Номер провадження: 11-кп/813/2215/20
Номер справи місцевого суду: 518/771/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.12.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретарів судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

зав участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на ухвалу Роздільнянського райсуду Одеської обл. від 29.09.2020, якою в судовому засіданні під час розгляду кримінального провадження №0000167 від 02.03.2019 р., відносно:

ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в Науському районі респ. Таджикістан, громадянина України, працюючого ФОП, з середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 187, п.п. 1, 6 ч. 2 ст. 115 КК України, продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою

встановив:
Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції.
Оскаржуваною ухвалою суду 1-ої інстанції від 29.09.2020 в процесі судового розгляду обвинувального акту в межах кримінального провадження №0000167 від 02.03.2019 за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 187, п.п. 1, 6 ч. 2 ст. 115 КК України було задоволено клопотання прокурора та відносно обвинуваченого ОСОБА_9 продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із утримання в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» на строк 60 днів, а саме до 27.11.2020 включно.

Мотивуючи своє рішення, суд послався на те, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, за якими законом передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років або довічне позбавлення волі, та останній не проживає за місцем реєстрації. Також суд 1-ої інстанції зазначив, що ризики встановлені раніше судом при обранні запобіжного заходу не відпали та продовжують існувати, а саме перебуваючи на свободі, ОСОБА_9 може переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілих, свідків, у цьому кримінальному провадженні, які до теперішнього часу не допитані судом; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інші злочини.

Вимоги, наведені в апеляційних скаргах та узагальнення доводів осіб які їх подали.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , зазначив, що, висновок суду не відповідає фактичним обставинам кримінального правопорушення, посилаючись на наступне:

- судом не було досліджено обставин щодо наявності хоча б одного з ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, що є обов`язковим при обранні будь- якого запобіжного заходу;

- судом також не були враховані дані про особу обвинуваченого, а саме те, що ОСОБА_9 є приватним підприємцем, тобто має постійне місце роботи, з наданих стороною захисту характеристик за місцем проживання від 02.03.2020, що були надані сусідами та Ширяївською селищною радою, ОСОБА_9 проживає у АДРЕСА_2 разом з ОСОБА_10 та їх спільною дитиною, ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , характеризується позитивно. Відповідно до довідки серія 12ААБ № 719668 від 09.12.2019 ОСОБА_10 є інвалідом другої групи за загальним захворюванням;

- судом не було враховано те, що як вбачається з самого клопотання та доказів, якими прокурор його обґрунтовував, відносно ОСОБА_9 проводилось багаточисельна кількість слідчих дій, таких як обшуки за місцем його фактичного проживання, за місцем його реєстрації за місцем проживання колишньої дружини, обшук автомобіля ВАЗ, що знаходиться у його користуванні, допити. ОСОБА_9 надавав добровільно свої речі для проведення експертиз, на огляд його робочого місця, самостійно, на виклик слідчого з`явився, отримав повідомлення про підозру, клопотання про обрання запобіжного заходу, прибув до суду для його розгляду;

- на думку сторони захисту, посилання суду на Конвенцію про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини є необґрунтованим, оскільки відсутність доказів, якими прокурор обґрунтовує необхідність продовження запобіжного заходу не може бути виправдана жодними нормами права.

Посилаючись на викладене, захисник ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу суду, відмовити в задоволенні клопотання прокурора та застосувати відносно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем його постійного проживання: АДРЕСА_2 .

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції захисник ОСОБА_8 підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі та просив її задовольнити, натомість, прокурор ОСОБА_7 заперечувала проти її задоволення та просила ухвалу суду 1-ої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Частиною 4 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

З огляду на те, що Рішенням Конституційного Суду №4-р/2019 від 13.06.2019 положення ч. 2 ст. 392 КПК України щодо неможливості окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, визнано таким, що не відповідає Конституції України, вищезазначена ухвала Роздільнянського райсуду Одеської області від 29.09.2020 підлягає апеляційному оскарженню.

Як вбачається з матеріалів провадження, зокрема, копії обвинувального акту, на розгляді в Роздільнянському райсуді Одеської обл. знаходиться кримінальне провадження №0000167 від 02.03.2019 за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 187, п.п. 1, 6 ч. 2 ст. 115 КК України (а.с. 1-9).

