповідно до ст. 30 Цивільного кодексу України, цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.

З урахуванням викладеного та малолітнього віку потерпілого ОСОБА_8 , суд не вбачає порушення Закону у примиренні законного представника малолітнього потерпілого з обвинуваченою у кримінальному провадженні, оскільки в даному випадку дитина, з урахуванням віку, позбавлена можливості самостійно здійснювати свої права у суді, та ці права здійснює його мати ОСОБА_5 , яка визнана у встановленому порядком законним представником потерпілого.

За таких обставин, з урахуванням того, що обвинувачена ОСОБА_3 вчинила кримінальне правопорушення невеликої тяжкості, примирилася с законним представником малолітнього потерпілого, яка не має будь-яких претензій по відшкодуванню моральної та матеріальної шкоди, враховуючи згоду законного представника малолітнього потерпілого ОСОБА_8 ОСОБА_5 та обвинуваченої ОСОБА_3 на закриття кримінального провадження у зв`язку із примиренням, суд вважає, що є достатні підстави для звільнення обвинуваченої від кримінальної відповідальності за дії, передбачені ч. 1 ст. 286 КК України та закриття кримінального провадження щодо неї.

На підставі викладеного, керуючись ст. 46 КК України, ст.ст. 6, 14 СК України, ст. 30 ЦК України, ст.ст. 285, 286, 369, 376 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Звільнити ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України на підставі ст. 46 КК України, у зв`язку з примиренням обвинуваченої ОСОБА_3 з представником потерпілого ОСОБА_8 ОСОБА_5 .

Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002805 від 17.11.2019 року відносно ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 286 КК України закрити.

Питання речових доказів вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати за проведення судової авто-технічної експертизи у сумі 1413 гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати за проведення судової транспортно-трасологічної експертизи у сумі 1570 гривень 00 копійок;

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати за проведення судової авто-технічної експертизи у сумі 1307 гривень 00 копійок.

Повний текст ухвали оголосити 24.07.2020 року о 08.30год. у залі судових засідань, розташованої за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Військової слави, 27

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1