ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/4997/19
Провадження № 1-кп/362/194/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23.11.2020 року Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

перекладача ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

обвинуваченого ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Василькові кримінальне провадження №0000154 від 14.03.2019 року за обвинуваченням:

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Душанбе Республіки Таджикистан, громадянина Республіки Таджикистан, таджика, з середньою освітою, одруженого, офіційно непрацюючого, раніше проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

-у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

в с т а н о в и в:
І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачають відповідальність за кримінальне правопорушення
13.03.2019 року, близько 20 години 10 хвилин, обвинувачений ОСОБА_12 , керуючи автомобілем «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по 36 км автодороги сполученням «Київ-Одеса», в районі повороту до села Путрівка, Васильківського району Київської області, у смузі для руху в бік м. Києва, в порушення вимог п. 2.3 б) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року та введених в дію з 01 січня 2002 року (далі - ПДР України), згідно з яким «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, реагувати на її зміну» та п. 2.3 д) ПДР України, відповідно до якого «водій повинен не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху» не був уважний під час керування транспортним засобом, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, внаслідок чого своїми діями створив загрозу безпеці дорожнього руху та в порушення вимог п. 18.1 ПДР України, згідно з яким «водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам для яких може бути створена перешкода чи небезпека», маючи можливість заздалегідь виявити небезпеку для руху, яку становили пішоходи ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , що перетинали проїзну частину автодороги справа на ліво відносно напрямку руху автомобіля, в порушення вимог п. 12.3 ПДР України «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди» не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, внаслідок чого допустив наїзд керованого ним транспортного засобу на пішохода ОСОБА_14 .

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_14 одержав тілесні ушкодження: численні переломи кісток мозкового та лицевого черепа, крововиливи під оболонки та у шлуночки головного мозку, переломи 6,7 ребер справа, забій легень, розрив селезінки, переломи кісток тазу, перелом правого стегна, перелом лівої гомілки, численні садна на тілі, від яких ОСОБА_14 помер на місці події. Згідно висновку судово-медичної експертизи № 110 від 23.04.2019 року смерть ОСОБА_14 настала від вищеописаної сполучної травми тіла. Між даною травмою та смертю існує прямий причинний зв`язок. Вказана сполучна травма тіла відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння. Тілесні ушкодження у ОСОБА_14 могли виникнути в результаті ДТП. В момент первинного контакту з автомобілем ОСОБА_14 був звернений переважно задньою лівою поверхнею тіла до травмуючої сили, рухаючись у вертикальному положенні.

Грубе порушення водієм ОСОБА_12 вимог пунктів 2.3 б), 2.3 д), 12.3 та 18.1 Правил дорожнього руху, перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді смерті ОСОБА_14 .

Дії ОСОБА_12 які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_14 , органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.2 ст.286 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_12 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України визнав повністю, та показав, що 13.03.2019 року, близько 19 год. він разом із ОСОБА_15 , цивільною дружиною та двома дітьми рухався автомобілем «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_1 з с. Саливінки до с. Путрівка, Васильківського району, Київської області в середній смузі руху. Перед ним рухався вантажний автомобіль «Камаз», який почав гальмувати, у зв`язку із цим він з`їхав в праву смугу руху та почав обганяти «Камаз» з права. В цей час він помітив хлопця, який переходив дорогу по пішохідному переходу з мопедом. Об`їжджаючи хлопця він не помітив другого хлопця, який стояв далі від пішохідного переходу. Він був одягнений в темний одяг, дорога не освітлювалась та видимість була дуже погана, а тому не було видно пішохода, в зв`язку із чим він здійснив наїзд на нього. Він відразу зупинився та викликав швидку медичну допомогу, намагався надати першу медичну допомогу. Коли приїхала швидка медична допомога, хлопець був вже мертвий. У вчиненому в щиро розкаюється та просить суворо його не карати.

ІІ Формулювання статті (частин статті) КК, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений
При кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_12 , суд ураховує, що Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у постанові від 05.04.2018 року в справі № 658/1658/16-к зазначає, що кваліфікація злочину - кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому КК, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування кримінально-процесуальними, криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК.

«частина 2 статті 286 КК України передбачає порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого або заподіяли тяжке тілесне ушкодження.

