Справа № 473/3860/20
Номер провадження1-кп/473/378/2020
ВИРОК
іменем України

"24" грудня 2020 р. місто Вознесенськ

Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретарі судових засідань ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

учасники процесу:

прокурор ОСОБА_4 ,

обвинувачена ОСОБА_5 ,

захисник обвинуваченої адвокат ОСОБА_6 ,

потерпілий ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Вознесенська кримінальне провадження №0000783 за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с.Ганнівка, Братського району, Миколаївської області, українка, громадянка України, з базовою загальною середньою освітою, не заміжня, тимчасово не працює, яка не має місця реєстрації та постійного місця проживання, раніше судима:

13.10.2006 року Братським районним судом Миколаївської області за ч.1 ст.115 КК України до 11 років позбавлення волі, 25.08.2016 року звільнена із Збаразької ВК №63 Тернопільської області за відбуттям строку покарання;

16.11.2017 року Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області за ч.1 ст.186, ч.3 ст.186, ч.1 ст.70 КК України до покарання у вигляді 5 років 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст.81 КК України була звільнена 04.05.2020 року умовно-достроково з невідбутою частиною покарання строком 1 рік 9 місяців 5 днів на підставі ухвали Полтавського районного суду Полтавської області від 23.04.2020 року,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,

В С Т А Н О В И В:

05 червня 2020 року, близько 23:00 год., більш точний час не встановлено, ОСОБА_5 , перебуваючи на привокзальній площі Вознесенського залізничного вокзалу, що розташований по вул.Соборності в м.Вознесенськ, Миколаївської області, помітила припаркований автомобіль марки «ГАЗ», дверцята якого були відчинені, через які ОСОБА_5 помітила мобільні телефони, які лежали у салоні біля коробки передач.

У цей час у ОСОБА_5 виник прямий умисел на їх викрадення, реалізуючи який, з корисливих мотивів, переконавшись, що за її діями ніхто не спостерігає, вона шляхом вільного доступу проникла до салону автомобіля марки «ГАЗ», звідки таємно викрала мобільний телефон марки «Bravis C281 Wide» вартістю 330 грн., в якому знаходилась сім-карта мобільного оператора «Vodafone» вартістю 25 грн. та мобільний телефон марки «Sigma X-style 31 Power» вартістю 393 грн. 33 коп., в якому знаходилась сім-карта мобільного оператора «Київстар» вартістю 45 грн., що належать ОСОБА_7 , після чого разом з викраденим майном ОСОБА_5 побігла в бік Вознесенського коледжу Миколаївського національного аграрного університету, який розташований по вул.Соборності, 100 м.Вознесенська, розпорядившись викраденим на власний розсуд, спричинивши ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 793 грн. 33 коп.

Обвинувачена ОСОБА_5 пред`явлене обвинувачення не визнала, просила її виправдати, оскільки, на її думку, вартість майна, яке вона викрала, не дозволяє кваліфікувати її дії як крадіжка, за яку передбачено саме кримінальну відповідальність. Зазначила, що діяла ненавмисно та не визнала зазначену в обвинувальному акті вартість викраденого майна.

Суду пояснила, що того дня вона пішла на залізничний вокзал, оскільки хотіла поїхати до с.Дорошівка, сіла до таксі, яке належить потерпілому. Потерпілий пішов пити каву, а коли повернувся, наказав залишити автомобіль. Вона рознервувалася, взяла телефони і пішла в бік коледжу. За нею погналися двоє на мопеді (чоловік та жінка). Чоловік голосно висловлювався нецензурною лайкою. Вона злякалася і викинула телефони в траву. Потім приїхав ОСОБА_8 і вона побачила, що то чоловік похилого віку. Казав, що не буде писати заяву та просив повернути телефони. Приїхали співробітники поліції, яким вона вказала що телефони в траві. Ті їх забрали і склали акт, що вона добровільна видала телефони. Після чого вони сіли в автомобіль та поїхали до поліції. Адвоката їй призначила слідча.

