Дата документу 04.11.2020 Справа № 554/5332/20
УХВАЛА
іменем України

04 листопада 2020 року м.Полтава

Слідчий суддя Октябрського районного суду м.Полтави ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

заявника ОСОБА_3 ,

представника заявника адвоката ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Полтаві в режимі відеоконференції скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого Першого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, ОСОБА_5 від 25 серпня 2020 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №00000500 від 06 квітня 2019 року,-

В С Т А Н О В И В :

07 жовтня 2020 року до суду надійшла скарга ОСОБА_3 в порядку ст.303 КПК України (поштове відправлення від 05 жовтня 2020 року), в якій просить скасувати постанову слідчого Першого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, ОСОБА_5 від 25 серпня 2020 року, згідно з якою йому відмовлено у задоволенні клопотання про визнання його потерпілим у кримінальному провадженні №00000500, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06 квітня 2020 року, з правовою кваліфікацією ч.1 ст.364, ч.1 ст.367 КК України.

На обґрунтування скарги заявник посилається на ті обставини, що ТУ ДБР, розташованого у м.Полтаві, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №00000500 від 06 квітня 2020 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.364, ч.1 ст.367 КК України, що 06 травня 2020 року об`єднане з кримінальним провадженням за №0000501, внесеним до ЄРДР 06 квітня 2020 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.364, ч.1 ст.367 КК України.

ОСОБА_3 зазначає, що ним було подано клопотання про залучення як потерпілого, оскільки, на його думку, внаслідок вказаного кримінального правопорушення йому завдано моральної шкоди, дане провадження безпосередньо стосується кримінальної справи №04580007, відповідно до якої він засуджений до довічного позбавлення волі. Під моральною шкодою він розуміє втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних йому незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

02 вересня 2020 року заявник отримав постанову за підписом слідчого ОСОБА_5 від 25 серпня 2020 року, згідно з якою йому було відмовлено у задоволенні вказаного клопотання.

Вказану постанову заявник вважає незаконною та необґрунтованою, такою, що порушує його права та законні інтереси, а отже підлягає скасуванню.

Зазначає, що згідно зі ст.55 КПК України він вже є потерпілим як особа, яка подала заяву про вчинення злочину, але слідчий тривалий час не виконував вимоги КПК України та не ознайомив його з процесуальними правами та обов`язками потерпілого.

Однак постанова слідчого є невмотивованою, так як не містить жодної підстави вважати його особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у ч.1 ст.55 КПК України, та не відповідає вимогам п.2 ч.5 ст.110 КПК України.

На підставі викладеного, просить задовольнити вимоги поданої скарги.

У судовому засіданні, призначеному в режимі відеоконференції, заявник ОСОБА_3 та представник заявника адвокат ОСОБА_4 вимоги скарги підтримали, просили скаргу задовольнити.

Слідчий Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, ОСОБА_5 у судове засідання не з`явилась, причини неявки суду невідомі.

Відповідно до ч.3 ст.306 КПК України відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Заслухавши пояснення заявника та його представника, дослідивши матеріали скарги та кримінального провадження, слідчий суддя дійшов до таких висновків.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений ч.1 ст.303 КПК України.

Так, відповідно до п.5 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

Судом установлено, що в провадженні Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, перебуває кримінальне провадження №0000500 від 06 квітня 2020 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.364, ч.1 ст.367 КК України, відомості про які внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі ухвали слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтави від 27 березня 2020 року по справі №554/2052/20 на підставі заяви ОСОБА_3 від 24 лютого 2020 року.

Як зазначає у скарзі заявник, 06 травня 2020 року вищевказані матеріали досудового розслідування об`єднані з кримінальним провадженням за №0000501, внесеним до ЄРДР 06 квітня 2020 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.364, ч.1 ст.367 КК України, а саме за заявою ОСОБА_3 за фактом можливої протиправної службової недбалості слідчого Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області під час проведення досудового розслідування кримінального провадження №0000290.

З наявних матеріалів слідує, що ОСОБА_3 звернувся до слідчого із заявою, у якій він просив залучити його до вищевказаного кримінального провадження як потерпілого.

25 серпня 2020 року постановою слідчого Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, ОСОБА_5 у задоволенні клопотання заявника ОСОБА_3 про залучення як потерпілого у кримінальному провадженні №0000500 від 06 квітня 2020 року було відмовлено (а.с.9).

Дана постанова мотивована тим, що постановою процесуального керівника від 06 травня 2020 року кримінальне провадження №0000500 об`єднане з кримінальним провадженням №0000501 від 06 квітня 2020 року в одне провадження, якому присвоєний №0000500. Разом із тим, ухвалою слідчого судді від 10 серпня 2020 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову слідчого першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, ОСОБА_5 від 15 червня 2020 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000500. Враховуючи об`єднання кримінальних проваджень, слідчий позбавлений можливості прийняти інше процесуальне рішення по даному кримінальному провадженню.

Як слідує зі змісту скарги та наданих ОСОБА_3 пояснень, досудове розслідування у об`єднаному кримінальному провадженні №0000500 здійснюється за фактом можливого неналежного виконання службових обов`язків слідчим внаслідок несумлінного ставлення до них та зловживання службовим становищем, що, на думку заявника, завдало йому істотної шкоди.

Разом із тим, ураховуючи наведені заявником в судовому засіданні обставини, враховуючи його незгоду із рішенням слідчого про відмову у визнанні потерпілим, та аналізуючи на предмет законності оскаржувану постанову, слідчий суддя зазначає про таке.

