Ухвала
04 грудня 2020 року
м. Київ
справа № 641/4911/15-к
провадження № 51 - 5526 ск 20

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Комінтернівського районного суду м. Харкова від 03 червня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 13 липня 2017 року щодо нього,
встановив:
За вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 03 червня 2015 року ОСОБА_4 визнано винуватим за ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 1 місяць.
Відповідно до ст. 71 КК за сукупністю вироків ОСОБА_4 до покарання призначеного за даним вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 13 жовтня 2014 року та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 2 місяці.
Прийнято рішення щодо речових доказів.
Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 13 липня 2017 року вирок місцевого суду залишено без змін.
Не погоджуючись із зазначеними судовими рішеннями засуджений ОСОБА_4 поза межами строку на касаційне оскарження (24 листопада 2020 року) звернувся із касаційною скаргою, у якій просить поновити йому пропущений строк на касаційне оскарження вищевказаних судових рішень.
Перевіривши касаційну скаргу, Суд вважає, що вона не може бути предметом касаційного розгляду, оскільки подана після закінчення строку касаційного оскарження, встановленого у ст. 426 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), а підстави для його поновлення відсутні.
Так, відповідно до ч. 2 ст. 426 КПК касаційну скаргу на судові рішення може бути подано протягом трьох місяців із дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк із дня вручення йому копії судового рішення.
Правило дотримання тримісячного строку має на меті гарантувати правову визначеність і забезпечити, щоб кримінальні провадження розглядалися впродовж розумного часу, не змушуючи органи влади та інших зацікавлених осіб, зокрема потерпілих, перебувати у стані невизначеності. Це правило надає особі, яка має право на касаційне оскарження, достатній строк для роздумів стосовно того, чи подавати касаційну скаргу, для чіткого визначення своїх аргументів та окреслення стверджувальної правової позиції, і визначає період, після закінчення якого контрольна функція суду не здійснюється.
Ухвала апеляційного суду щодо ОСОБА_4 була проголошена 13 липня 2017 року, а тому останнім днем подачі касаційної скарги до суду касаційної інстанції для засудженого було 13 жовтня 2017 року.
09 листопада 2020 року на вказані рішення засуджений подав касаційну скаргу, яка надійшли на адресу Верховного Суду 13 листопада 2020 року (за ВХ № 24851/0/170-20). Ухвалою Верховного Суду від 17 листопада 2020 року ОСОБА_4 було повернуто його касаційну скаргу разом з усіма доданими до неї матеріалами, оскільки ним було пропущено строк на касаційне оскарження зазначених судових рішень і не порушено питання про його поновлення.
Засуджений ОСОБА_4 24 листопада 2020 року звернувся з касаційною скаргою до Верховного Суду, у якій ставить питання про поновлення пропущеного строку.
Частиною 1 ст. 117 КПК встановлено, що пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду. Поняття поважних причин пропуску строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду.
Під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи є об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк.
Крім того, встановлений процесуальним законом тримісячний строк для подання касаційної скарги є досить тривалим і достатнім для реалізації права на касаційне оскарження судових рішень. При цьому особа, яка бажає подати касаційну скаргу, має діяти сумлінно для того, щоб ефективно реалізувати своє право. Хоча ст. 117 КПК містить норму щодо поновлення пропущеного строку, але це можливо лише в разі наявності поважних причин пропуску такого строку. Тому при вирішенні питання про поновлення пропущеного строку, у тому числі й строку на касаційне оскарження, до уваги мають братися: тривалість самого процесуального строку; час, який минув з дати завершення процесуального строку; наявність чи відсутність обставин, які об`єктивно перешкоджали особі реалізувати своє право (повноваження) в межах визначеного процесуального строку; поведінку особи, яка звертається з відповідним клопотанням, зокрема, чи вживала особа розумних заходів для того, щоб реалізувати своє право (повноваження) в межах процесуального строку та якнайшвидше після його закінчення (у разі наявності поважних причин його пропуску) та інші доречні обставини.
Проте, жодних аргументів щодо поважності причини пропуску процесуального строку засуджений ОСОБА_4 у клопотанні не навів, а тому суд касаційної інстанції не знаходить підстав для його поновлення.
Відповідно до положень КПК касаційна скарга повертається, якщо вона подана після закінчення строку касаційного оскарження і суд касаційної інстанції за заявою особи, яка подала скаргу, не знайшов підстав для його поновлення.
Керуючись п. 3 ч. 3 ст. 429 КПК, Верховний Суд
постановив:
Відмовити засудженому ОСОБА_4 у поновленні строку на касаційне оскарження вироку Комінтернівського районного суду м. Харкова від 03 червня 2015 року та ухвали Апеляційного суду Харківської області від 13 липня 2017 року щодо нього.
Повернути касаційну скаргу особі, яка її подала разом з усіма доданими до неї матеріалами.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_5 ОСОБА_2 ОСОБА_3