Потерпілий ОСОБА_7 пояснив, що подія мала місце влітку. Він пішов у кіоск на залізничному вокзалі міста Вознесенська пити каву. Машину залишив, під`їхавши до кіоску. Обвинувачена просила її відвезти, проте він відмовився, так як не захотів. Коли він пішов за кавою, люди йому сказали, що обвинувачена викрала його телефони. Спочатку він сам шукав обвинувачену. Потім обвинувачену переслідували двоє на мопеді. Він теж під`їхав туди, де сховалася обвинувачена. Обвинувачена сховалася в кущах в районі заготзерна. Просив віддати телефони вона не віддавала. Коли приїхала поліція, то обвинувачена показала, де лежали телефони в кущах. То були його телефони ОСОБА_9 і ОСОБА_10 . Всі поїхали в поліцію і він в тому числі. Телефони оглядали і йому повернули. Заяву про злочин писав в поліції того ж дня.

Свідок ОСОБА_11 пояснила, що точну дату вона не пам`ятає, але це було влітку. Вже був вечір, було темно, десь близько 10 години вечора. Вона приїхала із своїм співмешканцем на залізничний вокзал м.Вознесенська придбати цигарки. Взяли кави і стали неподалік кіоску. Приїхала чорна «Волга». Водій теж пішов пити каву. Обвинувачена просила водія, який був таксистом, кудись її відвезти, проте той категорично відмовився. Потім обвинувачена різко відчинила дверцята авто, сіла, взяла телефони, а потім швидко побігла в бік технікуму. Вони із співмешканцем підійшли до водія, і повідомили, що у нього із автомобіля викрали телефони. Водій пішов до машини та, впевнившись у відсутності телефонів, сів за кермо та почав розшукувати обвинувачену. Вони сіли на мопед та в районі технікуму вже спіймали обвинувачену. Та ховалася під бетонною стійкою. Просили повернути телефони, проте та не хотіла, тому змушені були викликати поліцію. Коли приїхала поліція обвинувачена витягла телефони сама. Десь через годину із ними було проведено слідчі дії в поліції, а також впізнання.

Свідок ОСОБА_12 пояснив, що влітку, точну дату він не пам`ятає, годин десь десять вечора, він із ОСОБА_11 під`їхали на залізничний вокзал. В кіоску придбали цигарки та каву. Збоку від кіоску стояло чорне авто «Волга» таксі, водія вони знають, то був потерпілий. Волій з авто вийшов та пішов за кавою. Свідок бачив жінку, то була обвинувачена, яка просила водія її підвезти. Той відмовився. Водій придбав собі каву. В той момент жінка підійшла до автомобіля, відчинила дверцята та сіла на переднє пасажирське місце. Вона була в автомобілі десь 2-3 секунди, він бачив, що щось засвітилося. Світло було таким як наче натискали на мобільний телефон. Після чого жінка швидко пішла в бік технікуму. Він сказав водію, що тому слід подивитися до машини, той побіг до авто та виявив відсутність мобільних телефонів. Обвинувачена на момент події була з якимось чоловіком. Вони із ОСОБА_11 на мопеді допомагали розшукувати обвинувачену відразу після того, що сталося. Виявили її в районі старої зруйновної лабораторії в кущах під двома плитами. Петро (потерпілий) просив повернути телефони, казав, що тоді не буде викликати поліцію. Вона відмовлялися, тому довелося викликати поліцію. Поліція знайшла телефони в кущах. На той момент обвинувачена казала, що вона їх брала. Поліцейські телефони показали потерпілому та забрали до відділку поліції.

В судовому засіданні були досліджені документи та висновок експертизи, які були надані стороною обвинувачення.

Згідно із протоколом огляду місця події від 06.06.2020 року в присутності понятих, без участі потерпілого, слідчим ОСОБА_13 з 00.15 по 01.15 год. у відділенні поліції було оглянуто мобільні телефони, які були викрадені у потерпілого та зроблено їх фотознімки, які долучено у якості додатків до протоколу. В протоколі зазначено, що в приміщенні поліції ОСОБА_5 добровільно видала два мобільні телефони, а саме мобільний телефон марки «Bravis» чорного кольору з сім-карткою оператора «Vodafone» та мобільний телефон марки «Sigma» чорного кольору з сім-карткою оператора «Київстар».

Захисник просив визнати недопустимим та неналежним доказом вини обвинуваченої ОСОБА_5 протокол огляду місця події від 06.06.2020 року та докази, які є похідними від цього протоколу (фото таблиці та висновок експертизи).

Суд вважає, що вказаний доказ - протокол огляду місця події від 06.06.2020 року - є недопустимим.

Так, згідно із ст.86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Порядок, встановлений КПК України, при отриманні як доказу протоколу огляду місця події від 06.06.2020 року слідчим було порушено.

