Житомирський апеляційний суд
Категорія ч.2 ст.186 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2020 року Житомирський апеляційний суд в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретар ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції в залі суду в м.Житомирі матеріали кримінального провадження №296/10838/18 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , діючої в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на вирок Корольовського районного суду м.Житомира від 10 квітня 2020 року відносно

ОСОБА_8 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого - АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,

в с т а н о в и в:
зазначеним вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та призначено покарання у виді 4-х років 3-х місяців позбавлення волі.
Відповідно до ч.4 ст.70 КК України, з врахуванням вироку Тлумацького райсуду Івано-Франківської області він 06 лютого 2020 року за ст.ст.185 ч.3, 357 ч.3 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено остаточне покарання 4 роки 3 місяці позбавлення волі.
Питання про речові докази вирішено у відповідності до вимог ст.100 КПК України.
Відповідно до вироку суду першої інстанції, 13 вересня 2018 року близько 14 год. 00 хв. ОСОБА_8 перебував поряд з буд. № 3, що на майдані Привокзальному в м. Житомирі. В цей момент він побачив раніше невідомого йому ОСОБА_9 , який сидів на лавці.
Побачивши ОСОБА_9 , усвідомивши, що за зовнішнім виглядом незнайомий громадянин може мати при собі цінне майно та не здатний чинити вагомого опору, у ОСОБА_8 виник злочинний умисел, направлений на відкрите повторне викрадення будь-якого чужого майна, поєднаний із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 , переслідуючи корисливий мотив, діючи відкрито, з метою подолання опору потерпілого ОСОБА_9 , підійшов до останнього та почав стискати руками його шию. Після чого ОСОБА_8 наніс удар кулаком правої руки в область лівого ока ОСОБА_9 та, створивши сприятливу обстановку для відкритого викрадення будь-якого цінного майна, з правої руки потерпілого шляхом ривка відкрито викрав наручний годинник із маркуванням «Adidas» вартістю 250 грн.
Після чого ОСОБА_8 , утримуючи викрадене майно при собі місце вчинення злочину покинув та в подальшому розпорядився викраденим майном на власний розсуд.
Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_8 , застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, відкрито повторно викрав майно, що належить ОСОБА_9 , чим спричинив останньому майнової шкоди на загальну суму 250 грн. 00 коп.
2. Окрім цього, 13 вересня 2018 року близько 14 год. 15 хв. ОСОБА_8 перебував у сквері поряд з буд. АДРЕСА_2 .
В цей момент він побачив раніше невідомого йому ОСОБА_10 , який сидів на лавці в цьому ж сквері.
Побачивши ОСОБА_10 , усвідомивши, що за зовнішнім виглядом незнайомий громадянин може мати при собі цінне майно та не здатний чинити вагомого опору, у ОСОБА_8 виник злочинний умисел, поєднаний застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, направлений на повторне відкрите викрадення будь-якого чужого майна, належного ОСОБА_10 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, за вказаних вище обставин, керуючись корисливим мотивом, з метою створення сприятливої обстановки для вчинення злочину, ОСОБА_8 підійшов до ОСОБА_10 та, попросивши останнього про допомогу, відвів його до кущових насаджень, що розміщені поряд зі шляхопроводом над залізничними коліями, де несподівано для останнього наніс кулаком своєї руки один удар в область обличчя потерпілого, від чого останній впав на землю та його сумка з особистими речами випала з рук на землю.
В подальшому, з метою подолання опору потерпілого ОСОБА_8 сів зверху на живіт ОСОБА_10 та почав стискати своїми руками шию останнього, таким чином заподіявши йому тілесні ушкодження у вигляді садна на обличчі, синців та саден на шиї, які відносяться до легких тілесний ушкоджень. Подолавши таким чином волю ОСОБА_10 до опору, ОСОБА_8 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, з голови останнього, повторно відкрито, шляхом ривка, викрав сонцезахисні окуляри та одягнув їх на себе.
В подальшому, потерпілий, застосовуючи фізичну силу, скинув з себе ОСОБА_8 , який в свою чергу відразу схопив сумку з особистими речами ОСОБА_10 , тобто повторно відкрито, застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, викрав майно, належне ОСОБА_10 . В той же час ОСОБА_10 , побоюючись продовження фізичного насильства відносно себе, місце події покинув.
Після чого, ОСОБА_8 , утримуючи викрадені сонцезахисні окуляри чорного кольору вартістю 350 грн. 00 коп. та сумку вартістю 50 грн., в якій знаходилися особисті речі ОСОБА_10 , а саме: сорочка сірого кольору вартістю 50 грн. 00 коп., футболка зеленого кольору вартістю 50 грн. 00 коп., футболка чорного кольору, вартістю 50 грн. 00 коп., спортивні штани чорного кольору, вартістю 50 грн. 00 коп., сорочка у клітинку, вартістю 150 грн. 00 коп., сорочка чорного кольору у білу смужку, вартістю 80 грн. 00 коп., червоні шорти із написом білого кольору «Bilobong», вартістю 350 грн. 00 коп., червоні шорти із синіми та білими вставками, вартістю 150 грн. 00 коп., спортивна куртка синього кольору із білими вставками на написом білого кольору «Nikе», вартістю 50 грн. 00 коп., джинси синього кольору, вартістю 50 грн. 00 коп., джемпер червоного кольору з геометричними візерунками білого та чорного кольорів, вартістю 70 грн. 00 коп., пара кедів сірого кольору із білими вставками, вартістю 250 грн. 00 коп., тарілка, чашка, рушник світло-зеленого кольору та рушник світло-бежевого кольору, які матеріальної цінності для потерпілого не становлять, місце вчинення злочину залишив, розпорядившись ним в подальшому на власний розсуд, чим завдав ОСОБА_10 майнової шкоди на загальну суму 1 750 гривень 00 копійок.
Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_8 , застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, відкрито повторно викрав майно належне ОСОБА_10 , чим спричинив останньому майнової шкоди на загальну суму 1750 грн.
В апеляційній скарзі адвоката ОСОБА_7 просить вирок суду першої інстанції змінити в частині призначеного покарання її підзахисному, а своїм рішенням пом`якшити призначене покарання обвинуваченому, визначивши його у мінімальному розмірі санкції ч.2 ст.186 КК України.
При цьому, зазначає, що судом при призначенні покарання не в повній мірі враховано всі фактичні обставини провадження, ступінь тяжкості вчиненого правопорушення та особу винного, який має молодий вік, міцні соціальні зв`язки з матір`ю та братом, щирого каяття останнього та сприяння розкриттю злочинів, що призвело до невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи адвоката в підтримку своїх апеляційних вимог, які підтримані й обвинуваченим, заперечення прокурора щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, а також вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
З висновками суду першої інстанції щодо фактичних обставин вчинення ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, про доведеність вини та кваліфікацію дій останнього, погоджуються автор апеляційної скарги і ніким з можливих учасників процесу не оспорюються, а тому не перевіряються апеляційним судом.
Санкція ч.2 ст.186 КК України, за якою ОСОБА_8 притягується до кримінальної відповідальності, передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від чотирьох до шести років..
Відповідно до вимог ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Згідно із ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Окрім наведеного, відповідно до ч.2 ст.8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
У справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.2005 року) та «Фрізан проти Росії» (рішення від 24.03.2005 року) Суд зазначав, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним.
Крім того, у справі «Ізмайлов проти Росії» (рішення від 15.10.2008 року) Суд встановив, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий і надмірний тягар для особи».
Кримінальне покарання повинно бути справедливим балансом з однієї сторони між необхідністю застосування заходів примусу внаслідок вчиненого кримінального правопорушення та усвідомлення винною особою необхідності її понести та з іншої сторони такі заходи примусу мають та повинні бути достатніми для перевиховання особи та попередження нових злочинів.
На думку суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 дотримався вище наведених вимог закону та правильно керувався не лише ступенем тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, але й даними про особу обвинуваченого, обставинами, що пом`якшують покарання, відсутністю обставин, що обтяжують покарання, таким чином, керувався не лише принципами законності, але й принципом індивідуалізації та справедливості покарання.
Так, суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_8 прийняв до належної уваги ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186 КК України, які у відповідності до норм ст.12 КК України, є тяжкими, фактичні обставини їх вчинення, наслідки та суспільну небезпечність правопорушень, особу обвинуваченого, його ставлення до вчиненого.
Зокрема, обвинувачений ОСОБА_8 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності (т.2 а.п.25-32), за місцем проживання характеризується виключно посередньо, не працює, не має сім`ї, у відповідності до інформації досудової доповіді Богунського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Житомирській області - виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_8 без ізоляції від суспільства становить високу небезпеку. (т.1 а.п.39-40)
Обставинами, що пом`якшують покарання, згідно ст.66 КК України, є визнання вини та повне відшкодування заподіяної шкоди.
Обставин, що обтяжують покарання, згідно ст.67 КК України, судом не встановлено.
Належно враховано судом першої інстанції і думка потерпілих у провадженні щодо призначення покарання обвинуваченому.
Крім того, належно враховано судом першої інстанції і той факт, що на момент розгляду провадження 06 лютого 2020 року Тлумацьким райсудом Івано-Франківської області ОСОБА_8 був засуджений за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.3 ст.357 КК України до покарання в виді трьох років шести місяців позбавлення волі, за кримінальні правопорушення, які були вчинені останнім 29.06.2017. (т.2 а.п.162-164)
Таким чином, судом першої інстанції правильно враховано конкретні обставини справи, особу обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, у зв`язку з чим апеляційний суд переконаний, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст.186 КК України, із застосуванням ч.4 ст.70 КК України, у виді позбавлення волі на строк 4 роки 3 місяці, яке останній має відбути реально, та яке, на думку апеляційного суду, буде цілком достатнім для реальної корекції соціальної поведінки останнього та запобігання продовженню злочинної діяльності.
Як вважає апеляційний суд, вище наведені обставини (тяжкість вчинених правопорушень, фактичні обставини їх вчинення, їх суспільно небезпечний характер, особа обвинуваченого) в своїй сукупності виключають будь-які обґрунтовані підстави для пом`якшення обвинуваченому покарання.
На думку апеляційного суду, призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, з врахуванням санкції ч.2 ст.186 КК України, за мірою є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових правопорушень, що відповідає справедливості і меті покарання.
Саме такий захід примусу внесе відповідні корективи в соціально-психологічні властивості обвинуваченого, нейтралізує негативні настанови та змусить додержуватись положень закону про кримінальну відповідальність і позбавить можливості вчиняти нові злочини.
Підстави вважати, що призначене ОСОБА_8 покарання за видом чи розміром не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення, особі обвинуваченого, та є явно несправедливим через суворість або м`якість відсутні.
Таким чином, вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання є законним та обґрунтованим, підстав для його зміни з мотивів викладених в апеляційній скарзі адвокат не встановлено.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Корольовського районного суду м.Житомира від 10 квітня 2020 року відносно ОСОБА_8 без змін.
На ухвалу апеляційного суду учасниками судового розгляду справи можуть бути подані касаційні скарги до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Судді :