Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/195/21 Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Категорія ст.187 КК України Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.01.2021 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 11 січня 2021 року, якою стосовно обвинуваченого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Павлівка Захарівського району Одеської області, громадянина України, одруженого, працюючого різноробочим на будівництві, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 27.09.1999 року Одеським обласним судом за ст.ст.142 ч.3, 93 п."а", "I", 42 КК України (в редакції 1960 року) до 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

- 10.09.2008 року Ширяєвським районним судом Одеської області за ст.289 ч.2, 187 ч.2, 152 ч.1, 304 ч.1, 70 КК України до 7 років позбавлення волі;

- 05.07.2016 року Великомихайлівським районним судом Одеської області за ст.185 ч.2, 71 КК України до 1 року 3 місяців позбавлення волі. 10.02.2017 року звільненого по відбуттю строку покарання;

- 20.03.2018 року Херсонським міським судом Херсонської області за ст.190 ч.2 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі. Строк тримання під вартою рахувати з 14.09.2017 року;

- 04.05.2018 року Фрунзенським районним судом м. Харкова за ст.190 ч.2, ст.70 ч.4 КК України до 1 року 7 місяців позбавлення волі;
- 16.05.2018 року Красилівським районним судом Хмельницької області за ст.190 ч.2, ст.70 ч.4 КК України до 1 року 11 місяців позбавлення волі,
продовжено строк тримання під вартою на два місяці, тобто з 11.01.2021 року до 11.03.2021 року (включно), без визначення розміру застави,

В С Т А Н О В И Л А:

В провадженні судді Кіровського районного суду м. Кіровограда ОСОБА_1 перебувають матеріали кримінального провадження №0009936 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України.
В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зазначивши, що ризики застосування запобіжного заходу тримання під вартою не відпали, враховуючи тяжкість покарання обвинувачений може ухилитися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки раніше судимий.
В цьому ж судовому засіданні районного суду захисники ОСОБА_6 та ОСОБА_8 заявили клопотання про зміну їх підзахисному ОСОБА_7 запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 11 січня 2021 року відмовлено в задоволенні клопотання захисників-адвокатів ОСОБА_6 та ОСОБА_8 про зміну їх підзахисному ОСОБА_7 запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.
Продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 на два місяці, тобто з 11.01.2021 року до 11.03.2021 року (включно), без визначення розміру застави.
Зобов`язано керівництво ДУ «Кропивницький слідчий ізолятор» забезпечити ОСОБА_7 проходження медичного обстеження, а в разі необхідності - надання невідкладного, належного та достатнього медичного лікування.
Своє рішення суддя мотивував тим, що ОСОБА_7 , хоч і має постійне місце проживання, одружений та працює, однак раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, у тому числі за вчинення злочинів у сфері проти власності, при цьому має не зняту і непогашену судимість, що свідчить про свідоме небажання останнього стати на шлях виправлення, а тому вищезазначені обставини дають достатні підстави вважати суду про наявність обґрунтованого ризику того, що ОСОБА_7 у разі зміни йому раніше застосованого запобіжного заходу на інший більш м`який, може вчинити спроби направлені на переховування від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.
На підставі положень ст.ст.177, 178, 183, 194 КПК України, ст.ст.5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та враховуючи матеріали обвинувального акту, які свідчать, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого під час розгляду кримінального провадження, суд районного суду прийшов висновку, що обвинуваченому ОСОБА_7 слід продовжити дію раніше обраного запобіжного заходу на два місяці, відмовивши у задоволенні клопотання захисників про зміну запобіжного заходу.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу районного суду та постановити нову, якою застосувати відносно його підзахисного запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з носінням засобів електронного стеження.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судовий розгляд вищезазначеного провадження триває 2 роки.

За час перебування кримінального провадження допитано всіх потерпілих та свідків.

З показів свідків вбачається що жоден з них не має жодного відношення до свідчення щодо обставин, що відбулись 30.08.2017 року.

У клопотанні прокурора не наведеної реальної підстави продовження дії запобіжного заходу у розумінні ст.177 КПК України.

У клопотанні прокурора нема жодного конкретного посилання на те, що його підзахисний буде порушувати вимоги ст. 177.КПК України.

Як зазначено Верховним судом України - не може бути підставою для застосування та продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підстави, які зазначались у попередньому клопотанні.

Наведено тільки припущення - що є суб`єктивним припущенням та фантазіями прокурора про те, що може відбутись на його особисту суб`єктивну думку.

Обвинувачений перебуває у ДУ «Кропивницький слідчий ізолятор» на протязі двох років. У матеріалах кримінального провадження нема жодного доказу причетності ОСОБА_7 до вчинення злочину.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали клопотання і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Згідно ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Відповідно до частини п`ятої цієї статті слідчий суддя, суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Колегія суддів за результатами апеляційного перегляду ухвали районного суду встановила, що зазначені вимоги кримінального закону судом першої інстанції належно дотримані.
Як вбачається з наданих до апеляційного суду в провадженні Кіровського районного суду м. Кіровограда перебувають матеріали кримінального провадження №0009936 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України.
На думку колегії суддів, слідчий суддя прийшов до правильного висновку про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, оскільки такий висновок підтверджується доданими до клопотання доказами, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що ОСОБА_7 міг вчинити кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.187 КК України.
Такий висновок також повною мірою узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), відповідно до якої термін «обґрунтована підозра», зокрема викладеного у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.
При цьому, колегія суддів не може не зазначити, що практика ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання запобіжного заходу у органу досудового розслідування були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру.
Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, то слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначив, що причетність ОСОБА_7 до вчинення злочину, підозра у якому йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу, з чим погоджується і колегія суддів.

