Дата документу 22.12.2020 Справа № 333/4770/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/807/1970/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 333/4770/20 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,

захисника-адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в апеляційному порядку матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_9 на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24 листопада 2020 року,

в с т а н о в и л а:

ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24 листопада 2020 року задоволено клопотання прокурора Запорізької місцевої прокуратури №2 ОСОБА_11 про застосування запобіжного заходу.

Застосовано до ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто з 24 листопада 2020 року по 23 січня 2021 року.

Згідно зі змістом судового рішення, 24.11.2020 року в судовому засіданні прокурор заявив письмове клопотання про обрання обвинуваченому ОСОБА_10 запобіжного заходи у вигляді тримання під вартою мотивуючи це тим, що 24.09.2020 року обвинуваченому змінено запобіжний захід у виді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт з носінням електронного засобу контролю, у зв`язку із загостренням стану здоров`я із загрозою для життя, що унеможливлювало його перебування в умовах тримання в слідчому ізоляторі.

Починаючи з 24.09.2020 року обвинувачений ОСОБА_10 жодного разу не з`явився до зали судового засідання, незважаючи на неодноразові виклики здійснені судом, будь-яких документів на підтвердження поважності пропуску запланованих дат проведення засідань.

Крім того, відповідно до рапорту інспектора ЮП СП Комунарського ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області на виконання ухвали суду від 24.09.2020 року, 09.11.2020 року ним здійснено перевірку перебування за місцем проживання ОСОБА_10 , а саме за адресою: АДРЕСА_1 , проте вдома останній не знаходився, чим порушив умови та обов`язки покладені на нього судом вже після закінчення лікування.

Вищевикладене свідчить про те, що обвинувачений ОСОБА_10 свідомо уникає явки до суду, унеможливлює розгляд кримінального провадження, встановленню фактичних обставин кримінального правопорушення та перевірки їх доказами. Сторона обвинувачення приходить до висновку, що для забезпечення належної явки обвинуваченого ОСОБА_10 до суду, можливості виконання у відношенні нього процесуальних рішень, необхідно обрати запобіжний захід у виді тримання під вартою з наступних підстав: ОСОБА_10 обвинувачується у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України, який згідно ст.12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд першої інстанції прийшов до висновку, що прокурором доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_10 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України. Жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_9 вважає ухвалу суду незаконною, яка підлягає скасуванню. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що суд не повною мірою з`ясував всі фактичні обставини справи, не дослідив та не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду.

Так, 24 вересня 2020 року обвинуваченому ОСОБА_10 було змінено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт з носінням електронного засобу контролю, у зв`язку із загостренням стану здоров`я, що унеможливлювало його перебування в умовах слідчого ізолятору.

Після зміни запобіжного заходу ОСОБА_10 постійно перебував на лікуванні, що підтверджується відповідними довідками наявними в матеріалах справи. Неодноразово сторона захисту надавала до суду відповідні довідки про місце лікування обвинуваченого ОСОБА_10 , однак судом не було надано належної оцінки і не взято до уваги докази, надані стороною захисту про поважність причин пропуску судових засідань у зв`язку із лікуванням.

На підставі викладеного, просить ухвалу суду скасувати, постановити нову ухвалу, якою змінити обвинуваченому ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт із застосуванням електронних засобів контролю.

Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції суддю-доповідача про суть судового рішення та доводи апеляційної скарги; захисника на підтримання апеляційної скарги; прокурора, потерпілу та її представника, які заперечували проти доводів апеляційної скарги, вважали ухвалу суду законною і обґрунтованою; перевіривши матеріали провадження; вислухавши доводи сторін, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, у зв`язку з наступним.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За вимогами ч.1, п.4 ч.2 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною 1 цієї статті.

Відповідно до вимог ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язані встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Під час апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції встановлено, що зазначені вимоги закону ним були дотримані.

Колегія суддів зазначає, що дослідивши матеріали клопотання та додані до нього копії матеріалів кримінального провадження в межах своєї компетенції, суд першої інстанції, перевіряючи законність та обґрунтованість клопотання прокурора про застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у відповідності до вимог ст.ст.193, 194 КПК України, вислухав доводи учасників судового провадження, дослідив фактичні обставини, вказані у клопотанні прокурора, і дійшов вмотивованого висновку про необхідність обрання щодо обвинуваченого виняткового виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки останній обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, а наявність обґрунтованої підозри підтверджується письмовими доказами, зібраними під час досудового слідства.

Обґрунтованими є висновки суду першої інстанції про наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а заявлені у клопотанні ризики на даний час існують.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

При прийнятті рішення суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке законом віднесено до категорії особливо тяжких злочинів, а також дані про його особу, який раніше не судимий, проте ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24 вересня 2020 року обвинуваченого ОСОБА_10 було змінено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.194 КПК України, у зв`язку із загостренням стану здоров`я, що унеможливлювало його перебування в слідчому ізоляторі. Після звільнення з-під варти обвинувачений перебував у лікарні з 24.09.2020 року та 06.11.2020 року був виписаний по закінченню лікування. Починаючи з 24.09.2020 року обвинувачений ОСОБА_10 жодного разу не з`явився до зали судового засідання, незважаючи на неодноразові виклики здійснені судом.

Відповідно до рапорту інспектора ЮП СП Комунарського ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області на виконання ухвали суду від 24.09.2020 року, 09.11.2020 року ним здійснено перевірку перебування за місцем проживання ОСОБА_10 , проте вдома останній не знаходився, чим порушив умови та обов`язки покладені на нього судом вже після закінчення лікування.

Зазначені вище обставини дають підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_10 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що зазначені в клопотанні ризики мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, і їм неможливо запобігти в умовах застосування до ОСОБА_10 будь-якого іншого запобіжного заходу, крім тримання під вартою, зокрема у вигляді цілодобового домашнього арешту, на якому наполягав захисник, оскільки інші запобіжні заходи, не пов`язані з виключними запобіжниками у комунікації та переміщеннях обвинуваченого, не можуть їм запобігти.

Згідно з положеннями ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Таким чином, судом першої інстанції зазначеним обставинам при розгляді клопотання прокурора було надано належної оцінки з точки зору його конкретності та обґрунтованості, відповідності вимогам процесуального закону та практиці Європейського суду з прав людини і вони обґрунтовано покладені в обґрунтування висновку про наявність підстав для обрання обвинуваченому ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Застосування більш м`яких запобіжних заходів, що передбачені КПК України, є недоцільним, так як вони не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого та цього не може бути достатнім для запобігання ризику переховування від суду.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі захисника, на думку колегії суддів, правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстав для задоволення цієї скарги не вбачається.

Враховуючи положення ч.4 ст.183 КПК України, суд першої інстанції при застосуванні до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обґрунтовано не визначив розмір застави, оскільки ОСОБА_10 обґрунтовано обвинувачується у злочині, вчиненому із застосуванням насильства.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування ухвали суду, при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24 листопада 2020 року, якою задоволено клопотання прокурора Запорізької місцевої прокуратури №2 ОСОБА_11 про застосування запобіжного заходу та застосовано до ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто з 24 листопада 2020 року по 23 січня 2021 року, залишити без змін.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4