Частина 3 ст.214 КПК України передбачає, що здійснення досудового розслідування, крім випадків, передбачених цією частиною, до внесення відомостей до реєстру або без такого внесення не допускається і тягне за собою відповідальність, встановлену законом. У невідкладних випадках до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань може бути проведений огляд місця події (відомості вносяться невідкладно після завершення огляду).

У пункті 2 Розділу 1 Реєстру матеріалів досудового розслідування кримінального провадження №0000783 зазначено, що 06.06.2020 року 00.15. - 01.15 год. було проведено огляд предметів (мобільних телефонів) в приміщенні Вознесенського ВП ГУ НП в Миколаївській області.

У витягу з ЄРДР, який був долучений прокурором до обвинувального акту, зазначено що відомості про кримінальне провадження №0000783 були внесені до Реєстру 06.06.2020 року о 08.13.03 годині, дата надходження заяви 05.06.2020 року, натомість як огляд телефонів у відділенні поліції було проведено раніше - 06.06.2020 року 00.15. - 01.15 год.

Згідно із ч.5 ст.214 КПК України у Єдиному реєстрі досудових розслідувань автоматично фіксується дата внесення інформації та присвоюється номер кримінального провадження.

Частина 1 ст.237 КПК України визначено, що з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей та документів.

Фактично протокол огляду місця події від 06.06.2020 року є протоколом огляду речей, а не місця події, на що вказує місце його проведення (Вознесенське ВП), час проведення такої слідчої дії, яка відбулася не під час та не на місці виявлення ОСОБА_5 та викрадених у потерпілого телефонів, а у відділенні поліції, яке у цьому провадженні місцем події чи місцем вчинення злочину не є. Тому таку слідчу дію не можна вважати невідкладною і такою, що могла бути проведена до моменту внесення відомостей до ЄРДР.

За змістом статтей 214, 223, 237 КПК огляд є слідчою (розшуковою) дією, спрямованою на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні, яка проводиться в межах досудового розслідування кримінального провадження. Підставою для проведення огляду місця події слугує інформація про вчинення кримінального правопорушення, зафіксована у певній процесуальній формі. Без наявності такої інформації проведення огляду місця події не допускається. Така позиція відображена в постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07.06.2018 року у справі №740/5066/15-к, пр.№51-3331км18.

В постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 05.09.2019 у справі № 518/203/17 зазначено, що огляд місця події - це слідча дія, яка має на меті безпосереднє сприйняття, дослідження обстановки на місці події, виявлення, фіксацію та вилучення різних речових доказів, з`ясування характеру події, що відбулася, встановлення особи злочинця та мотивів скоєння злочину. Огляд місця події є однією з перших та невідкладних слідчо-оперативних дій, а також джерелом отримання доказів.

У даному кримінальному провадженні протокол огляду місця події від 06.06.2020 року фактично є протоколом огляду речей, на що вказують як місце, так і час його проведення, а також про це зазначено в пункті 2 Розділу 1 Реєстру матеріалів досудового розслідування.

Таким чином, слідчий фактично змінивши назву слідчої дії, яка фактично відбувалася як огляд речей на назву протоколу «огляд місцевості» намагався надати законності слідчий дії, що була проведена до внесення відомостей до ЄРДР. Крім того, навіть після її проведення слідчий не вніс невідкладно відомості до ЄРДР.

З огляду на порушення слідчим вимог ч.3 ст.214 КПК України суд визнає недопустимим доказом протокол огляду від 06.06.2020 року з фото таблицями.

Разом із тим не можуть бути прийняті до уваги аргументи захисника про визнання недопустимими речових доказів у даній справі та висновку експертизи, оскільки речові докази, а саме мобільні телефони марок «Bravis с 281 Wide» та «Sigma X-style» були добровільно видані згідно із заявою ОСОБА_5 на ім`я начальника Вознесенського ВП від 06.06.2020 року. Така заява є джерелом доказів у справі, оскільки є документом (ч.2 ст.84 КПК України).

Згідно із ч.1 ст.99 КПК України документом є спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Таким критеріям відповідає заява ОСОБА_5 на ім`я начальника Вознесенського ВП від 06.06.2020 року про добровільну видачу нею мобільних телефонів марок «Bravis с 281 Wide» та «Sigma X-style».

