Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

17 грудня 2020 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача: ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченої ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 на вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 14 лютого 2020 року у кримінальному провадженні №0000180 (за внесеними відомостями до ЄРДР від 16 квітня 2019 року) про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та мешканки АДРЕСА_1 , громадянки України, з середньою спеціальною освітою, вдови, має на утриманні четверо неповнолітніх дітей, працюючої техпрацівницею Камянського НВК Рокитнівського району Рівненської області, раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України,

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:

В поданій апеляційній скарзі захисник обвинуваченої просить оскаржуваний вирок в частині цивільного позову скасувати та призначити новий розгляд справи у суді першої інстанції. В частині щодо призначеного покарання просить вирок змінити та вважати ОСОБА_4 засудженою за ч.1 ст.122 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання з випробовуванням із встановленням іспитового строку на 1 рік з покладенням відповідно до ст.76 КК України обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Згідно оскаржуваного вироку, ОСОБА_4 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, та призначено їй покарання у виді позбавлення волі на строк один рік. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_4 звільнено від відбування покарання з випробовуванням із встановленням іспитового строку на один рік шість місяців з покладенням відповідно до ст.76 КК України обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_4 про відшкодування завданої злочином моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_8 20000 грн. завданої злочином моральної шкоди. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Також вирішено питання щодо речових доказів.

У поданій на вирок апеляційній скарзі захисник обвинуваченої, не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини справи та правильність кваліфікації дій обвинуваченої, вважає вирок незаконним через невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та через невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої через суворість. Вказує, що судом не враховано не надання позивачем жодного доказу заподіяння йому моральної шкоди, не підтверджено стану моральних страждань, істотність вимушених змін у його життєвих та соціальних стосунках, інші негативні наслідки чи потреби докласти значних зусиль для нормалізації подальшого життя. Зазначає, що судом в достатній мірі не враховано особу обвинуваченої, яка раніше до кримінальної чи адміністративної відповідальності не притягувалася, працює на посаді техпрацівниці, де отримує мінімальну заробітню плату, виховує сама четверо неповнолітніх дітей, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи. Крім того, вважає, що судом не враховано поведінку обвинуваченої на досудовому розслідуванні.

За вироком суду, 13 квітня 2019 року біля 17 години ОСОБА_4 на території свого господарства по АДРЕСА_1 на ґрунті неприязних відносин через отвори у паркані умисно вилила на сусіда ОСОБА_8 вапно, яке тримала у металевій каструлі, спричинивши останньому хімічний опік коньюктиви І ст., рогівки ІІ-ІІІ ст. лівого ока, що привело до дистрофічних та рубцевих змін лівого ока у вигляді інтенсивного помутніння рогівки в оптичній зоні, тобто середньої тяжкості тілесне ушкодження, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

До початку апеляційного розгляду до суду надійшло клопотання захисника обвинуваченої про відмову від поданої апеляційної скарги та про її розгляд у його відсутність. Однак, обвинувачена клопотання захисника про відмову від поданої апеляційної скарги не підтримала та погодилась розглядати дане провадження без участі захисника.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченої ОСОБА_4 , яка повністю підтримала подану захисником апеляційну скаргу, пояснення прокурора та потерпілого, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені у апеляційній скарзі, колегія суддів прийшла до висновку про залишення оскаржуваного вироку без змін, виходячи з таких підстав.

Згідно ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухваленим компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України, ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України та таким, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів суду апеляційної інстанції, у ході ухвалення оскаржуваного вироку місцевий суд зазначених вимог кримінального процесуального закону, що встановлюють вимоги до судового рішення, дотримався у повному обсязі.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні, зазначеного у вироку кримінального правопорушення, ґрунтується на доказах, зібраних у встановленому законом порядку, досліджених у судовому засіданні, належно оцінених судом.

Кваліфікація дій обвинуваченої ОСОБА_4 за ч.1 ст.122 КК України є вірною та в поданій апеляційній скарзі не оспорюється.

