Справа № 135/719/18
Провадження №11-кп/801/945/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 вересня 2020 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі учасників провадження:
прокурора ОСОБА_6
засудженого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Ладижинського міського суду Вінницької області від 15 червня 2020 року, якою залишено без задоволення клопотання засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Вінниці із вищою освітою, засудженого 03 грудня 2010 року Ленінським районним судом м. Вінниці, про зарахування в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення,

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

До Ладижинського міського суду надійшло клопотання засудженого ОСОБА_7 про зарахування строку попереднього ув`язнення в строк покарання відповідно до положень Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання».
Згідно клопотання засуджений просить зарахувати йому в строк покарання строк який він утримувався в Вінницькій УВП №1, в зв`язку з переглядом справи за нововиявленими обставинами, а саме: з моменту вибуття з ВК №39 і до винесення ухвали Апеляційного суду Вінницької області, з 20.10.2016 року по 23.05.2018 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Згідно поданого додатково клопотання просив також зарахувати йому строк попереднього ув`язнення з 04.08.2018 по 28.01.2019 року в зв`язку з перебуванням в УВП №1 через перегляд вироку за виключними обставинами.
Ухвалою Ладижинського міського суду Вінницької області від 15 червня 2020 року в задоволенні клопотання ОСОБА_7 про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання відмовлено.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить ухвалу Ладижинського міського суду Вінницької області від 15.06.2020 скасувати та постановити нову ухвалу про задоволення його клопотання, зарахувати йому в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 20.10.2016 р. по 23.05.2018 р. та з 04.08.2018 р. по 28.01.2019 р. на підставі ч.5 ст.72 КК України в редакції ЗУ №838-VIII від 26.11.2015 р.
Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою та невмотивованою, оскільки при розгляді його клопотання суд не застосував Закон про кримінальну відповідальність, який підлягає застосуванню. Також у своїй ухвалі суд не зазначив та не спростував його посилання в клопотанні на правову позицію Верховного суду викладену в постанові від 29.08.2018 р.

Позиції учасників судового провадження

Засуджений ОСОБА_7 в судовому засіданні підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити повністю, посилаючись на викладенні в ній обставини.
Захисник ОСОБА_8 підтримав апеляційну скаргу свого підзахисного, просив її задовольнити повністю, посилаючись на викладенні в ній обставини.
Прокурор ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечив проти задоволення апеляційної скарги засудженого, просив її залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, вважає її законною та обґрунтованою.
Мотиви суду

Заслухавши доповідача, засудженого, захисника та прокурора, перевіривши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Апеляційний суд у відповідності до ч.1 ст.404 КК України переглядає судове рішення в межах поданої апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення має бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Як визначено ч.2 ст.370 КПК України, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим Кодексом.
Перевіряючи в апеляційному порядку ухвалу суду першої інстанції, судом апеляційної інстанції встановлено, що зазначені вимоги закону суддею дотримані.

