Справа № 461/7344/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/811/1079/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові апеляційну скаргу третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 14 вересня 2020 року,

в с т а н о в и л а :

ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 14 вересня 2020 року задоволено клопотання прокурора Львівської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_6 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000389 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України задоволено.
Накладено арешт шляхом тимчасового, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення права ОСОБА_7 відчужувати, користуватись та розпоряджатись скутером марки «Yamaha Vino» білого кольору, з номером двигуна « НОМЕР_1 », згідно з талоном, виданого на ім`я ОСОБА_7 на вказаний скутер № 002051 номер кузова НОМЕР_2 , ключі до вказаного скутера марки «Yamaha Vino», а також на талон на вищевказаний скутер № НОМЕР_3 .
На ухвалу слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 14 вересня 2020 року третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, відповідно до якої просить оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора Львівської місцевої прокуратури №1 про накладення арешту на майно, тимчасово вилучене 4 вересня 2020 року під час огляду у ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: скутер білого кольору марки «Yamaha Vino» з двигуном «А313Е-105178», шасі (рама) № НОМЕР_4 , з ключами та талоном № НОМЕР_3 до цього скутера.
В обгрунтування апеляційних вимог зазначає, що посилання слідчого та прокурора у клопотанні на те, що вказане майно належить ОСОБА_7 та має важливе доказове значення для даного кримінального провадження, не є достатньою підставою для накладення арешту, оскільки сам по собі факт користування ОСОБА_7 вказаним майном не може бути використаний як доказ обставин, що встановлюються під час даного кримінального провадження.

Зазначає, що немає підстав для накладення арешту на зазначене майно з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, оскільки ОСОБА_7 не є підозрюваним у даному кримінальному провадженні та відсутній обґрунтований розмір цивільного позову у кримінальному провадженні, як цього вимагає ч. 6 ст. 170 КК України.

Посилається на те, що вилучений у нього скутер не є знаряддям злочину, не отриманий в результаті вчинення кримінального правопорушення, є необхідним йому для роботи, а також для сімейних потреб.

Заслухавши доповідь судді, виступ прокурора проти доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали апеляційної скарги та судової справи, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з наданими до суду апеляційної інстанції матеріалами судового провадження, у провадженні сектору дізнання Галицького ВП ГУ НУ у Львівській області перебуває кримінальне провадження №0000389 від 4 вересня 2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України
З витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань у даному кримінальному провадженні вбачається, що 4 вересня 2020 року до ЄРДР внесено відомості щодо виявлення інспектором УПП у Львівській області ДПП 4 вересня 2020 року близько 14:10 год. скутера марки «Yamaha Vino» під керуванням ОСОБА_7 , документів та страхового відшкодування полісу на транспортний засіб в останнього не було, при перевірці VIN-коду на транспортному засобі останній знищений, немає можливості його визначити.
Згідно з протоколом огляду місця події від 4 вересня 2020 року, під час огляду виявлено скутер білого кольору марки «Yamaha Vino» з номером двигуна « НОМЕР_1 », шасі (рама) № НОМЕР_4 , з ключами та талоном № НОМЕР_3 до цього скутера(а.с.6-8).

Постановою дізнавача-інспектора сектору дізнання Галицького ВП ГУ НП у Львівській області про визнання предмета речовим доказом від 4 вересня 2020 року скутер марки «Yamaha Vino» білого кольору, з номером двигуна « НОМЕР_1 », згідно з талоном, виданим на ім`я ОСОБА_7 , на вказаний скутер № НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_5 , ключі до вказаного скутера марки «Yamaha Vino», а також талон на вказаний скутер № НОМЕР_3 , які були вилучені оглядом місця події від 4 вересня 2020 року, визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.
10 вересня 2020 року прокурор Львівської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_6 , звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт майна в кримінальному провадженні №0000389 від 4 вересня 2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України.
Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 14 вересня 2020 року клопотання прокурора Львівської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_6 про арешт майна задоволено та накладено арешт шляхом тимчасового, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення права ОСОБА_7 відчужувати, користуватись та розпоряджатись скутером марки «Yamaha Vino» білого кольору, з номером двигуна « НОМЕР_1 », згідно з талоном, виданим на ім`я ОСОБА_7 на вказаний скутер № 002051 номер кузова НОМЕР_2 , ключі до вказаного скутера марки «Yamaha Vino», а також на талон на вищевказаний скутер № НОМЕР_3 .

З такими висновками слідчого судді місцевого суду погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно зі ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно з усталеною практикою Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на скутер марки «Yamaha Vino» білого кольору, з номером двигуна « НОМЕР_1 », згідно з талоном, виданого на ім`я ОСОБА_7 на вказаний скутер № 002051 номер кузова НОМЕР_2 , ключі до вказаного скутера марки «Yamaha Vino», а також на талон на вищевказаний скутер № 002051, з тих підстав, що вилучені речі у встановленому законом порядку визнані речовими доказами в межах вказаного кримінального провадження та відповідають критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів.

З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке слідчий просить накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на вилучені 4 вересня 2020 року під час проведення огляду місця події: скутер марки «Yamaha Vino» білого кольору, з номером двигуна « НОМЕР_1 », згідно з талоном, виданого на ім`я ОСОБА_7 на вказаний скутер № 002051 номер кузова НОМЕР_2 , ключі до вказаного скутера марки «Yamaha Vino», а також на талон на вищевказаний скутер № НОМЕР_3 , оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що вказані речі можуть бути пошкоджені або знищені.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на вказані вище речі, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

В силу наведеного, доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_7 не визнаний підозрюваним у даному кримінальному провадженні, а також те, що відсутні дані про пред`явлення цивільного позову, не беруться до уваги колегією суддів апеляційної інстанції, оскільки у даному випадку арешт на майно накладено з метою збереження речового доказу, а не з метою конфіскації такого майна в майбутньому.

Посилання апелянта на те, що накладений арешт є неправомірним втручанням у право власності ОСОБА_7 не знайшло свого підтвердження в суді апеляційної інстанції, оскільки при накладенні такого враховано «справедливий баланс» між інтересом суспільства та вимогами щодо захисту фундаментальних прав особи. Крім того, накладення арешту на транспортний засіб не припиняє права власності ОСОБА_7 , а лише тимчасово обмежує його.

Так, з огляду на положення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

ухвалу слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 14 вересня 2020 року про накладення арешту на майно залишити без змін, а апеляційну скаргу третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4