Вказані телефони, які згідно із заявою від 06.06.2020 року добровільно видала ОСОБА_5 , є речовими доказами, оскільки ч.1 ст.98 КПК України передбачає, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

Про викрадення обвинуваченою саме мобільних телефонів марок «Bravis с 281 Wide» та «Sigma X-style» свідчать покази самої обвинуваченої, свідків та потерпілого.

Щодо долі речових доказів, а саме телефонів марок «Bravis с 281 Wide» та «Sigma X-style», на стадії слідства слідчим були дотримані вимоги ч.1 ст.100 КПК України, яка передбачає, що речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу. А тому відповідно ці телефони були повернуті потерпілому ОСОБА_7 під розписку.

Не дивлячись на визнання недопустимим протоколу огляду від 06.06.2020 року з фото таблицями, матеріали справи мають інші докази, які відповідають критеріям належності та допустимості.

Так, згідно із заявою ОСОБА_5 від 06.06.2020 року на ім`я начальника Вознесенського ВП вона добровільно видала співробітникам поліції два мобільних телефони, викрадені у потерпілого з автомобіля 05.06.2020 року. У ході судового розгляду ОСОБА_5 не оспорювала добровільність написання такої заяви та видачі мобільних телефонів.

Постановою слідчого від 06.06.2020 року мобільний телефон марки «Bravis C281 Wide», мобільний телефон марки «Sigma X-style», сім-карти «Vodafone», «Київстар» було визнано речовими доказами. Телефони згідно розписки потерпілого ОСОБА_7 повернуто йому на зберігання.

На стадії слідства свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 приймали участь у проведенні такої слідчої дії як впізнання особи за фотознімками та згідно із відповідними протоколами впізнання від 06.06.2020 року з додатками свідки впізнали на одному із чотирьох фото жінку, яка 05.06.2020 року на території залізничного вокзалу вчинила крадіжку двох мобільних телефонів із салону автомобіля. Свідки вказали слідчому на фото особи, на якому згідно із додатками до протоколів зображена ОСОБА_5 . Вказані протоколи відповідають вимогам чинного КПК України, зокрема ч.6 ст.228 КПК України. Крім того, свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 в ході судового розгляду підтвердили, що дійсно приймали участь у впізнанні та впізнали на фото саме обвинувачену.

На підставі постанови слідчого від 16 червня 2020 року було призначено проведення товарознавчої експертизи, згідно із висновком якої від 25.06.2020 року №866 станом на 05.06.2020 року ринкова вартість мобільного телефону марки «Bravis C281 Wide», який був у використанні, могла становити 330 грн., а мобільного телефону марки «Sigma X-style 31 Power», який був у використанні, - 394,33 грн.

Згідно із висновком від 25.06.2020 року №866 на експертизу було надано копію постанови слідчого від 16.06.2020 року про призначення товарознавчої експертизи та копії фотографій мобільних телефонів на 7 арк. в 1 примірнику.

Які фотографії були надані експерту суду не відомо і сторони не змогли підтвердити, що це саме додатки до протоколу огляду від 06.06.2020 року. В тексті висновку експертизи ці фото не відображені. Разом із тим, суд вважає, що висновок експерта є допустимим доказом, оскільки експертом у висновку від 25.06.2020 року №866 зазначено, що об`єкти щодо яких ставиться запитання в постанові, - експерту не було надано на дослідження, тому експертом у якості вихідних даних використовувалася інформація, зазначена в матеріалах справи.

Окрім фототаблиць експерту була надана постанова слідчого про призначення експертизи з характеристикою об`єктів дослідження.

Так експерт у висновку посилається на характеристики досліджуваних об`єктів, що відображено у змісті постанови слідчого про призначення експертизи від 16.06.2020 року (а саме те, що телефони (вказано їх марки та модель) знаходяться у справному стані).

На думку суду такі докази, в тому числі і висновок товарознавчої експертизи, про вартість викраденого майна не суперечать вимогам п.6 ч.2 ст.242 КПК України, яка передбачає, що сідчий або прокурор зобов`язані забезпечити проведення експертизи щодо: визначення розміру матеріальних збитків, якщо потерпілий не може їх визначити та не надав документ, що підтверджує розмір такої шкоди.

Оцінюючи як доказ вартості викрадених у потерпілого мобільних телефонів висновок товарознавчої експертизи від 25.06.2020 року №866 суд враховує, що згідно із ч.1 ст.101 КПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень та зроблені за їх результатами висновки, обґрунтовані відповіді на запитання, поставлені особою, яка залучила експерта, або слідчим суддею чи судом, що доручив проведення експертизи.

