Справа № 370/965/20 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/3332/2020 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.286 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2020 року. Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5
із участю

прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Макарівського районного суду Київської області від 23 липня 2020 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, тимчасово не працюючого, раніше не судимого, який має на утриманні двох малолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, та призначено йому покарання у виді обмеження волі строком 1 (один) рік з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік, поклавши на нього обов`язки відповідно до п.п. 1, 2 ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цим же вироком вирішено питання про речові докази та про відшкодування процесуальних витрат.

Згідно вироку суду ОСОБА_8 засуджено за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, вчиненого за наступних обставин.

06 березня 2020 року, близько 18 години, точний час досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_8 , керуючи технічно справним автомобілем марки ЗАЗ Славута, реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухаючись заднім ходом по проїжджій частині вул. Черняхівського в напрямку вул. Пушкіна в смт. Макарів, Київської області, діючи в порушення вимог:
п.1.5. «дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»
п.2.3 б) «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;
п.10.9. «Під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб.» Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 (далі ПДР),
не пересвідчившись в безпеці свого маневру, не звернувся за допомогою до сторонніх осіб, проявив неуважність, та здійснив зіткнення з велосипедисткою ОСОБА_9 , яка рухалась по вулиці Пушкіна в смт. Макарів, Київської області в напрямку окружної дороги.
Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди велосипедистка ОСОБА_9 , отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого багато уламкового перелому латерального виростку лівої стегнової кістки зі зміщенням уламків, що відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.
Грубе порушення водієм ОСОБА_8 вимог п.п.1.5, 2.3-6, 10.9 Правил дорожнього руху, знаходиться в прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та спричиненням потерпілій ОСОБА_9 тілесних ушкоджень середньої тяжкості, тобто з наслідками що настали.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, обвинуваченим ОСОБА_8 подано апеляційну скаргу, у якій він не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації своїх протиправних дій, просить скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначення йому додаткового покарання у виді позбавлення волі права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що судом першої інстанції не виносилось на обговорення питання доцільності застосування до нього додаткового покарання, що на думку обвинуваченого являється істотним порушенням норм кримінального процесуального права.

Представником потерпілої ОСОБА_9 адвокатом ОСОБА_10 подано заперечення на апеляційну скаргу, в яких вона зазначає, що призначене судом першої інстанції покарання обвинуваченому ОСОБА_8 відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а тому оскаржуваний вирок не підлягає зміні в цій частині.

Обвинувачений ОСОБА_8 належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не з`явився, однак надіслав клопотання про розгляд кримінального провадження у його відсутності, за участю захисника ОСОБА_7 .

Із урахуванням принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України, а також відсутності підстав для обов`язкової участі обвинуваченого в апеляційному розгляді, апеляційний суд приходить до переконання про можливість розгляду кримінального провадження без участі ОСОБА_8 .

Заслухавши суддю-доповідача, доводи захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на підтримку поданої апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав апеляційну скаргу необґрунтованою, а рішення суду першої інстанції правильним, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає із наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів, при ухваленні оскаржуваного вироку зазначених вимог закону місцевим судом було дотримано в повній мірі.

Суд першої інстанції розглянув це кримінальне провадження відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, оскільки проти цього не заперечували учасники судового провадження та визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд першої інстанції з`ясував, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч.1 ст.286 КК України підтверджується матеріалами кримінального провадження та учасниками процесу не оспорюються.

Згідно положень ст.65 КК України, суд призначає покарання відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» №14 від 23.12.2005 року, при призначенні покарання за відповідною частиною ст.286 КК суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Суд першої інстанції, згідно положень п.п.2,3 ч.1 ст.65 КК України та п.п.1-3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року №7, при призначенні покарання в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_8 , обставини, що пом`якшують покарання.

У відповідності до ст.12 КК України, вчинене ОСОБА_8 кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286 КК України, віднесено до нетяжких злочинів та є вчиненим з необережності.

Обставиною, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 суд першої інстанції визнав активне сприяння розкриттю злочину. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого судом першої інстанції не встановлено.

При призначенні покарання ОСОБА_8 районний суд в повній мірі врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, фактичні обставини справи, дані про особу обвинуваченого, зокрема те, що він щиро розкаявся, є раніше не судимим, за місцем проживання характеризується добре, має на утриманні двох малолітніх дітей, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що достатнім та необхідним для виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 буде призначення йому покарання у виді обмеження волі в мінімальному розмірі, передбаченого санкцією ч.1 ст.286 КК України з позбавленням права керувати транспортними засобами на 1 рік, із застосуванням положень ст.75 КК України.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що йому необґрунтовано було призначено додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами не заслуговують на увагу. Оскільки на думку суду апеляційної інстанції районний суд належним чином надав оцінки тому факту, що саме внаслідок грубого порушення правил дорожнього руху обвинуваченим ОСОБА_8 було завдано шкоди здоров`ю потерпілої ОСОБА_9 , завдану шкоду обвинувачений не відшкодував, а матеріали провадження не містять відомостей про те, що робота ОСОБА_8 пов`язана з керуванням транспортними засобами та застосування такого виду покарання поставить його в скрутне матеріальне становище.
Отже, на думку суду апеляційної інстанції, висновки суду першої інстанції щодо необхідності призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, з урахуванням обставин цього кримінального провадження, а також думки потерпілої, відповідають принципам законності, індивідуалізації та справедливості призначення покарання.
Із огляду на це, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання в повній мірі відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, є необхідним та достатнім для його виправлення, попередження нових злочинів і домірне скоєному, а доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для призначення додаткового покарання такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Отже, будь-яких порушень норм матеріального чи процесуального права, наслідком яких є зміна чи скасування судового рішення, апеляційним судом під час апеляційного розгляду встановлено не було. Таким чином, колегія суддів не знаходить підстав для скасування або зміни вироку, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а вирок - без змін.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Макарівського районного суду Київської області від 23 липня 2020 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Головуючий :

Судді :