Справа № 459/550/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/531/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_6 та представника потерпілого адвоката ОСОБА_7 на вирок Червоноградського міського суду Львівської області від 06 квітня 2020 року відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Червонограда Львівської області, громадянина України, українця, з освітою середньою спеціальною, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , проживаючого по АДРЕСА_2 , згідно із ст.89 КК України раніше не судимого, який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185, ч.1 ст.357, ч.2 ст.185 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_10 ,
потерпілого ОСОБА_6 ,
представника потерпілого ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

вищевказаним вироком ОСОБА_8 визнано винним за ч.1 ст.185, ч.2 ст.185, ч.1 ст.357 КК України та призначено йому покарання :
-за ч.1 ст.185 КК України - у виді 1 року позбавлення волі;
-за ч.2 ст.185 КК України - у виді 3 років позбавлення волі;
-за ч.1 ст.357 КК України - у виді 1 року обмеження волі .
На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді 3 років позбавлення волі.
Застосовано до ОСОБА_8 ст.75 КК України та звільнено його від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку 2 роки не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.
На підставі ст.76 КК України покладено на ОСОБА_8 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,, а також витрат на правову допомогу задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_8 в користь ОСОБА_6 10 000 грн. моральної шкоди та 8000 витрат на правову допомогу.
В решті вимог відмовлено.
Вирішено питання з речовими доказами.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_8 визнано винним в тому, що він 10.02.2019 близько 16.30 год., знаходячись на території Червоноградського парку культури та відпочинку, що по пр.Шевченка,15 у м.Червонограді, виявив потерпілого ОСОБА_6 , що перебував без свідомості, користуючись відсутністю стороннього нагляду шляхом вільного доступу з кишені останнього таємно викрав мобільний телефон «Нокіа 230» вартістю 1000 грн. у чохлі чорного кольору вартістю 100 грн. з сімкарткою операторів «Київстар» та «Лайфселл» вартістю по 25 грн. кожна, та шкіряний гаманець чорного кольору вартістю 200 грн., у якому знаходились гроші в сумі 500 грн. і банківська картка АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 . Знаходячись біля потерпілого та оглядаючи гаманець, виявив банківську картку, та, усвідомлюючи, що дана картка належить останньому і є офіційним документом, таємно викрав її. Того ж дня в період часу з 17.35 год. до 17.40 год., змінивши пін-код доступу, двома трансакціями викрав із банківської картки потерпілого ОСОБА_6 кошти у сумі 4000 грн., якими розпорядився на власний розсуд. Своїми діями обвинувачений завдав потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 5850 грн.

Крім того, 05.05.2019 близько 01.00 год., обвинувачений, перебуваючи поблизу території Автостанції м.Червоноград Львівської області що по вул.Сокальська, 2 у м.Червонограді, діючи повторно, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно викрав у потерпілого ОСОБА_11 мобільний телефон марки «Samsung Galaxy G5» вартістю 4478,83 грн.. Продовжуючи свої дії, обвинувачений цього ж дня близько 11.00 год. використовуючи мобільний додаток Приват24 викрав з банківського рахунку останнього грошові кошти в сумі 15000 грн., якими розпорядився на власний розсуд. Своїми діями обвинувачений завдав потерпілому ОСОБА_11 матеріальну шкоду загальну суму 19478 грн.

Не погоджуючись з даним вироком потерпілий ОСОБА_6 та представник потерпілого ОСОБА_7 подали апеляційну скаргу, в якій просять скасувати вирок Червоноградського міського суду Львівської області від 06 квітня 2020 року у зв`язку з м`якістю покарання та ухвалити новий вирок стосовно ОСОБА_8 , а саме призначити покарання за ч.1 ст.185 КК України у виді 1 року позбавлення волі, за ч.2 ст.185 КК України у виді 3 років позбавлення волі, за ч.1 ст.357 КК України у виді 1 року обмеження волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді 3 років позбавлення волі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги покликаються на те, що даний вирок є незаконним у зв`язку з м`якістю покарання, винесений з порушенням норм матеріального та процесуального права, невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а тому підлягає скасуванню.

Потерпілий та його захисник в своїй апеляційній скарзі зазначають, що обвинувачений ОСОБА_8 у вчиненні злочину не розкаявся, вибачення не просив, а фактично звинуватив потерпілого та образив його честь та гідність твердженнями про те, що потерпілий знаходився у стані алкогольного сп`яніння, які є неправдивими, оскільки потерпілий ОСОБА_6 знаходився у безпорадному стані через раптовий приступ хвороби.

Вказують на те, що ОСОБА_8 є особою молодого віку, проте не працює, частково відшкодував потерпілому матеріальні збитки, однак моральну шкоду та витрати на правову допомогу не відшкодував.

Наголошує, що обвинувачений крадіжку вчинив повторно, після скоєння злочину стосовно ОСОБА_6 і будучи притягнутим до кримінальної відповідальності обвинувачений ОСОБА_8 не розкаявся у скоєному, а знову умисно вчинив аналогічний злочин.

03 червня 2020 року від обвинуваченого ОСОБА_8 на адресу Львівського апеляційного суду надійшло заперечення на апеляційну скаргу, в якому він просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_6 та залишити без змін вирок Червоноградського міського суду Львівської області від 06 квітня 2020 року.

Вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, підстав для зміни вироку у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особи обвинуваченого немає. Вказує, покликання потерпілого на невизнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні інкримінованого злочину та те, що останній не просив вибачення у потерпілого не відповідають дійсності.

