Справа № 682/3480/19
Провадження № 1-кп/682/27/2020
У Х В А Л А

06 серпня 2020 року

Славутський міськрайонний суд Хмельницької області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

неповнолітньої ОСОБА_4 ,

законного представника ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

представника служби у справах дітей ОСОБА_8 ,

педагога ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Славута кримінальне провадження №0000538 на підставі клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру до неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Клепачі Славутського району Хмельницької області, громадянки України, українки, з неповною базовою загальною середньою освітою, учениці 8-В класу ЗОШІ-ІІІ ступенів № 1 м. Славути, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

- за вчинення суспільно - небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

25.10.2019 року близько 15 год., неповнолітня ОСОБА_4 , перебуваючи в дівочій роздягальні ЗОШ І-ІІІ ступенів № 1, розташованій за адресою: м. Славута вул. Гната Кузовкова, 12 під час проведення уроку фізичного виховання у кишені портфеля, що належить ОСОБА_10 , який знаходилася на лаві в приміщенні роздягальні помітила мобільний телефон марки «HUAWEI», який вирішила викрасти.
В подальшому ОСОБА_4 , реалізуючи свій умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, з метою особистого збагачення, з корисливих мотивів, розуміючи суспільну небезпеку своїх дій, скориставшись тим, що за нею ніхто не спостерігає, умисно, таємно, шляхом вільного доступу, із кишені портфеля викрала мобільний телефон марки «HUAWEI» моделі «TIT-U02» золотистого кольору, IMEI: № НОМЕР_1 , НОМЕР_2 вартістю 1606 грн. 33 коп., який був у прозорому пластиковому чихлі вартістю 25 грн. в якому знаходився флеш-накопичувач формату SRMicro SD об`ємом 32 ГБ вартістю 113 грн. 33 коп., сім-картка мобільного оператора «Київстар» вартістю 20 грн., який належить для ОСОБА_7 .
Своїми умисними, незаконними діями, неповнолітня ОСОБА_4 , завдала потерпілій неповнолітній ОСОБА_10 , законним представником якої є ОСОБА_7 , матеріальної шкоди на загальну суму 1764 грн. 66 коп.
Такими діями, які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), неповнолітня ОСОБА_4 вчинила суспільно - небезпечне діяння, передбачене ч. 1 ст.185 КК України.

Прокурор у судовому засіданні підтримала клопотання, посилаючись на те, що суспільно - небезпечне діяння вчинене ОСОБА_4 , яка не досягла віку з якого можлива кримінальна відповідальність, тому просила застосувати до неповнолітньої примусові заходи виховного характеру у вигляді застереження.

Допитана судом неповнолітня ОСОБА_4 підтвердила суду фактичні обставини викладені у клопотанні, зокрема показала, що 25 жовтня 2019 року близько 15:00 год. вона, перебуваючи в дівочій роздягальні ЗОШ І-ІІІ ступенів № 1, розташованій за адресою: м. Славута вул. Гната Кузовкова, 12 під час проведення уроку фізичного виховання у кишені портфеля, що належить її однокласниці ОСОБА_11 , який знаходився на лаві в приміщенні роздягальні, бачила мобільний телефон, який вирішила викрасти. Тому прийшла до роздягальні за відсутності інших учнів і взяла телефон, вимкнула його і занесла додому, сховавши у поштовій скринці. Так вчинила, бо мама забрала у неї її мобільний телефон і не дозволяла користуватися соціальними мережами.
ОСОБА_5 - законний представник неповнолітньої ОСОБА_4 суду повідомила, що ОСОБА_4 є її донькою, незадовго до цієї події із викраденням телефону вона забрала у своєї доньки мобільний телефон на один місяць, оскільки заборонила їй доступ до соціальних мереж. В один із днів жовтня 2019 року їй зателефонував слідчий із поліції і повідомив, що її донька вчинила крадіжку телефону своєї однокласниці. Вдома вона цього телефону не бачила. Донька повідомила, що телефон вона дійсно взяла та зберігає його в поштовій скрині на загальній сходовій клітині, звідти вона його й принесла , телефон вони повернули. Щодо клопотання прокурора не заперечила та вказала, що буде здійснювати більший нагляд та приділяти ще більшу увагу у вихованні та розвитку доньки.

Захисник неповнолітньої ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_6 проти задоволення клопотання прокурора про застосування до неповнолітньої примусових заходів виховного характеру не заперечував.

Неповнолітня потерпіла ОСОБА_10 в судовому засіданні суду показала, що у жовтні 2019 року у одну із пятниць, коли у їхньому класі відбувався урок фізкультури, вона залишила свій рюкзак у роздягальні. В рюкзаку знаходився мобільний телефон. Коли вона повернулася уроздягальню - телефона у рюкзаку не було. Вони із однокласниками шукали телефон у роздягальні, у класі, але марно. Класний керівник зателефонувала її бабусі, із якою вона проживає, і повідомила про те, що зник телефон, а бабуся - повідомила у поліцію. Через тиждень їй повернули телефон у відділку поліції,і тоді вже стало відомо, що телефон взяла однокласниця Діана.

Законний представник потерпілої ОСОБА_7 в судовому засіданні показала, що її онучка ОСОБА_10 користувалася мобільним телефоном, який придбала вона. В один із днів жовтня минулого року їй зателефонувала класний керівник Насті та повідомила, що онучка плаче бо згубила телефон. Вони звернулися у поліцію і приблизно через тиждень їм повернуто телефон.

