Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

05 листопада 2020 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача: ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції з ДУ «Городищенська ВК (№96)», матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 на ухвалу Рівненського районного суду Рівненської області від 05 березня 2020 року у провадженні за клопотанням засудженого ОСОБА_4 про зарахування строку попереднього ув`язнення в строк покарання,

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції),

захисника засудженого адвоката ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі захисник засудженого просить оскаржувану ухвалу скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою:

- зарахувати засудженому ОСОБА_4 строк попереднього ув`язнення з 01.08.2014 по 02.09.2014 та з 06.11.2014 по 18.12.2014 у строк відбутого покарання, призначеного відповідно за вироками Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 01.08.2014 та від 17.11.2014 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі;

Згідно оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, клопотання засудженого задоволено частково та зараховано засудженому ОСОБА_4 строк попереднього ув`язнення з 26 жовтня 2017 року по 28 листопада 2017 року, у строк відбутого покарання, призначеного вироком П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2017 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник засудженого вважає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, а тому виніс незаконну та необгрунтовану ухвалу. Доводить, що на час звернення до суду з клопотання про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк відбування покарання ОСОБА_4 не відбув призначене покарання, а тому мав право на зарахування судом строків попереднього ув`язнення у строк відбутого покарання. Вважає, що суд першої інстанції помилково прийшов до висновків про те, що періоди з 01.08.2014 по 02.09.2014 та 06.11.2014 по 18.12.2014 не є попередніми ув`язненням, бо у матеріалах справи визначено, що до ОСОБА_4 було застосовано запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою.

Суд першої інстанції, задовольняючи частково клопотання засудженого, зазначив в оскаржуваній ухвалі, що всі періоди, які засуджений просить зарахувати у строк відбутого покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, окрім періоду з 26.10.2017 по 28.11.2017, не є попереднім ув`язненням в розумінні ч.1 ст.1 ЗУ «Про попереднє ув`язнення».

Заслухавши суддю-доповідача, доводи засудженого та його захисника, які повністю підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, пояснення прокурора про відмову в задоволенні апеляційної скарги та залишення ухвали без змін, перевіривши матеріали судового провадження за клопотанням засудженого та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до таких висновків.

Із матеріалів судового провадження вбачається, що суд першої інстанції вимог кримінального процесуального закону при постановленні оскаржуваного засудженим судового рішення, зокрема і положень Закону України «Про попереднє ув`язнення», а також норм закону України про кримінальну відповідальність, дотримався в повному обсязі.

Так, відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинне бути законним, тобто ухваленим компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; обгрунтованим, тобто ухваленим судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України та вмотивованим, тобто таким, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

У ч.ч.1, 2 ст.1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» (далі Закон) зазначено, що попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується до підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили. Порядок попереднього ув`язнення визначається цим Законом та КПК України.

Зі змісту ч.1 ст.4 цього Закону слідує, що установами для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою або до яких застосовано тимчасовий чи екстрадиційний арешт, є слідчі ізолятори Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахти Військової служби правопорядку у Збройних силах України. В окремих випадках, що визначаються потребою в проведенні слідчих дій, ці особи можуть перебувати в ізоляторах тимчасового тримання.

Частиною четвертою ст.532 КПК України встановлено, що судові рішення суду апеляційної та касаційної інстанцій набирають законної сили з моменту їх проголошення.

Як підтверджується матеріалами судового провадження, ОСОБА_4 засуджений 25 лютого 2015 року вироком Вільногірського міського суду Дніпропетровської області за ч.ч.2, 3 ст. 185, ч.1 ст. 70 КК України та йому призначено покарання на підставі ч.4 ст.70 КК України у виді п`яти років позбавлення волі. Вирок набрав законної сили 28 березня 2015 року.

26 жовтня 2017 року ОСОБА_4 засуджено вироком П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області за ст. 392 КК України, згідно ст. 71 КК України до покарання за даним вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком від 25 лютого 2015 року Вільногірського міського суду Дніпропетровської області, остаточне покарання призначене у виді шести років позбавлення волі. Вирок набрав законної сили 28 листопада 2017 року.

Згідно з ч.5 статті 72 КК України в редакції Закону України № 838-VIII «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року, зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. У строк попереднього ув`язнення включається, зокрема, строк затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; затримання особи на підставі ухвали слідчого судді, суду про дозвіл на затримання; тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження.

Відповідно до Закону України № 2046-VIII «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення» від 18 травня 2017 року, який набув чинності 21 червня 2017 року, ч. 5 ст.72 КК України викладено у такий редакції: «попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.

Згідно Постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 червня 2019 року № 398/3940/14-к, Попереднє ув`язнення зараховується у строк покарання із розрахунку один день такого ув`язнення за два дні позбавлення волі лише на час дії Закону України "Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання".

Відповідно до ст.1 ч.1 Закону України «Про попереднє ув`язнення», попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Згідно вироку П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2017 року ОСОБА_4 обрано міру запобіжного заходу у виді тримання під вартою, взято ОСОБА_4 під варту в залі суду, строк відбуття покарання визначено рахувати з 26.10.2017.

Тобто, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про те, що всі періоди, які засуджений просить зарахувати у строк відбутого покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі не є попереднім ув`язненням в розумінні ст.1 ч.1 Закону України «Про попереднє ув`язнення».

Крім того, на думку колегії суддів, суд першої інстанції вірно зарахував, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, у строк відбутого покарання період з 26.10.2017 по набрання вироком законної сили тобто по 28.11.2017.

За таких обставин, оскільки доводи захисника засудженого свого підтвердження при апеляційному розгляді судового провадження не знайшли та не ґрунтуються на нормах кримінального процесуального закону, а також на приписах, закріплених у законі України про кримінальну відповідальність, то колегія суддів вважає оскаржувану ухвалу суду першої інстанції такою, що у відповідності до вимог п.1 ч.1 ст.407 КПК України - підлягає залишенню без змін.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Ухвалу Рівненського районного суду Рівненської області від 05 березня 2020 року у провадженні за клопотанням засудженого ОСОБА_4 про зарахування строку попереднього ув`язнення в строк покарання, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення цим судом та оскарженнню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3