Дата документу 21.09.2020
Справа № 509/6252/19
У Х В А Л А

16 вересня 2020 року Іллічівський міський суд Одеської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
представника потерпілого ОСОБА_6 ,
захисника адвоката ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чорноморську Одеської області кримінальне провадження № 0000771 від 24 червня 2020 року за обвинуваченням:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Скібінці Погребищенського району Вінницької області, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191 КК України,

В С Т А Н О В И В:
В провадженні суду перебуває зазначене кримінальне провадження.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 заявив клопотання про заборону засобам масової інформації викладати у вільний доступ та розповсюджувати відео-, аудіозаписи допиту свідків під час судових засідань до ухвалення судом рішення у справі. Клопотання обґрунтовує тим, що у загальному доступі у мережі інтернет викладені відеозаписи допиту свідків у минулому судовому засіданні. З врахуванням великої кількості свідків, яких планується допитати, зазначена інформація у загальному доступі може вплинути на формування змісту показань ще недопитаних свідків та поставить під сумнів об`єктивність отриманих доказів і наступного судового рішення.
Прокурор ОСОБА_5 залишала вирішення клопотання на розсуд суду, представник потерпілого ОСОБА_6 заперечував проти задоволення клопотання, вважаючи його безпідставним.
Вислухавши позицію учасників судового провадження, суд доходить до наступних висновків.
Згідно ч. 3 ст. 11 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (далі Закон) розгляд справ у судах відбувається відкрито, крім випадків, установлених законом. У відкритому судовому засіданні мають право бути присутніми будь-які особи.
Згідно ч. 4 ст. 11 Закону особи, присутні в залі судового засідання, представники засобів масової інформації можуть проводити в залі судового засідання фотозйомку, відео- та аудіозапис з використанням портативних відео- та аудіотехнічних засобів без отримання окремого дозволу суду, але з урахуванням обмежень, встановлених законом. Трансляція судового засідання здійснюється з дозволу суду. Проведення в залі судового засідання фотозйомки, відеозапису, а також трансляція судового засідання повинні здійснюватися без створення перешкод у веденні засідання і здійсненні учасниками судового процесу їхніх процесуальних прав.
Аналогічні норми закріплені у ст. 27 КПК України.
Згідно ч. 2 ст. 84 КПК України процесуальними джерелами доказів є показання.
Згідно ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.
Законодавцем визначено особливий порядок допиту свідків у ст. 352 КПК України:
ч. 4 - кожний свідок допитується окремо. Свідки, які ще не дали показань, не мають права перебувати в залі судового засідання під час судового розгляду;
ч. 5 - за клопотанням сторони кримінального провадження або самого свідка свідок допитується за відсутності певного допитаного свідка;
ч. 14 - свідок може бути допитаний повторно в тому самому або наступному судовому засіданні за його клопотанням, за клопотанням сторони кримінального провадження або за ініціативою суду, зокрема, якщо під час судового розгляду з`ясувалося, що свідок може надати показання стосовно обставин, щодо яких він не допитувався. Під час дослідження інших доказів свідкам можуть ставити запитання учасники судового провадження, експерт, а також суд;
ч. 15 - суд має право призначити одночасний допит двох чи більше вже допитаних учасників кримінального провадження (свідків, потерпілих, обвинувачених) для з`ясування причин розбіжності в їхніх показаннях, який проводиться з урахуванням правил, встановлених частиною дев`ятою статті 224 цього Кодексу;
ч. 16 - допитаний свідок може бути залишений у залі судового засідання на вимогу суду.
Згідно ч. 9 ст. 224 КПК України слідчий, прокурор має право провести одночасний допит двох чи більше вже допитаних осіб для з`ясування причин розбіжностей у їхніх показаннях. На початку такого допиту встановлюється, чи знають викликані особи одна одну і в яких стосунках вони перебувають між собою. Свідки попереджаються про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань і за давання завідомо неправдивих показань, а потерпілі - за давання завідомо неправдивих показань.