Доведеність причетності неповнолітньої ОСОБА_4 до вчинення суспільно - небезпечного діяння також підтверджується письмовими доказами, дослідженими судом, а саме даними:

- рапорту оперативного чергового від 25.10.2019 року про отриману інформацію, яка надійшла по телефону;

- протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 25.10.2019 року;

- постанови про призначення судово-товарознавчої експертизи від 12.11.2019 року;

- висновку експерта від 13.11.2019 року про ринкову вартість мобільного телефону, який було викрадено;

- заяви ОСОБА_5 про добровільну видачу телефону від 12.11.2019 року;

- проотколу огляду та добровільної видачі від 12.11.2019 року;

- постанови про визнання предмета речовим доказом від 12.11.2019 року.

Сукупність наведених і вивчених в судовому засіданні доказів, підтверджує, що суспільно - небезпечне діяння мало місце і вчинено воно саме неповнолітньою ОСОБА_4 .

Судом встановлено, що ОСОБА_4 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , на час вчинення нею, а саме 25 жовтня 2019 року суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, не досягла віку кримінальної відповідальності.

Відповідно до ст. 22 КК України кримінальна відповідальність за вчинення злочину передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України настає з 14 років.

Відповідно до ст. 498 КПК України, кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів виховного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється внаслідок вчинення особою, яка після досягнення одинадцятирічного віку до досягнення віку, з якого може настати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно з ч. 2 ст. 97 КК України примусові заходи виховного характеру, передбачені частиною другою статті 105 цього Кодексу, суд застосовує і до особи, яка до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цьогоКодексу.

Згідно з вимогами ст. 501 КПК України під час постановлення ухвали в кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів виховного характеру суд з`ясовує такі питання: 1) чи мало місце суспільно небезпечне діяння; 2) чи вчинено це діяння неповнолітнім у віці від одинадцяти років до настання віку, з якого настає кримінальна відповідальність за це діяння; 3) чи слід застосувати до нього примусовий захід виховного характеру і якщо слід, то який саме.

У пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 15.05.2006 «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» роз`яснюється, що законодавством передбачено застосування примусових заходів виховного характеру виключно до неповнолітніх, тобто особа повинна бути неповнолітньою не тільки на час вчинення злочину, а й на час розгляду справи в суді.

Як вбачається із вимог ст. 105 КК України, неповнолітній, який вчинив злочин невеликої або середньої тяжкості, може бути звільнений судом від покарання, якщо буде визнано, що внаслідок щирого розкаяння та подальшої бездоганної поведінки він на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання.

У цьому разі суд застосовує до неповнолітнього такі примусові заходи виховного характеру: застереження; обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього; передача неповнолітнього під нагляд батьків чи осіб, які їх заміняють, чи під нагляд педагогічного або трудового колективу за його згодою, а також окремих громадян на їхнє прохання; покладення на неповнолітнього, який досяг п`ятнадцятирічного віку і має майно, кошти або заробіток, обов`язку відшкодування заподіяних майнових збитків; направлення неповнолітнього до спеціальної навчально-виховної установи для дітей і підлітків до його виправлення, але на строк, що не перевищує трьох років. Умови перебування в цих установах неповнолітніх та порядок їх залишення визначаються законом.

До неповнолітнього може бути застосовано кілька примусових заходів виховного характеру, що передбачені у частині другій цієї статті. Тривалість заходів виховного характеру, передбачених у пунктах 2 та 3 частини другої цієї статті, встановлюється судом, який їх призначає.

На підставі вищевикладеного, враховуючи наявність підстав зазначених у ст. 501 КПК України, а також оцінивши докази, враховуючи вік та особу неповнолітньої, її щире розкаяння та подальшу бездоганну поведінку, дані щодо її особи на час вчинення суспільно - небезпечного діяння та те, що неповнолітня ОСОБА_4 на час вчинення суспільно - небезпечного діяння не досягла віку кримінальної відповідальності, проживає та виховується в неповній сім`ї з однією матір`ю ОСОБА_5 , посередньо характеризується в школі, на обліку в лікаря - психіатра та лікаря - нарколога не перебуває, думку потерпілої та її законного представника щодо обрання відносно ОСОБА_4 примусового заходу виховного характеру суд вважає можливим застосувати до неповнолітньої примусові заходи виховного характеру у вигляді застереження.

Відповідно до ч. 2 ст. 500 КПК України, судовий розгляд у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів виховного характеру завершується постановленням ухвали про застосування примусових заходів виховного характеру або про відмову в їх застосуванні.

Цивільний позов у справі не заявлявся.

В силу ст. 124 КПК України та на підставі ст. 100 КПК України з ОСОБА_5 - законного представника ОСОБА_4 на користь держави стягненню підлягають судові витрати на залучення експерта.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Заходи забезпечення кримінального провадження у даному провадженні не застосовувалися.

На підставі викладеного, керуючись ст.22, ч. 2 ст.97, ст.105 КК України, керуючись ст.ст. 369-372, 376, 392-395, 498, 501 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання задоволити.

Застосувати щодо неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Клепачі Славутського району Хмельницької області, примусові заходи виховного характеру у вигляді застереження.

Стягнути з ОСОБА_5 - законного представника неповнолітньої ОСОБА_4 , - в дохід держави судові витрати на залучення експерта в розмірі 1 256,08 грн.

На ухвалу може бути подана апеляція до Хмельницького апеляційного суду через Славутський міськрайонний суд протягом 7 днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1