Крім того, зазначає, що на даний час у зв`язку з введенням карантинних заходів на території України не може влаштуватися на роботу, оскільки багато підприємств припинили роботу, однак після його закінчення працевлаштується та відшкодує потерпілому вказані у вироку суду шкоду та витрати.

Щодо відшкодування апелянту моральної шкоди у розмірі визначеному вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 не заперечує. Водночас стягнення з обвинуваченого коштів за заподіяну моральну шкоду у розмірі 50 000 грн вважає необґрунтованими та належним чином непідтвердженими.

Заслухавши доповідь судді, виступ потерпілого ОСОБА_6 та його представника адвоката ОСОБА_7 , які просили задовольнити апеляційну скаргу, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника - адвоката ОСОБА_10 , які просили вирок суду залишити без змін, думку прокурора, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 185, ч.2 ст. 185, ч.1 ст. 357 КК України, відповідає фактичним обставинам справи, є обґрунтованим і вмотивованим.

Суд першої інстанції заслухав думку учасників судового провадження, роз`яснив їм зміст ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини в апеляційному порядку, та обґрунтовано визнав недоцільним дослідження доказів щодо цих обставин і визнав фактичні обставини доведеними.

Колегія суддів не вбачає порушень проведення судом судового розгляду в порядку ч.3 ст.349 КПК, а тому фактичні обставини справи, які ніким з учасників процесу не оспорюються, апеляційним судом не перевіряються.

На переконання колегії суддів, всупереч покликань, що наведені в апеляційній скарзі, судом першої інстанції ОСОБА_8 призначено покарання за ч. 1 ст. 185, ч.2 ст. 185, ч.1 ст. 357 КК України у межах, встановлених санкціями даних статей, із урахуванням Загальних засад призначення покарання, регламентованих чинним КК України, а також норм ст.ст. 373, 374 КПК України та належним чином мотивовано прийняте рішення.

Так, суд призначаючи покарання ОСОБА_8 врахував тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, щире каяття у вчиненому, активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування матеріальних збитків потерпілим, відсутність претензій потерпілого ОСОБА_11 , а також те, що обвинувачений є особою молодого віку, не працює, по місцю проживання характеризується посередньо, раніше не судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_8 суд визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування матеріальних збитків потерпілим, відсутність претензій потерпілого ОСОБА_11 , обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.

При цьому зважаючи на вищенаведене суд першої інстанції в межах норм КК України, вірно дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого можливе без відбування покарання і його слід звільнити від відбування покарання, застосувавши ст. 75 КК України.

Призначене районним судом покарання обвинуваченому ОСОБА_8 відповідно до вимог ст. 65 КК України із забезпеченням принципу індивідуалізації покарання і підстав його вважати таким, що не відповідає тяжкості злочину та особі обвинуваченого немає та в свою чергу таке покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Підстав для визнання призначеного ОСОБА_8 покарання явно несправедливим за своїм розміром через м`якість немає.
З огляду на викладене колегія суддів визнає необґрунтованими доводи апеляційної скарги представника потерпілого щодо невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Щодо вирішеного судом першої інстанції цивільного позову суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
В своїй апеляційній скарзі потерпілий та його представник просять цивільний позов задоволити повністю, стягнути з ОСОБА_8 в користь ОСОБА_6 матеріальну шкоду за викрадені речі та кошти в сумі 5850 грн, моральну шкоду в розмірі 50 000 грн, витрати на правову допомогу в розмірі 8000 грн, а всього на загальну суму 63 850 грн.
Як вбачається з вироку, цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, а також витрат на правову допомогу задоволено частково. Ухвалено стягнути з ОСОБА_8 в користь ОСОБА_6 10 000 грн. моральної шкоди та 8000 витрат на правову допомогу, в решті вимог відмовлено.
Судом першої інстанції встановлено, що згідно із розпискою, обвинуваченим було відшкодовано матеріальні збитки потерпілому ОСОБА_6 в сумі 5850 грн., таким чином суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що заявлені вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди не підлягають до задоволення з огляду на добровільне відшкодування обвинуваченим вказаної шкоди.
Що стосується вимоги апелянта про відшкодування йому моральної шкоди у розмірі 50 000 грн., то така не є належним чином обґрунтованою, та колегія суддів погоджується з рішення суду першої інстанції, що виходячи з засад розумності та справедливості, глибини завданих моральних страждань, у користь потерпілого слід стягнути моральну шкоду у розмірі 10 000 грн. Як вірно вказано судом у вироку, зазначений розмір моральної шкоди буде співрозмірним із понесениими моральними стражданнями потерпілого ОСОБА_6 .
Згідно з ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Відповідно до ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.
Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
На переконання колегії суддів апеляційного суду, вирішуючи питання щодо обґрунтованості пред`явленого позову потерпілого та розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню, суд першої інстанції, задовольняючи частково цивільний позов в частині відшкодування моральної шкоди, належним чином мотивував прийняття такого рішення, та колегія суддів не вбачає доводи апеляційної скарги в цій частині обґрунтованими.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, допущено не було.
Апеляційна скарга не містять правових підстав для зміни чи скасування вироку.
Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують, а відтак підстав для скасування прийнятого судом рішення колегією суддів не встановлено.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407,419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

вирок Червоноградського міського суду Львівської області від 06 квітня 2020 року відносно ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_6 та представника потерпілого адвоката ОСОБА_7 без задоволення.

Головуючий

Судді