караються позбавленням волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого».

IІІ. Докази на підтвердження встановлених судом обставин
Статтею 2 КПК України встановлено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
За приписами частини 5 статті 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Зміст поняття доведеності винуватості особи у вчиненні злочину «поза розумним сумнівом» розкрито у пункті 54 рішення Європейського суду з прав людини від 04.09.2014 у справі «Рудяк проти України», згідно з яким Суд в черговий раз послався на свою практику, підтверджуючи, що критерієм, який застосовується при оцінюванні доказів, є доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення у справі «Авшар проти Туреччини», п. 282). Така доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій факту, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.
Згідно з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 04.07.2018 року у справі №688/788/15-к, стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння, як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Зокрема, у справах, в яких наявність та/або характер умислу має значення для правової кваліфікації діяння, суд у своєму рішенні має пояснити, яким чином встановлені ним обставини справи доводять наявність умислу саме такого характеру, який є необхідним елементом складу злочину, і виключає можливу відсутність умислу або інший характер умислу. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій. Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.
Відповідно до вимог ч.5 ст. 13 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Згідно до ч.ч.1, 2 ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Суд, в силу вимог ч.6 ст. 22 КПК України, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Пунктами 1 та 2 ч. 1 ст. 91 КПК України встановлено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.
Згідно з ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, на потерпілого.
У обґрунтування винуватості ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.286 КК України, сторона обвинувачення посилалася на докази, які були безпосередньо досліджені та перевірені під час судового розгляду, та, згідно зі ст.ст. 85, 86, 94 КПК України, належним чином оцінені з точки зору їх допустимості, належності, достовірності та достатності, а саме: на показання потерпілого, свідків обвинувачення, та відомості, що містяться у письмових доказах, речових доказах, наданих стороною обвинувачення.
Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_16 суду показала, що в ніч з 13 на 14 березня 2019 року їй на мобільний телефон зателефонував слідчий та повідомив, що її син ОСОБА_14 потрапив у ДТП та від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди. Знає, що ДТП трапилося на автодорозі сполученням «Київ-Одеса», коли син разом із своїм товаришем перевозив зламаний скутер через дорогу та водій його не помітив. Наступного дня вона приїхала на місце ДТП. Від адвоката обвинуваченого ОСОБА_12 вона отримала 24 тисячі гривень на пам`ятник тільки коли почався судовий розгляд справи, до цього часу він ніякої допомоги не надавав. Щодо міри покарання ОСОБА_12 вона покладається на думку суду.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 суду показав, що 13 березня 2019 року, близько 18 години він разом із товаришем ОСОБА_14 поїхали з м. Василькова до смт. Калинівка, Васильківського району, щоб купити мопед. Після покупки мопеда, він разом із ОСОБА_14 на купленому мопеді поїхали додому, в м. Васильків, проте під час руху в с. Путрівка, Васильківського району, двигун мопеду вийшов із ладу. Тому, він за телефонував особі в якого купив вказаний мопед та вирішив його повернути назад. В зв`язку із цим вони з ОСОБА_14 пішли із мопедом в сторону смт. Калинівка. Дійшовши до автодороги «Київ -Одеса», поблизу повороту до села Путрівка, Васильківського району, Київської області вони підійшли до пішохідного переходу, подивились по сторонам, впевнились, в безпечності та почали переходити проїздну частину автодороги. Він йшов з мопедом, котив його з права від себе, а ОСОБА_14 йшов за ним, приблизно за 1,5 метрів від нього. Йдучи пішохідним переходом, він почув, як ОСОБА_14 вигукнув його ім`я , після чого він почув глухий удар. Коли він повернувся та побачив, що десь за метрів 60 від нього лежав ОСОБА_14 на дорозі весь у крові. Він одразу викликав швидку медичну допомогу та поліцію. Водій автомобіля, який збив ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , відразу почав надавати першу медичну допомогу, робити ОСОБА_14 штучне дихання. Водій перебував в шоковому стані. Залишити місця пригоди водій не намагався, він йому щось говорив, проте він його не розумів, оскільки він розмовляв на іноземній мові. В його автомобілі перебувало четверо осіб, жінка та двоє дітей, ще був чоловік. Яка точно відстань була, від автомобіля до пішохідного переходу, він сказати не може, приблизно 100-120 метрів. Швидка допомога та працівники поліції приїхали через хвили 10, після виклику. Він та ОСОБА_14 були одягнені в темний одяг, мопед був білого кольору. ДТП трапилося саме на пішохідному переході. Через деякий час приїхав автомобіль та забрав осіб, які перебували з ОСОБА_12 в автомобілі.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_17 суду показав, що 13.03.2019 року у вечірній час, точного часу він не пам`ятає, рухався із м. Василькова в смт. Калинівка. Виїжджаючи на а/д Київ- Одеса, в напрямку смт. Калинівка, він побачив на перехресті чоловіка, який лежав на асфальті. Він зупинився та почув крики та прохання допомогти. Після цього він викликав швидку медичну допомогу та пояснив, що трапилося ДТП. До нього ніхто не підходив, та ні з ким не спілкувався. На вулиці було темно та дуже багато людей. Далі він поїхав в сторону смт. Калинівка. Він не бачив хто збив людину, і який це був автомобіль.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 суду показав, що в 2019 році, точної дати він не пам`ятає. Він разом із ОСОБА_12 , не офіційною дружиною ОСОБА_12 та їх дітьми рухалися із с. Саливінки до м. Києва. На вулиці вже було темно і видимість була дуже погана. Він сидів на передньому пасажирську сидінні автомобіля. Вони рухалися в середній смузі руху, приблизно 60-70 км/год. Перед ними рухався транспортний засіб «Камаз», який почав гальмувати, у зв`язку із чим ОСОБА_12 з`їхав в праву смугу руху та почав обгонять «Камаз». Траса не освітлювалась, і вони не бачили пішохідного переходу та не було видно і осіб, які переходили дорогу, які були одягнені в темний одяг. Обганяючи «Камаз» ОСОБА_12 не помітив хлопця та збив його. Потерпілий лежав десь за 10 метрів від пішохідного переходу, ОСОБА_12 почав відразу надавати йому першу медичну допомогу та викликати швидку медичну допомогу.