Твердження захисника про відсутність у даному кримінальному провадженні доказів на вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення у вчиненні якого йому повідомлення про підозру, не заслуговують на увагу, оскільки, на переконання колегії суддів, обґрунтованість підозри доведена доданими до клопотання матеріалами, з яких вбачається, що об`єктивний неупереджений спостерігач міг би зробити висновок про можливе вчинення підозрюваним інкримінованих йому кримінальних правопорушень. Такі дані містяться зокрема у протоколі огляду місця події, протоколах допиту свідків, протоколах допиту потерпілої, протоколах проведення впізнання за фотознімками, протоколах огляду предметів.

Під час апеляційного розгляду сторона захисту вказувала на необґрунтованість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Як вбачається з матеріалів клопотання про застосування запобіжного заходу
ОСОБА_7 раніше притягувався до кримінальної відповідальності та має шість судимостей починаючи з 1999 року, що в свою чергу свідчить про свідоме небажання останнього стати на шлях виправлення.
Крім того, ОСОБА_7 хоча і працював різноробочим на будівництві, однак це йому не заводило вчинити кримінальне правопорушення, підозра у якому йому оголошена. Як вбачається з обвинувального акту причиною вчинення кримінального правопорушення було відсутність коштів та бажання одержати чуже майно, вказане свідчить про наявність високого ризику вчинення інших кримінальних правопорушень.
Також, необхідно зазначити про те, що не визнання вини у вчиненні кримінального правопорушення, тяжкість злочину у якому підозрюється ОСОБА_7 , в сукупності з мірою покарання, яка загрожує у разі визнання його винуватим, свідчать про наявність високого ступеню ризиків переховування їх від суду, незаконного впливу на свідків та потерпілу.
Крім того, ОСОБА_7 проживає поза межами населеного пункту де здійснюється судовий розгляд, що в свою чергу унеможливлює належне виконання останнім процесуальних обов`язків та надасть йому змогу переховуватися від суду.
А тому, доводи захисника про можливість застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у не пов`язаного з триманням під вартоює необґрунтованими та на переконання колегії суддів не спростовують висновок слідчого судді про наявність у даному кримінальному провадженні ризиків, передбачених п.п.. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України та не можуть бути самостійною підставою для відмови у задоволенні клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження та доданих ініціатором клопотання доказів на підтвердження його обґрунтованості.

З цих же підстав колегія суддів залишає без задоволення доводи захисника про недоведеність ризиків.

Враховуючи наведене, беручи до уваги обставини вчинення кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, а також, те, що ОСОБА_7 є суспільно небезпечною особою - має шість судимостей починаючи з 1999 року, свідомо не бажає стати на шлях виправлення, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи захисника про необхідність скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрання запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.
При цьому, належна поведінка ОСОБА_7 не може бути забезпечена шляхом застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою та не зможе запобігти спробам переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, вчиняти нові кримінальні правопорушення.

Доводи захисника стосовно неналежного врахування судом першої інстанції особи його підзахисного, як підстави для застосування запобіжного не пов`язаного з триманням під вартою, колегією суддів не може бути враховано оскільки ОСОБА_7 за наявності місця проживання та дружини на шлях виправлення не став, обвинувачується у скоєнні тяжкого корисливого злочину, вину не визнає, заощаджень не має.

Отже, зважаючи на наявність реальних ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України застосування тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, оскільки в даному випадку інтереси суспільства, превалюють над інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Таким чином суддя, дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно ОСОБА_7 встановив наявність ризиків передбачених п.п.. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що він може переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, незаконно впливати на свідка, який не допитаний в судовому засіданні, з метою зміни ними наданих показань на свою користь.
В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).
На підставі вище викладеного, а також враховуючи дані про особу обвинуваченого, в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність прокурором у клопотанні ризиків, передбачених п.п.. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне - в матеріалах справи відсутні.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суддя районного суду обґрунтовано задовольнив клопотання прокурора і продовжив обвинуваченому ОСОБА_7 дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на два місяці, оскільки під час розгляду клопотання встановлені обставини, які є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, зазначених у ст. 176 КПК України не зможе запобігти доведеним ризикам, та забезпечити виконання ним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Отже, застосований до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою за обставин даного кримінального провадження, з урахуванням встановлених ризиків, на думку колегії суддів, не є надмірним та таким, що принижує його гідність у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 необхідно залишити без задоволення, а ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 11 січня 2021 року необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 183, 376, 407, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , а ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 11 січня 2021 року, якою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 , продовжено строк тримання під вартою на два місяці, тобто з 11.01.2021 року до 11.03.2021 року (включно), без визначення розміру застави, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4