Частина 3 та ч.5 ст.101 КПК України передбачає, що висновок повинен ґрунтуватися на відомостях, які експерт сприймав безпосередньо або вони стали йому відомі під час дослідження матеріалів, що були надані для проведення дослідження. Експерт дає висновок від свого імені і несе за нього особисту відповідальність. Висновок експерта не може ґрунтуватися на доказах, які визнані судом недопустимими.

Як вбачається із описової частини висновку експертизи від 25.06.2020 року №866 на експертизу було надано копію постанови слідчого від 16.06.2020 року про призначення товарознавчої експертизи та копії фотографій мобільних телефонів на 7 арк. в 1 примірнику.

Слід зазначити, що постанова слідчого від 16.06.2020 року про призначення товарознавчої експертизи була надана прокурором в судовому засіданні при досліджені доказів і з її тексту вбачається, що експерт мав всю необхідну інформацію для визначення вартості мобільних телефонів, належних потерпілому, оскільки в тексті постанови вказано, що на підставі письмової заяви ОСОБА_5 добровільно видала два мобільні телефони марок «Bravis с 281 Wide» та «Sigma X-style», котрі були у справному стані та без ушкоджень їх зовнішніх поверхонь.

Таким чином, наявної у постанові слідчого від 16.06.2020 року про призначення товарознавчої експертизи інформації про об`єкти дослідження, навіть за відсутності фото таблиць, про досліджувані телефони давало експерту достатньо даних для проведення експертизи. Крім того, як вбачається із тексту висновку експерта експертом також використовувалася дані та цифрова інформація з мережі Інтернет (п.2 інформаційних джерел). На це також вказують відповідні додатки до висновку товарознавчої експертизи фото таблиці телефонів відповідних марок з мережі Інтернет.

Вартість сім-карток до телефонів визначена довідками ПП «Цифротек» і становить сім-карта мобільного оператора «Vodafone» - 25 грн., сім-карта мобільного оператора «Київстар» - 45 грн. та ці докази сторонами не оспорювалися.

Таким чином, оскільки суд визнає допустимим доказом висновок експертизи від 25.06.2020 року №866, вартість викраденого у потерпілого майна ОСОБА_7 дозволяє кваліфікувати дії обвинуваченої ОСОБА_5 за ч.2 ст.185 КК України.

З 1 січня 2020 року кримінально карною є крадіжка, якщо вартість викраденого становить більше ніж 210,2 грн. п.5 Розділу ХХ Підрозділ 1 Податкового Кодексу України та ст.51 КУпАП, натомість як загальна вартість майна, що викрадено у потерпілого, у даному кримінальному провадженні становить 793,33 грн.

Про повторність вчинення злочину свідчить непогашена у обвинуваченої ОСОБА_5 судимість за злочини проти власності.

Оцінюючи зібрані, перевірені та досліджені в порядку ст.ст.89 та 94 КПК України докази в їх сукупності, суд вважає, що пред`явлене ОСОБА_5 обвинувачення у судовому засіданні доведено повністю та її дії суд кваліфікує за ч.2 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

Суд не враховує посилання обвинуваченої ОСОБА_5 , яка пояснювала, що діяла ненавмисно, оскільки з її показів вбачається, що вона таємно для потерпілого викрала його майно, усвідомлюючи, кому воно належить і те, що воно не належить їй. Так, крадіжка, як один із злочинів проти власності, вчиняється в умовах її неочевидності для сторонніх осіб. В п.п.3, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» передбачено, що крадіжка (таємне викрадення чужого майна) - це викрадення, здійснюючи яке, винна особа вважає, що робить це непомітно для потерпілого чи інших осіб; її потрібно вважати закінченою з моменту, коли винна особа вилучила майно і мала реальну можливість розпоряджатися чи користуватися ним.

Згідно із ст.65 КК України при призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_5 суд враховує характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого, дані про особу обвинуваченої, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_5 встановлено не було.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої - встановлено не було. Так, в обвинувальному акті та в дебатах прокурор вказав, що вважає такою обставиною вчинення злочину щодо особи похилого віку.

Під особою похилого віку розуміється чоловік віком понад 60 років і жінка віком понад 55 років. Але на можливість усвідомлення винним відповідного вікового стану особи суттєво впливають не тільки фактичний вік, а й зовнішній вигляд, зріст, стан здоров`я, наявність інвалідності та інші фактичні обставини.