Беручи до уваги, що в апеляційній скарзі порушується питання про зміну вироку внаслідок невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, колегія суддів керуючись ст.404 КПК України не наводить доводи на підтвердження вини ОСОБА_4 у вчиненні поставленого їй у вину злочину та його кваліфікації.

У відповідності до вимог ч.1 ст.408 КПК України, суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі: 1) пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого; 2) зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення і застосування статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність про менш тяжке кримінальне правопорушення; 3) зменшення сум, які підлягають стягненню, або збільшення цих сум, якщо таке збільшення не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення; 4) в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.

Кримінальний закон, а саме положення ч.ч.1, 2 ст.65 КК України встановлюють, що суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Із вироку суду вбачається, що призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_4 , суд враховував ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення та її особу, а також наявність обставин, що пом`якшують їй покарання.

Суд першої інстанції, на підставі цих відомостей, прийшов до висновку, що обвинуваченій ОСОБА_4 слід призначити покарання у межах санкції ч.1 ст.122 КК України у виді позбавлення волі.

Вирішуючи питання щодо розміру призначеного покарання у виді позбавлення волі у межах санкції цієї частини статті закону України про кримінальну відповідальність, яка встановлює межі строку такого покарання до 3 (трьох) років, суд першої інстанції визначив обвинуваченій покарання на строк 1 (один) рік. Розмір призначеного покарання також не оспорюється і в апеляційній скарзі.

Разом з тим, суд першої інстанції врахував сімейний стан обвинуваченої, зокрема, наявність на утриманні двох дітей віком до 14 років, та прийшов до висновку про можливість виправлення особи без відбування покарання, у відповідності до вимог ст.75 КК України, з її звільненням від відбування покарання з випробовуванням з іспитовим строком один рік шість місяців із покладенням обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 КК України.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов вірного висновку при звільнення обвинуваченої від відбування покарання з випробовуванням з іспитовим строком один рік шість місяців та жодних порушень, які могли б бути підставою для зміни оскаржуваного вироку колегією суддів не встановлено.

Крім того, захисник в апеляційній скарзі не навів жодних нових обставин, які б слугували підставою для зменшення іспитового строку для обвинуваченої.

Що стосується вимог апеляційної скарги захисника про скасування вироку та призначення нового розгляду у суді першої інстанції з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального законодавства в частині задоволення цивільного позову, то колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається із апеляційної скарги захисника, жодного мотивування своєї позиції в чому ж все таки виразилось істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, яке перешкодило суду прийняти законне та обгрунтоване рішення, він не навів.

Разом з тим, в ході апеляційного розгляду даної справи таких порушень кримінального процесуального закону колегія суддів не віднайшла.

Крім того, згідно ч.1 ст.415 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу суду і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо:
1) встановлено порушення, передбачені пунктами 2, 3, 4, 5, 6, 7 частини другої статті 412 цього Кодексу;
2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які очевидно викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою;
3) судове рішення ухвалено чи підписано не тим складом суду, який здійснював судовий розгляд.

Однак, апеляційна скарга захисника взагалі не містить покликання на ч.1 ст.415 КПК України, а також з неї не вбачається обгрунтованих посилань на жодну з підстав зазначеної статті.

А тому, колегія суддів вважає, що підстави для скасування вироку суду першої інстанції та призначення нового розгляду в суді першої інстанції відсутні.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції уважає, що вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_4 повністю відповідає вимогам ст.ст.370, 374 КПК України та є законним, обгрунтованим та вмотивованим і підстав для його скасування чи зміни за наслідками розгляду апеляційної скарги не вбачає.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 14 лютого 2020 року у кримінальному провадженні №0000180 (за внесеними відомостями до ЄРДР від 16 квітня 2019 року) про обвинувачення ОСОБА_4 , залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення цим судом та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Суддя-доповідач ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3