ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/402/21 Справа № 186/1013/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2021 року м. Дніпро
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 (приймає участь в

режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_7 (приймає участь в

режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження матеріали кримінального провадження №0000253 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 на ухвалу Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2020 року щодо
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, якому продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 11 лютого 2021 року включно,
ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на інший більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.
Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що 21.05.2018 року йому було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому продовжувався з одних і тих самих підстав.
Зазначає, що прокурором змінено обвинувачення, шляхом його зменшення, в частині дій щодо нього за ч.2 ст.185 КК України.
Стверджує, що в судовому засіданні допитані потерпіла та свідки, що виключає ризик незаконного впливу на них в разі зміни йому запобіжного заходу.
Також відсутні докази наявності ризиків переховування від суду, вчинення іншого кримінального правопорушення, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.
Вказує на те, що інкриміноване йому кримінальне правопорушення за ч.3 ст.186 КК України він не вчиняв.
Посилається на те, що на момент затримання він працював, та на його утриманні перебуває неповнолітня дитина, 2017 року народження.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить ухвалу суду скасувати, постановити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_8 альтернативний запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.
Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що 21.05.2018 року ОСОБА_8 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому продовжувався з одних і тих самих підстав.
Вказує на те, що в матеріалах провадження відсутні, а прокурором не надано жодного доказу того, що в разі якщо до ОСОБА_8 буде застосований альтернативний запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, він буде намагатися: переховуватися від правоохоронних органів та суду; знищити, сховати будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому кримінальному провадження; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.
Зазначає, що обвинувачений ОСОБА_8 в ході досудового розслідування активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, визнає себе винним, щиро розкаюється, завдана обвинуваченими шкода майже відшкодована потерпілій, що є обставинами, які пом`якшують його покарання, при цьому в разі зміни обвинуваченому запобіжного заходу він матиме можливість відшкодувати заподіяну потерпілій шкоду в повному обсязі.
Посилається на те, що на утриманні ОСОБА_8 перебуває неповнолітня дитина, 2017 року народження.
Ухвалою Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2020 року ОСОБА_8 було продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 11 лютого 2021 року включно.
Суд першої інстанції в обґрунтування свого рішення зазначив, що під час вирішення питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченого враховує тяжкість злочину у вчиненні якого ОСОБА_8 обвинувачується, строк покарання, який може бути призначений судом у разі визнання його винуватим до 8 років позбавлення волі, репутацію обвинуваченого раніше неодноразово судимий за вчинення злочинів з корисливих мотивів, не має постійного місця проживання, відсутні стійкі соціальні зв`язки, ніде не працює, не має регулярного заробітку, а тому існують ризики, що обвинувачений перебуваючи на волі може переховуватися від суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності та вчинити інше кримінальне правопорушення.
Заслухавши суддю-доповідача, думку обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити, прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційних скарг і просив ухвалу суду залишити без змін, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника не підлягають задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч.1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Відповідно до матеріалів провадження, на розгляді Першотравенського міського суду Дніпропетровської області перебуває обвинувальний акт № 0000253 від 19.05.2018 року щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України.

З матеріалів провадження вбачається, що ухвалою слідчого судді від 22.05.2018 року до обвинуваченого ОСОБА_8 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому продовжувався.

Прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції, яке розглядалось 14.12.2020 року було заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 з підстав наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Розглядаючи вказане клопотання прокурора, для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. ст. 199, 331 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.

Під час апеляційного розгляду ухвали суду встановлено, що зазначені вимоги закону при розгляді клопотання були дотримані в повному обсязі.

Колегія суддів вважає, що, вирішуючи клопотання про продовження тримання обвинуваченого під вартою, судом правильно встановлена наявність ризиків того, що обвинувачений ОСОБА_8 , перебуваючи на свободі, може переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, при цьому враховано тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним, а також особу обвинуваченого, який раніше судимий, не має постійного місця проживання, відсутні стійкі соціальні зв`язки, не працює, а тому судом обгрунтовано обвинуваченому продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Таким чином, доводи апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника щодо відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є необґрунтованими, оскільки зазначені ризики встановлені в ухвалі суду та підтверджується наданими судом першої інстанції матеріалами, відповідно до яких, заявлені ризики об`єктивно існують і для їх запобігання необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Підстав для застосування судом до ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів не вбачає, з огляду на вищевикладені обставини.
Крім того, відповідно до рішення ЄСПЛ Ілійков проти Болгарії, суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінювані ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.
Посилання захисника щодо відсутності ризиків: - знищення, схову будь-якої із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; - перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, не заслуговують на увагу, оскільки, відповідно до ухвали суду, вказані ризики не були враховані та обгрунтовані судом першої інстанції.
Доводи обвинуваченого та захисника щодо відсутності ризику незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому кримінальному провадження є безпідставним, оскільки він не був врахований судом першої інстанції, яким у своєму рішенні зазначено, що ризик щодо впливу ОСОБА_8 на свідків або потерпілу в клопотанні прокурора відсутній, тому факт їх допиту в судовому засіданні не впливає на мотиви суду щодо обрання обвинуваченому запобіжного заходу.
Також, з матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, поєднаного із насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, а тому, відповідно до п.1 ч.4 ст.183 КПК України, суддя також має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.
Доводи апеляційних скарг про те, що обвинувачений тривалий час перебуває під вартою не є підставою для застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу або скасування запобіжного заходу, оскільки розгляд кримінального провадження триває, а саме, кримінальне провадження перебуває на стадії закінчення досудового слідства, встановлено наявність ризиків переховування від суду, вчинення іншого кримінального правопорушення.
Твердження обвинуваченого та захисника про те, що рішення суду обгрунтовано одними й тими ж підставами, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки суд при вирішенні питання щодо продовження обвинуваченому дії запобіжного заходу кожного разу перевіряє наявність тих чи інших ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а також чи зменшились ризики, на підставі яких був обраний запобіжний захід обвинуваченому у вигляді тримання під вартою, чому суд першої інстанції надав оцінку в своїй ухвалі.
Посилання обвинуваченого на те, що інкриміноване йому кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.186 КК України, він не вчиняв, не може бути взято до уваги, оскільки встановлення обставин суб`єктивної та об`єктивної сторони кримінального правопорушення є задачею судового розгляду, відповідно до якого, у випадку встановлення відсутності складу злочину постановлюється виправдувальний вирок.
Доводи обвинуваченого та захисника про те, що обвинувачений ОСОБА_8 , до його затримання, був працевлаштований, має на утриманні неповнолітню дитину, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, визнає себе винним, щиро розкаюється, завдана потерпілій шкода майже відшкодована, при цьому в разі зміни обвинуваченому запобіжного заходу він матиме можливість відшкодувати заподіяну потерпілій шкоду в повному обсязі, колегія суддів вважає такими, що не зменшують заявлені у кримінальному провадженні ризики.
Твердження обвинуваченого про те, що прокурором змінено обвинувачення, шляхом його зменшення, в частині його дій за ч.2 ст.185 КК України, колегія суддів вважає таким, що не може бути підставою для зміни запобіжного заходу на інший більш м`який, оскільки ОСОБА_8 обвинувачується також у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого за ч.3 ст.186 КК України, із застосуванням насильства, за яким обвинуваченому було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, та який в подальшому продовжувався з підстав наявності певних ризиків.
Отже, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку тримання під вартою, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Будь-яких порушень КПК України при постановленні оскаржуваної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого та захисника залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 на ухвалу Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2020 року залишити без задоволення.

Ухвалу Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2020 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:

____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4