Відповідно до положень ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст. 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Пунктом 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду № 4-р/2019 від 13.06.2019 (далі - Рішення) зобов`язано Верховну Раду України привести нормативне регулювання, встановлене ч. 2 ст. 392 КПК України, у відповідність із Конституцією України та цим Рішенням.

Разом з тим, на час розгляду апеляційної скарги на ухвалу Роздільнянського райсуду Одеської області від 29.09.2020, на виконання Рішення будь-яких змін до КПК України, які б визначали процедуру розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції щодо застосування запобіжного заходу під час розгляду кримінального провадження по суті, не внесені.

Виходячи з положень п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України, судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

Також, зважаючи на те, що приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дали можливість суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому (-им) запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом першої інстанції під час судового провадження та за результатами перевірки в порядку ст.ст. 89, 94 КПК України доказів, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.

Тобто, апеляційний суд, по суті, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши обвинувальний акт, а також ухвалу суду щодо продовження запобіжного заходу та копію журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких доказів, що можуть бути підставою для продовження або застосування запобіжного заходу у судовому засіданні.

Проте, зважаючи на обставини вчинення інкримінованих ОСОБА_9 злочинів, які пов`язані із навмисним позбавленням з корисливих мотивів потерпілих життя шляхом застосування вогнепальної зброї, їх характеру, тяжкості та суспільної небезпечності, а також можливої міри покарання, яка може бути йому призначена у разі визнання винним (позбавлення волі на строк до 15 років або довічне позбавлення волі), колегія суддів вважає, що рішення суду 1-ої інстанції є законним та прийнятим з урахуванням положень ст.ст. 177, 178, 183 КПК України, оскільки, виходячи з вищевикладеного, є об`єктивні підстави вважати, що до теперішнього часу продовжує існувати ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, переховування обвинуваченого від суду.

При цьому, апеляційний суд вважає, що спростуванням існування зазначеного ризику переховування обвинуваченого від суду не може слугувати характеристика особи останнього, а також наявність на його утриманні співмешканки та її дитини, оскільки це не є беззаперечним доказом наявності у ОСОБА_12 стійких соціальних зв`язків, так як він за місцем реєстрації не проживає, наявність свідоцтва про зайняття підприємницькою діяльністю не свідчить про отримання стабільного доходу.

Водночас, зважаючи на те, що остаточне рішення по справі відносно обвинуваченого не прийнято та на теперішній час докази в зазначеному кримінальному провадженні не досліджені, потерпілі та свідки в судовому засіданні не допитувались, письмові докази не досліджувались, існують ризики того, що ОСОБА_9 може незаконно впливати на потерпілих та свідків у вказаному кримінальному провадженні, або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що на підставі наданих апеляційному суду матеріалів, а також обставин та характеру вчинених злочинів, судом першої інстанції прийняте законне та обґрунтоване рішення, а відносно обвинуваченого ОСОБА_12 на теперішній час неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід, оскільки він не зможе запобігти наявним ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, які об`єктивно продовжують існувати з огляду на зазначені апеляційним судом обставини.

Отже, доводи сторони захисту про наявність підстав для застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_12 більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки вони не ґрунтуються на беззаперечних доказах.

Окрім того, апеляційний суд враховує, що ухвалою Роздільнянського райсуду Одеської обл. від 23.11.2020 в процесі судового розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 було задоволено клопотання прокурора та відносно обвинуваченого ОСОБА_9 продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із утримання на строк 60 днів, а саме до 21.01.2021 р. включно.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, в тому числі , залишити вирок або ухвалу без змін.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника в інтересах обвинуваченого підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду 1-ої інстанції про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого залишенню без змін як законна та обґрунтована.

Керуючись ст.ст. 24, 177, 178, 183, 194, 370, 392, 404, 405, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Ухвалу Роздільнянського районного суду Одеської області від 29.09.2020, якою відносно ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 263, ч.4 ст. 187, п.п.1, 6 ч.2 ст. 115 КК України на стадії судового розгляду кримінального провадження №0000167 продовжений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 27.17.2020 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4