ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 311/2977/20 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/807/1134/20 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 183 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,
за участі прокурора ОСОБА_6 ,
підозрюваного ОСОБА_7 ,
захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_8 ,
законного представника підозрюваного ОСОБА_9 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді першої інстанції заступника керівника Енергодарської місцевої прокуратури ОСОБА_10 на ухвалу слідчого судді Василівського районного суду Запорізької області від 23 вересня 2020 року, якою у відношенні

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, учня 10 класу КЗ «Василівська вечірня (змінна) школа» ВРР Запорізької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України,

застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобово домашнього арешту, -

В С Т А Н О В И Л А:

Слідчий СВ Василівського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_11 за погодженням з заступником керівника Енергодарської місцевої прокуратури ОСОБА_10 звернувся до суду з клопотанням про застосування у відношенні ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів.

За матеріалами провадження ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України, за наступних обставин.

21.09.2020 приблизно о 16 год. 30 хв. ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , знаходячись за місцем свого постійного мешкання в кімнаті АДРЕСА_2 , куди попередньо примусово затягнув малолітню ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та закрив двері на замикаючий пристрій, маючи умисел на вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням в тіло ОСОБА_12 , з використанням геніталій, із застосуванням фізичного насильства та погрожуючи ножем, з метою подолання потерпілої до опору, пов`язаного з її небажанням вступити у статевий половий акт, порушуючи її статеву недоторканість, достовірно усвідомлюючи, що ОСОБА_12 є малолітньою особою та не досягла чотирнадцятирічного віку, примусово знявши з неї штани та спідню білизну, поклав на ліжко, де всупереч волі ОСОБА_12 перебуваючи позаду неї, здійснив дії сексуального характеру, пов`язані із вагінальним проникненням в тіло потерпілої з використанням гені талій, які продовжувалися близько 7 хвилин, тобто зґвалтував малолітню ОСОБА_12 .
Таким чином, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням і тіло іншої особи з використанням геніталій (зґвалтування) без добровільної згоди потерпілої особи, вчинене щодо малолітньої особи, тобто, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України.

21 вересня 2020 року відомості про кримінальне правопорушення були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000469 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України (а.с. 7).

22 вересня 2020 року о 18 год. 00 хв. ОСОБА_7 було затримано в порядку ст. 208 КПК України (а.с. 64-65).

22 вересня 2020 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України (а.с. 35-36).

Відмовляючи у задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя зазначив, що підозра ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України, є обґрунтованою, проте слідчий та прокурор не довели наявність сукупності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які обґрунтовують застосування найсуворішого запобіжного заходу, оскільки доказів можливого впливу на потерпілу та свідків не надано, також, підозрюваний раніше до кримінальної відповідальності не притягався, має постійне місце проживання, де проживає разом з матір`ю, навчається, характеризується задовільно, громадський порядок не порушує, скарг з боку сусідів не надходило, а також злочин, у якому він підозрюється не свідчить, що ОСОБА_7 вчинить інше кримінальне правопорушення.
В апеляційній скарзі прокурор вважає ухвалу суду незаконною та такою, що підлягає скасуванню у зв`язку із невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, а також з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що у клопотанні про застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою наведено та беззаперечно підтверджено наявність ризиків передбачених п.п. 3 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України .
Так, слідчим суддею не взято до уваги свідчення потерпілої ОСОБА_12 та свідка ОСОБА_13 , які вказують на те, що ОСОБА_7 певний час переслідував потерпілу, постійно їй погрожував та вони його бояться у зв`язку з неадекватною поведінкою, як і оточуючі. Крім того, ОСОБА_7 розпочав свої неправомірні дії фактично за день до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, оскільки утримував потерпілу у себе вдома приблизно 5 годин, вкусив за плече, на шиї залишив сліди засмоктування шкіри, задовольняючи свою статеву пристрасть таким чином, погрожував ножем та приставляв його до ноги потерпілої гострим кінцем від чого залишилось поранення, напередодні з мотивів ревнощів та помсти розбив мобільний телефон потерпілої. Вказує, на те, що безпосереднє вчинення злочину супроводжувалось подібними діями та погрозами.
Також прокурор в апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що місяць тому ОСОБА_7 вчинено інше кримінальне правопорушення з використанням кухонного ножа у нічний час на дитячому майданчику, що свідчить про його байдуже ставлення до можливих невідворотних наслідків та його підвищену саме «суспільну» небезпечність, так як протиставляв він себе суспільству в цілому.
Крім того, ОСОБА_7 під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу не виявляв жодного дієвого каяття, безсоромно, хизуючись вказував на свої статеві відносини з потерпілою, якій у травні поточного року було лише 12 років, та на думку сторони обвинувачення вводив суд в обману, розповідаючи про те, що статевий акт вчинений за добровільною згоди потерпілої.
У порушення ст. 370 КПК України в ухвалі суду першої інстанції не наведено належних та достатніх мотивів відмови слідчому у задоволенні клопотання про обрання відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а лише зазначено про недоведеність прокурором певних обставин.
Вважає, що інші більш м`які запобіжні заходи об`єктивно не в змозі запобігти настанню ризиків, оскільки домашній арешт передбачає лише періодичні перевірки наявності ОСОБА_7 за місцем свого мешкання, а не цілодобове слідкування за діями останнього працівниками поліції, та це свідчить про недієвість усіх запобіжних заходів окрім тримання підозрюваного під вартою.
В судовому засіданні апеляційного суду прокурор підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити. Разом з тим повідомив, що фактів порушення підозрюваним умов застосованого у відношенні нього запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту у органу досудового розслідування на цей час не має.
Неповнолітній підозрюваний ОСОБА_7 , його захисник та законний представник проти задоволення апеляційної скарги заперечували, рішення слідчого суді просили залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, підозрюваного, його захисника та законного представника, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі та провівши судові дебати, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З огляду на статті 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до положень ст.ст. 177, 178 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, а також розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 492 КПК України, затримання та тримання під вартою можуть застосовуватися до неповнолітнього лише у разі, якщо він підозрюється або обвинувачується у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину, за умови, що застосування іншого запобіжного заходу не забезпечить запобігання ризикам, зазначеним у статті 177 цього Кодексу.

