Справа № 450/1844/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/156/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Львівського апеляційного суду в складі:

головуючої ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальне провадження № 0000609 від 24.04.2019 р. про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Щирець Пустомитівського району Львівської області, зареєстрований АДРЕСА_1 , раніше судимого,

за ч.2 ст. 185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7

за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та адвоката ОСОБА_8 захисника обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 25 листопада 2019 року, -

встановила:

вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 25 листопада 2019 року ОСОБА_6 визнано винувати у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі.

Відповідно до ч.1 ст. 71 КК України до покарання за цим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 01.06.2018 року у вигляді 1 року 7 місяців позбавлення волі і призначено остаточне покарання ОСОБА_6 у вигляді 3 (трьох) років 7 (семи) місяця позбавлення волі.

Початок відбуття покарання ОСОБА_6 рахувати з моменту обмеження його у вільному пересуванні.

Вирішено питання з речовими доказами.

Згідно вироку, 08.04.2019 року о 11 год. 16 хв., ОСОБА_6 перебуваючи у приміщенні магазину «Рукавичка», який знаходиться за адресою вул. Грушевського,10 у м. Пустомити Пустомитівського району Львівської області, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, повторно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, таємно викрав майно, що належить ТзОВ «Торгівельно-виробничій компанії «Львівхолод», а саме: дві пачка цукерок «Рошен Т24 Діамант 300г. Ферреро» вартістю 340,99 грн. кожна, чим завдав матеріальну шкоду потерпілому на загальну суму 681,98 грн., після чого безперешкодно покинув вищевказаний магазин з викраденим майном, яке попередньо сховав у свій рюкзак, та в подальшому розпорядився ним на у власних цілях.

Таким своїми діями, ОСОБА_6 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжки) повторно, тобто кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.185 КК України.

На вирок суду обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в якій просить оскаржуваний вирок в частині призначення покарання скасувати. Призначити ОСОБА_6 більш м`яке покарання.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що вирок суду є несправедливим через надмірну суворість, оскільки судом першої інстанції при призначенні покарання не враховано належним чином тяжкість вчиненого злочину, а також ті обставини, що у нього на утриманні малолітня дитина та дружина, його відношення до вчиненого діяння, визнання повністю вини, щире каяття та активне сприяння органам досудового розслідування у розкритті злочину, а також малозначність вчиненого діяння.
На вирок суду адвокат ОСОБА_9 захисник обвинуваченого ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в якій просить оскаржуваний вирок змінити в частині відбуття реального покарання та застосувати до ОСОБА_6 ст. 75 КК України, звільнивши від відбування призначеного покарання, із визначенням іспитового строку у 3 (три) роки.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_6 є надмірно жорстким. Винуватість у діях, що інкримінуються ОСОБА_6 , визнав в повному обсязі,активно сприяв органам досудового розслідування, щиро розкаявся, має на утриманні неповнолітню дитину, завдані збитки відшкодовано в повному обсязі, а саме в сумі 682,00 грн., магазину «Рукавичка», та останній жодних претензій немає.

Відповідно до ч.4 ст. 405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття. Якщо для участі в розгляді в судове засідання не прибули учасники кримінального провадження, участь яких згідно з вимогами цього Кодексу або рішенням суду апеляційної інстанції є обов`язковою, апеляційний розгляд відкладається.

Обвинувачений ОСОБА_6 був належним чином повідомленим про дату, час і місце апеляційного розгляду, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №197 та не повідомив про поважні причини свого неприбуття, відтак колегія суддів вважає за можливе проводити апеляційний розгляд у відсутності учасників, які не з`явились.

Заслухавши доповідача, прокурора, який заперечив подані апеляційні скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що подані обвинуваченим та захисником апеляційні скарги до задоволення не підлягають виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними та перевіреними доказами, в апеляційній скарзі фактично не оспорюється, в зв`язку з чим не досліджується при апеляційному розгляді справи.

На переконання колегії суддів, доводи викладені обвинуваченим та захисником в апеляційній скарзі про невідповідність призначеного обвинуваченому покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його особі через суворість є неприйнятними.

Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Так, відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують.

При цьому, загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України.

Так, системне тлумачення цих правових норм дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання як такого, що включає не тільки кару, а й виправлення засуджених, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При цьому з огляду на положення ст. 75 КК України законодавець підкреслює важливість такої мети покарання як виправлення засудженого, передбачивши, що при призначенні ряду покарань, у тому числі у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, при цьому суд має урахувати не тільки тяжкість злочину, особу винного, але й інші обставини справи.

Призначене обвинуваченому ОСОБА_6 покарання за вчинені ним злочини зазначеним вище вимогам відповідає, воно є пропорційним характеру вчинених дій, їх небезпечності, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Так, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_6 покарання, врахував суспільну небезпеку вчиненого злочину, характер вчиненого злочинного діяння, особу обвинуваченого, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання обвинуваченого. Крім цього, судом враховано, що обвинувачений ОСОБА_6 вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю, активно сприяв органам досудового розслідування у розкритті злочину, у вчиненому ним злочині щиро кається, повністю відшкодував завдану шкоду, має на утриманні неповнолітню дитину - ці обставини суд першої інстанції врахував як такі, що пом`якшують покарання обвинуваченого.

Покликання апелянтів, про надмірну суворість призначеного покарання є безпідставними, оскільки врахування судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ступеню суспільної небезпеки злочину, його наслідки, обставин вчинення злочину, які охоплюються його об`єктивною стороною, інші конкретні обставини справи ґрунтується на принципі індивідуалізації, що передбачає диференційований підхід як обов`язкову умову справедливості кримінальної відповідальності.

На переконання колегії суддів, зазначені вище обставини справи та дані про особу ОСОБА_6 у своїй сукупності, давали суду достатні підстави для висновку про можливість виправлення засудженого лише в умовах ізоляції від суспільства.

Вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання мотивований та відповідає вимогам ст. 374 КПК України.

Підстав вважати призначене ОСОБА_6 покарання явно несправедливим через суворість колегія суддів не вбачає, переконливих доводів, які би спростовували висновки суду першої інстанції в частині призначеного покарання ОСОБА_6 , апелянти в апеляційній скарзі не навели.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би безумовними підставами для зміни вироку суду першої інстанції, у справі не встановлено, а відтак підстави для задоволення апеляційних скарг відсутні.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

постановила:

апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та адвоката ОСОБА_8 захисника обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 25 листопада 2019 року щодо ОСОБА_6 без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її оголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4