Справа № 438/449/14-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/958/19 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Львові кримінальне провадження № 438/449/14-к про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Борислава Львівської області, який зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 ,

за ч. 1 ст. 286 КК України,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 07 серпня 2019 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 07 серпня 2019 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України і йому призначено покарання у виді штрафу в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 ( вісім тисяч п`ятсот) грн. Звільнено ОСОБА_5 від призначеного йому покарання на підставі ст. 49 КК України у зв`язку з закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_9 17 105 грн 00 коп. (сімнадцять тисяч сто п`ять) грн 00 коп. відшкодування матеріальної шкоди та 5000 (п`ять тисяч) грн 00 коп. відшкодування моральної шкоди.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь Центральної міської лікарні м. Борислава витрати, які були понесені закладом на стаціонарне лікування потерпілої ОСОБА_9 в сумі 1185,24 грн.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь Комунального закладу Львівської обласної ради "Львівський обласний госпіталь інвалідів війни та репресованих ім. Юрія Липи" витрати, які були понесені закладом на стаціонарне лікування потерпілої ОСОБА_9 в сумі 5024,80 грн.
Вирішено питання щодо речових доказів по даній справі.

Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 13 серпня 2019 року виправлено описку, допущену у резолютивній частині вироку Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 07 серпня 2019 року щодо призначення додаткової міри покарання, а саме: ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України і йому призначено покарання у виді штрафу в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 ( вісім тисяч п`ятсот) грн. без позбавлення права керувати транспортними засобами.
Згідно з вироком суду, ОСОБА_5 визнаний винним у тому, що він 5 жовтня 2012 року близько 16 години, керуючи автомобілем марки "ВАЗ - 21093", реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , по вул. Коновальця у м. Бориславі зі швидкістю 5-10 км/год, повинен був у відповідності до вимог Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 та з технічної точки зору перед початком руху заднім ходом переконатися в тому, що це буде безпечним і не створить небезпеки для руху іншим його учасникам (в тому числі і пішоходам), при потребі звернутися про допомогу до інших учасників руху, а рухаючись заднім ходом повз пішохода ОСОБА_9 , дотримуватись безпечного бокового інтервалу до неї. Не дотримуючи безпечного бокового інтервалу та не переконавшись про існування небезпеки для руху, розпочав рух заднім ходом біля пішохода ОСОБА_9 , яка ступила з тротуару на проїзну частину дороги і почала рухатися в напрямку його смуги, та не вжив заходів до гальмування аж до повної зупинки, згідно з технічними вимогами п.п. 10.1, 10.9, 13.1, 13.3 вищевказаних Правил дорожнього руху, виявивши перешкоду для руху та п.12.3 зазначених Правил дорожнього руху, виявивши перешкоду для руху, тобто пішохода ОСОБА_9 на проїзній частині дороги, не вжив негайно заходів для зменшення швидкості аж до повної зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, внаслідок чого скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_9 , у результаті чого остання отримала тілесні ушкодження у вигляді синця на зовнішній поверхні третини правого стегна та закритого вколоченого перелому шийки правої стегнової кістки, які згідно із висновком судово-медичної експертизи № 526 від 30.08.2013 за ступенем тяжкості відносяться до тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості по ознаці тривалого розладу здоров`я.
На вирок суду обвинувачений ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, у якій просить вирок щодо нього скасувати та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції.

В обґрунтування апеляційних вимог, обвинувачений покликається на такі доводи: судом порушено вимоги п.п.1,2 ч. 1 ст. 409, п.1,2 ст. 410 КПК України; судом безпідставно не задоволено його клопотання про повернення обвинувального акту; матеріали судової справи не містять матеріалі досудового провадження № 0000029 від 11.12.2012; судом не прийнято жодної ухвали щодо поданих ним клопотань, зокрема, клопотання від 20.05.2019, 24.04.2019, 24.06.2019; судом не було проведено дослідження речових доказів та процесуальних документів на предмет їх належності та допустимості; 06.08.2019 він подав клопотання про долучення до матеріалів справи процесуальних документів досудового провадження (45 додатків), які на думку обвинуваченого, доводять факти протиправних дій з боку сторони обвинувачення під час проведення досудового розслідування; звертає увагу, що свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 пі час судового розгляду показали, що він не здійснив жодного наїзду на ОСОБА_9 ; з боку працівників ДАІ та слідчого чинився тиск на свідків, крім того мав місце факт підробки їх підписів у процесуальних документах; стверджує, що лікар ОСОБА_13 , який оглядав ОСОБА_9 підтвердив відсутність у неї травми; про проведення огляду місця події та слідчого експерименту не повідомлявся його захисник; у ході судового розгляду йому безпідставно було відмовлено у проведенні почеркознавчої експертизи підписів свідків та понятих, які заявляли, що їх підписи підроблені; судом проігноровано наявність особистих даних іншої людини в акті медичного обстеження ОСОБА_9 № 866, при цьому акт не містить ретген знімків; стверджує, що під час допиту експерта ОСОБА_14 було з`ясовано, що у протокол проведення слідчого експерименту ним було внесено завідомо неправдиві відомості, а тому протокол слідчого експерименту слід визнати неналежним доказом.

На апеляційну скаргу обвинуваченого потерпіла ОСОБА_9 подала заперечення. Просить вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 07 серпня 2019 року щодо ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 без задоволення.

У суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_5 апеляційну скаргу підтримав, покликаючись на викладені в ній мотиви.