Як вбачається з наданих матеріалів та встановлено слідчим суддею, ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України.

Виклад обставин, що дають підстави підозрювати ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, зроблено з посиланням на матеріали провадження, що їх підтверджують, і в апеляційній скарзі не оспорюються.

Разом з тим, врахувавши зазначені вище вимоги закону, слідчий суддя дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність даних, які б давали йому підстави обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Відмовляючи у задоволенні клопотання слідчого, слідчий суддя оцінив в сукупності всі обставини, передбачені ст.ст. 177, 178 КПК України, що враховуються при обрані запобіжного заходу, належним чином мотивував своє рішення, встановивши обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого йому злочину, але вірно зазначив про відсутність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які б виправдовували застосування найсуворішого запобіжного заходу.

На думку колегії суддів, з урахуванням даних про особу підозрюваного та його фактичної процесуальної поведінки, прокурор не довів наявність сукупності таких ризиків.

Відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практики Європейського суду з прав людини, які стосуються здійсненню правосуддя щодо неповнолітніх, тримання під вартою неповнолітніх до суду, застосовується як крайній захід.

Крім того, відповідно до п. "с" ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, Європейський суд з прав людини в рішенні по справі "Штегмюллер проти Австрії" вказав, що застосування до особи обмеження волі можливо лише за наявності ризику неявки підозрюваного (обвинуваченого) на судовий розгляд, або інших ризиків, які мають бути реальними та обґрунтованими, тобто не бути загальними та абстрактними.

Так, підозрюваний ОСОБА_7 є неповнолітнім, навчається у вечірній школі, має постійне місце реєстрації та мешкання, де проживає разом з матір`ю. Крім того, за час проживання ОСОБА_7 за місцем мешкання скарг та заяв від сусідів не надходило (а.с. 55).

Доводи прокурора щодо наявності ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, незаконно впливати на потерпілу та свідків є не вмотивованими, оскільки дії ОСОБА_7 , якому обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, контролюються органами внутрішніх справ. Також із матеріалів кримінального провадження вбачається, що потерпіла ОСОБА_12 та свідок ОСОБА_13 вже допитані на досудовому слідстві (а.с. 33-37, 45-46).

Відомостей про те, що підозрюваний після обрання у відношенні нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту здійснював незаконний вплив на потерпілу чи свідка прокурором не надано.

Крім того, твердження апелянта, що ОСОБА_7 раніше вчинив інше кримінальне правопорушення є невмотивованими, оскільки останній раніше не судимий, доказів про визнання його винуватим в іншому кримінальному правопорушенні не надано.

Також, в судовому засіданні апеляційної інстанції не надано даних на підтвердження порушення підозрюваним умов перебування під домашнім арештом.

Колегія суддів також враховує фактичну поведінку підозрюваного після застосування до нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, який від органу досудового розслідування не переховувався, на виклики слідчого з`являвся, не чинив перешкод кримінальному провадженню, за викликом апеляційного суду самостійно двічі з`явився до судового засідання для розгляду апеляційної скарги прокурора, в якій ставилось питання про застосування у відношенні нього найсуворішого запобіжного заходу.

З огляду на зазначене, фактична поведінка підозрюваного на час розгляду апеляційної скарги свідчить, що заявлені в клопотанні слідчого ризики є мінімальними.

Таким чином, слідчим суддею дотримано положення ст. ст. 177, 178, 492 КПК України стосовно мети і підстав застосування запобіжного заходу до неповнолітньої особи, зроблено обґрунтований висновок про можливість запобігти наведеним в клопотання ризикам шляхом застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту цілодобово за місцем проживання підозрюваного, із носінням електронного засобу контролю. Висновки слідчого судді підтверджуються даними про особу підозрюваного, який є неповнолітнім, навчається, раніше не судимий, з`являється на виклики слідчого.

У зв`язку з викладеним, колегія суддів вважає, що підстави для застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у даному кримінальному провадженні в судовому засіданні свого об`єктивного підтвердження не знайшли, а прокурором не доведено неможливість забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного шляхом застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування ухвали слідчого судді, при апеляційному розгляді не встановлено.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 407, 422, 492 КПК України, колегія суддів Запорізького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді першої інстанції заступника керівника Енергодарської місцевої прокуратури ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Василівського районного суду Запорізької області від 23 вересня 2020 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та у відношенні ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України, застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, залишити без змін.

Ухвала суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає, набирає законної сили з моменту її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Дата документу Справа № 311/2977/20