З наданих матеріалів клопотання у кримінальній справі вбачається, що ОСОБА_7 засуджено вироком Ленінського районного суду м. Вінниці 03.12.2010 року за ч.1 ст.115 КК України та призначено покарання у виді п`ятнадцяти років позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 визначено рахувати з 31.05.2010 року, тобто з моменту затримання.
Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено без змін взяття під варту. Вирішено питання щодо речових доказів, стягнення процесуальних витрат, розглянуто цивільний позов.
Ухвалою Апеляційного суду вінницької області від 23.06.2011 року вирок Ленінського районного суду м. Вінниці від 03.12.2010 року скасовано в частині вирішення цивільного позову потерпілих та кримінальну справу в цій частині направлено на новий судовий розгляд. У решті вирок залишено без змін.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 січня 2012 року вирок Ленінського районного суду м. Вінниці від 03.12.2010 та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 23.06.2011 року залишено без змін.
Відповідно до довідки наявної в матеріалах провадження ДУ «Вінницька установа виконання покарань (№1)» від 06.08.2019 №4/7850 з ДУ «Ладижинська ВК №39» до ДУ «Вінницької УВП №1» засуджений ОСОБА_7 прибув 20.10.2016 року, 12.06.2018 для подальшого відбування покарання вибув до ДУ «Ладижинська ВК №39».
Також 04.08.2018 року засуджений ОСОБА_7 знову прибув до ДУ «Вінницька УВП №1» - 03.05.2019 вибув до ДУ «Ладижинська ВК №39» для подальшого відбування покарання.
Встановлено, що дійсно на час розгляду судами першої та апеляційної інстанції заяви засудженого ОСОБА_7 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами з 20.10.2016 по 23.05.2018 та заяви про перегляд вироку Ленінського районного суду м. Вінниці від 03.12.2010 року за виключними обставинами з 04.08.2018 по 28.01.2019 засуджений ОСОБА_7 перебував у ДУ «Вінницької УВП №1». Проте вирок Ленінського районного суду м. Вінниці від 03.12.2010 року ні за нововиявленими обставинами, ні за виключними обставинами судами скасований не був, у зв`язку з чим вирок Ленінського районного суду м. Вінниці від 03.12.2010 року відносно останнього набрав законної сили 23.06.2011 року.
Так, відповідно до ст.1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» попереднім ув`язненням є запобіжний захід, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.
Згідно абзацу 1 ч.5 ст.72 КК України (у редакції від 26 листопада 2015 року) зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
При цьому, у розумінні ч.5 ст.72 КК України (у редакції від 26 листопада 2015 року) у строк попереднього ув`язнення включається строк:
а) затримання особи без ухвали слідчого судді, суду;
б) затримання особи на підставі ухвали слідчого судді, суду про дозвіл на затримання;
в) тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження;
г) перебування обвинуваченого у відповідному стаціонарному медичному закладі при проведенні судово-медичної або судово-психіатричної експертизи;
ґ) перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження.
Таким чином, буквальний зміст абзацу 1 ч.5 ст.72 КК України (у редакції від 26 листопада 2015 року) указує на те, що вказана норма визначає правила зарахування у строк покарання строку саме попереднього ув`язнення, а не будь-якого періоду перебування особи в установах попереднього ув`язнення.
При цьому, положення в пункті «ґ» ч. 5 ст. 72 КК України (у редакції від 26 листопада 2015 року) не поширюються на час перебування особи в установі попереднього ув`язнення після набрання вироком законної сили, у тому числі у зв`язку з участю в апеляційному розгляді відповідного кримінального провадження, у судових засіданнях щодо розгляду заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, щодо роз`яснення судового рішення чи виправлення в ньому описки, а також щодо вирішення інших питань, що виникають на стадії виконання вироку, адже після набрання вироком законної сили ув`язнення вже не є попереднім, на що також звернув увагу Верховний Суд у своєму рішенні від 26.02.2020 у справі №497/349/16-к.
Статтею 21 КПК України визначено, що наявність рішення, що набрало законної сили в порядку, визначеному КПК України, є обов`язковим і підлягає безумовному виконанню на всій території України.
Як було встановлено судом першої інстанції, що також знайшло підтвердження в суді апеляційної інстанції, засуджений ОСОБА_7 вже звертався до суду із клопотанням про зарахування в строк попереднього ув`язнення період його перебування в слідчому ізоляторі в зв`язку з розглядом клопотання про перегляд вироку за нововиявленими обставинами з 20.10.2016 по 23.05.2018. За наслідками розгляду якого згідно ухвали Ладижинського міського суду Вінницької області від 26.06.2018 року було прийнято рішення щодо відмови останньому в задоволенні клопотання про зарахування строку попереднього ув`язнення в строк покарання після набрання вироком законної сили. Дана ухвала набрала законної сили 04.07.2018 року.
Аналізуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції під час розгляду вказаного клопотання засудженого повністю дотримався вимог кримінального закону, обґрунтовано дійшов висновку, що після набрання вироком законної сили з 23.06.2011 року припинилася дія обраного відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а отже закінчився строк його попереднього ув`язнення. Подальше перебування засудженого ОСОБА_7 в слідчому ізоляторі як особи яка почала відбувати покарання, не є попереднім ув`язненням, та відповідно не підлягає зарахуванню згідно ч.5 ст.72 КК (в редакції Закону № 838-VIII).

Доводи апеляційної скарги суд вважає непереконливими та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана ухвала суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.336, 404, 405, 407, 419 КПК України,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Ладижинського міського суду Вінницької області від 15 червня 2020 року - залишити без змін.
Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України судові рішення апеляційної інстанції набирають законної сили з моменту проголошення.
Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4