Викликаним особам по черзі пропонується дати показання про ті обставини кримінального провадження, для з`ясування яких проводиться допит, після чого слідчим, прокурором можуть бути поставлені запитання. Особи, які беруть участь у допиті, їх захисники чи представники мають право ставити одна одній запитання, що стосуються предмета допиту.
Оголошення показань, наданих учасниками допиту на попередніх допитах, дозволяється лише після давання ними показань.
Таким чином, показання свідка є важливою складовою у формуванні доказової бази сторін у справі, яка передбачає суворого порядку їх отримання судом.
Необхідність суворого дотримання цієї вимоги ґрунтується і на ч. 1 ст. 2 КПК України, згідно якої завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Порушення суттєвих умов допиту свідка у судовому засіданні може привести до визнання недопустимими докази, як здобуті завдяки інформації, отриманої внаслідок істотного порушення прав та свобод людини (п. 1 ч. 2 ст. 87 КПК України).
Прокурором ОСОБА_5 заявлено 83 свідка у зазначеному кримінальному провадженні, показаннями яких сторона обвинувачення буде доводити винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень.
Необізнаність свідків щодо показань інших свідків, наданих ними в судовому засіданні, є важливим елементом в забезпеченні умов для надання суду правдивих та неупереджених показань.
Враховуючи загально високий рівень користування громадянами мережею «Інтернет», як джерелом інформації, не можливо виключити можливість ще недопитаних у судовому засіданні свідків тривалий час спостерігати за судовим процесом шляхом перегляду відео-, аудіозаписів допиту інших свідків під час судових засідань. Все це може переводитись в площину «газетного розгляду» - публічного обговорення позицій свідків, дослідження доказів, які суд, можливо, не буде приймати через їх недопустимість, формування громадської думки яке рішення повинно бути справедливим, законним, заздалегідь встановлювати винуватість особи, у зв`язку з чим надавати рекомендації або відкрито тиснути на свідків, як себе поводити під час дачі показань в даному кримінальному провадженні, тощо. Тобто, законодавча вимога не перебувати свідку у залі судових засідань до виклику його на допит, з метою виключення впливу на правдивість його показань, стає нездійсненною, а правосуддя ілюзорним.
Суть клопотання сторони захисту певним чином обмежує право засобів масової інформації, журналістів, блогерів та громадян на одержання та передачу інформації про хід розгляду справи у відкритих судових засіданнях.
Суд вважає необхідним дослідити ці обставини з врахуванням вимог Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) та судової практики Європейського суду з прав людини.
Згідно ч. 1 ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Згідно ч. 1 ст. 10 Конвенції кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Ця стаття не перешкоджає державам вимагати ліцензування діяльності радіомовних, телевізійних або кінематографічних підприємств.
Згідно ч. 2 ст. 10 Конвенції здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду.
ЄСПЛ тлумаче поняття «погляди», як і інформація та ідеї, що становлять громадський інтерес (рішення у справі «Інформаціорферайн Лентіа» та інші проти Австрії» (Informationsverein Lentia and others v. Austria) від 24 листопада 1993, серія А, № 276, заяви №№ 13914/88, 15041/89, 15717/89, 15779/89 та 17207/90).
Таким чином, стаття 10 Конвенції захищає право журналістів розголошувати інформацію, яка становить громадський інтерес, за умови, що вони діють сумлінно та використовують перевірену фактичну базу; та надають «достовірну та точну» інформацію, як того вимагає журналістська етика. Крім того, громадяни мають право на отримання зазначеної інформації, зокрема що стосується відкритого судового процесу.
Згідно п. 45 рішення ЄСПЛ «САНДІ ТАЙМС» (THE SUNDAY TIMES) проти об`єднаного Королівства, 26 квітня 1979 р.) втручання у свободу вираження поглядів (обмеження) є допустимим, якщо воно встановлене законом та є необхідним в демократичному суспільстві. Таким чином втручання у право особи на свободу вираження поглядів становитиме порушення статті 10 Конвенції, якщо воно не підпадатиме під одне з виключень, встановлених пунктом 2 статті 10 Конвенції. Відповідно Суд має по черзі розглянути, чи було втручання у цій справі «встановлено законом», чи переслідувало воно ціль/цілі, яка/які є легітимними відповідно до пункту 2 статті 10, та чи було воно «необхідним у демократичному суспільстві» задля досягнення зазначеної мети.