Відповідно до ч.1 ст.55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Частиною 5 статті 55 КПК України встановлено, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Таким чином, чинний КПК України допускає можливість відмови у визнанні особи потерпілим. Процесуальною підставою для прийняття такого рішення є наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної в ч.1 ст.55 КПК України.

«Очевидність та достатність» таких підстав є оціночним поняттям, яке визначається в кожному конкретному випадку, виходячи із обставин кримінального провадження і внутрішнього переконання особи, уповноваженої на визнання потерпілим, і може полягати, зокрема, у такому: очевидна відсутність події або складу кримінального правопорушення; відсутність шкоди з боку особи, яка подала відповідну заяву; очевидна відсутність причинного зв`язку між кримінальним правопорушенням і заподіяною шкодою; наявність завданої кримінальним правопорушенням шкоди іншого виду, ніж передбачено ч.1 ст.55 КПК (наприклад, заподіяння особі моральної шкоди як представнику певної частини суспільства; заподіяння моральної шкоди юридичній особі); неможливість визнання потерпілим конкретної особи, виходячи з кримінально-правової характеристики кримінального правопорушення.

При визначенні шкоди, як підстави для визнання особи потерпілим, необхідно виходити із того, що шкода має бути безпосередньо спричинена особі кримінальним правопорушенням, тобто повинен існувати прямий зв`язок, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди.

Отже, законодавцем чітко визначено статус потерпілого у кримінальному провадженні та визначено момент виникнення прав та обов`язків потерпілого.

Відповідно до ст.7 КПК України в якості загальної засади кримінального провадження проголошено змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Водночас, заявником ОСОБА_3 до скарги не надано будь-яких об`єктивних даних, які б свідчили, що на момент звернення із заявою про визнання потерпілим йому дійсно завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, як це передбачено ч.1 ст.55 КПК України.

Заявником не зазначено, в чому полягає спричинена йому шкода й не надано до суду жодного підтвердження таких аргументів, що засвідчували б очевидні ознаки спричинення йому шкоди, імовірних душевних страждань, переживань або фізичних страждань тощо, в розумінні положень ч.1 ст.55 КПК України. Такі докази не надано і на момент розгляду скарги.

Дослідивши оскаржувану постанову, слідчий суддя дійшов до переконання, що вона винесена правомірно, із дотриманням положень ст.110 КПК України в частині зазначення змісту обставин, які стали підставами для прийняття постанови, мотивів прийняття постанови, їх обґрунтування, та слідчим прийнято рішення про відмову у залученні як потерпілого, навівши достатньо вагомі підстави та мотиви для такого рішення з посиланням на положення КПК України.

Окрім цього, зважаючи на відомості про кримінальне правопорушення, які внесені до ЄРДР за відповідною заявою, заявником не наведено конкретних фактів та достатніх даних щодо заподіяння йому шкоди кримінальним правопорушенням, що є обов`язковою передумовою для визнання особи потерпілою, а відтак, слідчий суддя не знаходить підстав для скасування оскаржуваної постанови.

Враховуючи наведене, а також обставини, які зазначені ОСОБА_3 щодо залучення його до кримінального провадження як потерпілого, та надані у судовому засіданні пояснення, то останній на даний час в силу положень ст.55 КПК України не є потерпілим у кримінальному провадженні.

Тому слідчий суддя вважає, що слідчий на даному етапі досудового розслідування правомірно прийняв рішення на підставі ч.5 ст.55 КПК України, через відсутність очевидних та достатніх даних щодо завдання шкоди особі.

Отже, набуття особою статусу потерпілого за відсутності встановленого обґрунтованого підтвердження завданої шкоди, на даному етапі досудового розслідування є необґрунтованим та передчасним. Сама по собі незгода заявника із процесуальними рішеннями та діями слідчого не свідчить про набуття статусу потерпілого у кримінальному провадженні.

Разом із тим, питання щодо залучення заявника як потерпілого у цьому самому кримінальному провадженні №00000500 від 06 квітня 2019 року вже було предметом розгляду слідчого судді та ухвалою слідчого судді від 10 серпня 2020 року у задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову слідчого ОСОБА_5 від 15 червня 2020 року про відмову у визнанні потерпілим було відмовлено. Будь-яких нових доказів на підтвердження обставин, на які заявник посилається в обґрунтування даної скарги, суду з указаного часу не представлено.

Разом із тим, слідчим суддею встановлено, що досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000500 не завершене, наразі триває, що передбачає проведення необхідних слідчих та процесуальних дій, та в подальшому не позбавляє заявника можливості реалізувати свої права в порядку ст.55 КПК України.

Наведене також свідчить, що заявником передчасно ініційовано питання про визнання потерпілим в розумінні вимог КПК України, оскільки на даний час, за вказаних обставин та здобутих матеріалів, виключена можливість однозначно дійти до висновку про заподіяння моральної шкоди особі у вказаному кримінальному провадженні.

Таким чином, доводи ОСОБА_3 щодо допущення слідчим порушень вимог ст.55 КПК України є необгрунтованими, переконливих аргументів для протилежних висновків суду матеріали скарги та провадження не містять, твердження заявника протягом розгляду скарги жодними доказами не підтверджені, а тому слідчий суддя приходить до висновку про безпідставність вимог скарги щодо протиправності рішення слідчого та його скасування.

Відповідно до положень ст.307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути, зокрема, про відмову у задоволенні скарги.

Таким чином, слідчий суддя дійшов до висновку, що у задоволенні скарги потрібно відмовити.

Керуючись ст.ст. 55, 110, 303-307, 372, 376 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В :

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову слідчого Першого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Полтаві, ОСОБА_5 від 15 червня 2020 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №00000500 від 06 квітня 2019 року, - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1