З пояснень обвинуваченої ОСОБА_5 вбачається, що вона усвідомила що потерпілий є особою похилого віку вже після того, як вчинила злочин і її було затримано з телефонами в районі технікуму, а не на момент вчинення злочину.

Щодо даних про особу обвинуваченої, суд враховує, що ОСОБА_5 раніше судима; характеризується посередньо; не перебуває на обліку у лікаря-психіатра та у лікаря-нарколога; вчинений ОСОБА_5 злочин є нетяжким злочином проти власності з кваліфікуючою ознакою його повторності, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку такого діяння, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих відповідальність обставин, та вважає, що виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових правопорушень можливе у разі призначення їй покарання в межах санкції ч.2 ст.185 КК України у вигляді позбавлення волі.

Також мають бути застосовані положення ст.71, ч.4 ст.81 КК України про призначення обвинуваченій покарання за сукупністю вироків, оскільки злочин обвинуваченою ОСОБА_5 було вчинено в період умовно-дострокового звільнення від відбування покарання за попереднім вироком суду (вирок від 16.11.2017 року Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області, яким ОСОБА_5 засуджено за ч.1 ст.186, ч.3 ст.186, ч.1 ст.70 КК України до покарання у вигляді 5 років 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст.81 КК України вона була звільнена 04.05.2020 року умовно-достроково з невідбутою частиною покарання строком 1 рік 9 місяців 5 днів).

Потерпілому ОСОБА_7 завдано матеріальну шкоду у розмірі 793,33 грн., яку відшкодовано повністю шляхом повернення викраденого майна на стадії слідства. Цивільний позов потерпілим подано не було.

Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України з обвинуваченої ОСОБА_5 підлягають стягненню витрати за проведення експертизи.

Долю речових доказів вирішити в порядку ст.100 КПК України.

Як вбачається із приписів п.2 ч.4 ст.374 КПК України у резолютивній частині вироку зазначаються: у разі визнання особи винуватою: рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження. Із врахуванням даних про особу обвинуваченої ОСОБА_5 , зокрема того, що вона була раніше судима за злочини проти життя і власності та за останньою судимістю не відбула покарання повністю, була звільнена умовно-достроково, а подія, за якою їй пред`явлено обвинувачення, - мала місце в період невідбутого строку покарання за попереднім вироком суду, обвинувачена не має постійного місця проживання та соціальних зв`язків, суд вважає за необхідне залишити її під вартою до моменту набранням вироку законної сили, проте на строк не більше 60 днів з огляду на положення ст.ст.197, 331 КПК України.

Керуючись ст.ст.373-374, 376 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винною за пред`явленим їй обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, та призначити їй покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст.ст.71, ч.4 ст.81 КК України остаточно призначити ОСОБА_5 покарання за сукупністю вироків, частково приєднавши до покарання за даним вироком невідбуту частину покарання за вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 16.11.2017 року та призначити їй остаточно покарання у вигляді 4 (чотирьох) років 5 (п`яти) місяців позбавлення волі.

Строк відбуття покарання обвинуваченій ОСОБА_5 за цим вироком обчислювати з моменту її затримання згідно із протоколом затримання від 31.10.2020 року, а саме з 31.10.2020 року.

Зарахувати обвинуваченій ОСОБА_5 попереднє ув`язнення у строк покарання у вигляді позбавлення волі, призначеного їй за цим вироком суду, - за правилами, визначеними ч.5 ст.72 КК України, а саме з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, починаючи з 31.10.2020 року по день набрання вироком законної сили.

Залишити ОСОБА_5 під вартою до моменту набранням вироком законної сили, проте на строк не більше 60 днів, а саме до 19 лютого 2021 року включно в ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор».

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави витрати за проведення експертизи у розмірі 980 грн. 70 коп.

Речові докази, а саме: мобільний телефон марки «Bravis C281 Wide», сім-карта мобільного оператора «Vodafone», мобільний телефон марки «Sigma X-style 31 Power», сім-карта мобільного оператора «Київстар», що належать потерпілому ОСОБА_7 та передані йому на зберігання - залишити йому як власнику.

На вирок суду учасниками процесу можуть бути подані апеляції до Миколаївського апеляційного суду через Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області протягом 30-ти днів з дня його проголошення, а обвинуваченою в той же строк з дня вручення їй копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарження вироку, якщо його не скасовано, - після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1