Аналіз вищенаведених доказів свідчить про те, що законодавець вимагає дотримання певних процедур при отриманні доказів завдяки інформації здобутої під час допиту свідків, що забезпечує їх правдивість, знижує ризик впливу на свідків. Зазначене обґрунтовує втручання у свободу вираження поглядів (обмеження у передачі та отриманні інформації), як встановлене законом.
Згідно п. 55 рішення ЄСПЛ «САНДІ ТАЙМС» (THE SUNDAY TIMES) проти об`єднаного Королівства, 26 квітня 1979 р.) Суд підкреслив, що вираз «авторитет і неупередженість судової влади» слід розуміти «в сенсі Конвенції» (див. mutatis mutandis постанову по справі Кеніга від 28 червня 1978 року, серія А, т. 27, стор. 29-30, п. 88), тобто, з урахуванням того, що провідною в цьому контексті є стаття 6, де відображений основний принцип верховенства права (див., наприклад, постанову по справі Голдера від 21 лютого 1975 року, серія A, т. 18, стор. 17, п. 34). Поняття «судова влада» охоплює механізм здійснення правосуддя, гілка державної влади, а також самих суддів при здійсненні ними своїх посадових обов`язків. Вираз «авторитет судової влади» висловлює ідею про тому, що суди - це органи, покликані підтверджувати юридичні права і обов`язки і вирішувати суперечки про них; широка публіка повинна сприймати їх в такій якості і з повагою і довірою ставитися до здатності судів виконувати цю функцію.
Суд звертає увагу, що обмеження у розповсюдженні записів допиту свідків, спрямоване на виключення або максимальне зменшення впливу на недопитаних свідків, на перешкоджання отриманню судом неправдивої інформації в інтересах той чи іншої сторони кримінального провадження, тобто отриманню недопустимих доказів з точки зору порушення порядку отримання інформації.
Суд вважає, що саме на виконання судом завдання кримінального провадження (ч. 1 ст. 2 КПК України), забезпечення його змісту та форми на відповідність загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться: верховенство права; законність; рівність перед законом і судом; забезпечення права на захист; доступ до правосуддя тощо (ст.7 КПК України), може бути застосована зазначена судова заборона та це втручання переслідує легітимну мету щодо підтримання авторитету і безсторонності суду.
Судом враховується, що така заборона не впливає на відкритий порядок судового розгляду, не перешкоджає доступу вільних слухачів та представників засобів масової інформації, зберігає можливість висвітлення загального ходу судового процесу. За таким обсягом обмеження, громадський інтерес може бути в достатньому ступені задоволений, не тягне за собою ризик «газетного розгляду», що є несумісним з належним відправленням правосуддя. З огляду на це, суд приходить до висновку, що зазначене втручання є необхідним в демократичному суспільстві та пропорційним переслідуваній законній меті.
Таким чином, клопотання сторони захисту щодо заборони засобам масової інформації викладати у вільний доступ та розповсюджувати відео-, аудіозаписи допиту свідків під час судових засідань до ухвалення судом рішення у справі, підлягає задоволенню.
При цьому суд вважає можливим віднести вказану заборону також і до журналістів, блогерів, які безпосередньо і формують інформацію у засобах масової інформації та Інтернету, як особливому різновиду джерела інформації.
Керуючись ст.ст.3141 ч.2, 314-316 КПК України,
П О С Т А Н О В И В:
Клопотання захисника ОСОБА_7 - задовольнити.
Заборонити засобам масової інформації, журналістам, блогерам викладати у вільний доступ та розповсюджувати відео-, аудіозаписи допиту свідків під час судових засідань у кримінальному провадженні № 509/6257/19 провадження № 1-кп/501/4/20 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України до ухвалення судом рішення у справі.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3