Прокурор ОСОБА_7 апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 заперечив, вважає вирок суду законним та обґрунтованим.

Потерпіла ОСОБА_9 у судове засідання апеляційного суду не з`явилася. Скерувала на адресу апеляційного суду заяву, у якій просить розгляд справи провести у її відсутності у зв`язку з карантином, запровадженим з метою запобігання поширенню вірусу COVID-19, а вона відноситься до категорії ризику. Вважає вирок суду законним та обґрунтованим. Просить апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_5 , прокурора ОСОБА_7 , обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи й перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Вирок суду слід скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції з таких підстав.

Відповідно до п.1, п.3 ч. 1 ст. 409 КПК підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неповнота судового розгляду; істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно з ч. 1 ст. 410 КПК України неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, зокрема, у разі якщо судом були відхилені клопотання учасників судового провадження про допит певних осіб, дослідження доказів або вчинення інших процесуальних дій для підтвердження чи спростування обставин, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

У судовому засіданні 24 квітня 2019 року обвинувачений ОСОБА_5 заявивив клопотання про визнання недопустимим доказом висновок судово-медичного експерта № 526 від 30 серпня 2013 року, покликаючись на відсутність рентген знімків, які б підтверджували наявність у ОСОБА_9 перелому, а також на акт судово-медичного обстеження № 866 від 22 жовтня 2012 року, у якому, на думку обвинуваченого, зафіксовано факт відсутності перелому 05.10.2012 у громадянки ОСОБА_9 .

Відповідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Згідно з ч. 1 ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Разом з тим, покликаючись як на доказ вини ОСОБА_5 на висновок експерта № 526 від 30.08.2013, суд не оцінив цей доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності та не спростував доводи обвинуваченого щодо його недостовірності та неналежності.
Відповідно до ч. 1 ст. 134 КПК України суд під час судового провадження має право за власною ініціативою або за клопотанням слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, його захисника, потерпілого, його представника здійснити судовий виклик певної особи, якщо суд встановить наявність достатніх підстав вважати, що така особа може дати показання, які мають значення для кримінального провадження, або її участь у процесуальній дії є обов`язковою.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, у судовому засіданні Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області 28 лютого 2018 року прокурором було заявлено клопотання про допит свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , яке судом було задоволено та покладено на прокурора обов`язок забезпечити явку вказаних свідків у судове засідання.

Проте свідки ОСОБА_15 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 у судові засідання не прибули.
Крім того, як вбачається з матеріалів судового провадження свідок ОСОБА_15 був належним чином повідомлений судом про дату, час та місце розгляду справи (т.5 а.с.50), проте у судове засідання не прибув, про причини неявки суду не повідомив.
Інформація про виклик судом інших свідків у матеріалах справи відсутня.
У зв`язку з неявкою на свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_18 ухвалою суду від 23 жовтня 2018 року було накладено грошове стягнення у розмірі одного прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1777, 00 грн. Однак вказані свідки до суду не з`явилися.
Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області не вжито усіх необхідних заходів процесуального примусу, передбачених ст. 139 КПК України, для забезпечення прибуття вказаних свідків до суду.

При цьому, колегія суддів також звертає увагу на те, що відповідно до ч. 3 ст. 23 КПК України сторона обвинувачення зобов`язана забезпечити присутність під час судового розгляду свідків обвинувачення з метою реалізації права сторони захисту на допит перед незалежним та неупередженим судом.

Натомість, у судовому засіданні 06 грудня 2018 року прокурор заявив клопотання про зміну порядку дослідження доказів та виключення допиту вищевказаних свідків у зв`язку з їх неявкою, яке судом було задоволено. При цьому обвинувачений ОСОБА_5 заперечив проти задоволення клопотання прокурора та просив викликати вказаних свідків у судове засідання.

Крім того, під час проведення судового розгляду кримінального провадження Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області обвинувачений ОСОБА_5 заявляв клопотання про перевірку факту тиску на свідків з боку працівників ДАІ, а також підроблення підписів у процесуальних документах. Проте, суд першої інстанції зазначені клопотання не розглянув та не надав оцінки заявленим у них доводам.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що вирок, який постановлений з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, не може бути визнаний законним та підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, відповідно до вимог ст.ст. 409, 412, 415 КПК України.
Виходячи з того, що апеляційний суд не має можливості усунути виявлені порушення в судовому засіданні, а допущені місцевим судом вищезазначені порушення кримінального процесуального закону, які перешкодили прийняти рішення відповідно до вимог закону, не передбачені ст. 415 КПК України в якості підстав для скасування вироку та призначення апеляційним судом нового судового розгляду, колегія суддів вважає за необхідне керуватися в даному випадку вимогами ст. 7, ч. 6 ст. 9 КПК України для призначення нового розгляду в суді першої інстанції.
З огляду на викладене апеляційну скаргу обвинуваченого слід задовольнити, вирок скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
При новому судовому розгляді даного кримінального провадження суду першої інстанції слід врахувати вищенаведене, усунути вказані в ухвалі порушення та прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване судове рішення у відповідності до вимог кримінального процесуального та кримінального законів.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 задовольнити.

Вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 07 серпня 2019 року та ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 13 серпня 2019 року щодо ОСОБА_5 скасувати.

Призначити у Дрогобицькому міськрайонному суді Львівської області новий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 286 КК України зі стадії підготовчого судового провадження.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

с у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3