Клопотання про допит в якості свідків обвинувачення ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , з врахуванням думки сторони захисту, які не заперечували проти цього знято стороною обвинувачення із тих мотивів, що відомості, які їм відомі не мають визначального значення для кримінального провадження.
З досліджених судом, у порядку ст. 358 КПК України, у судовому засіданні, документів, в яких викладені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин кримінального провадження, було встановлено наступне, що крім показань обвинуваченого, потерпілого, свідків, допитаних в судовому засіданні, винуватість ОСОБА_12 також доводиться відомостями, що містяться у досліджених у судовому засіданні доказах, що надані стороною обвинувачення, а саме:
- протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 13.03.2019 року та фототаблицею до нього, який проводився на а/д Київ Одеса поблизу повороту до м. Васильків під час якого було встановлено пошкодження т.з. «Volkswagen passat», д.н. НОМЕР_1 , який знаходився у смузі руху гальмування та встановлено, де перебував потерпілий ОСОБА_14 та свідок ОСОБА_24 на момент ДТП (а.с.182-194).

- протоколом проведення слідчого експерименту від 30.05.2019 року та фототаблицею до нього, встановлено, що неповнолітній свідок ОСОБА_24 розповів і показав обставини при яких сталося ДТП в результаті якого загинув ОСОБА_14 (а.с. 235-241).

- протоколом проведення слідчого експерименту від 12.06.2019 року та фототаблицею до нього, яким обвинувачений ОСОБА_12 розповів і показав обставини при яких сталося ДТП в результаті якого загинув ОСОБА_14 (а.с. 242-246).

- протоколом проведення слідчого експерименту від 13.06.2019 року та фототаблицею до нього, яким свідок ОСОБА_15 показав обставини при яких сталося ДТП в результаті якого загинув ОСОБА_14 (а.с. 247-251).

- висновком експерта за результатами інженерно транспортної експертизи № 12-1/814 від 11.05.2019 року, що наїзд автомобілем «Volkswagen Passat» реєстраційний номер НОМЕР_1 , на пішохода ОСОБА_14 відбувся на проїзній частині автодороги «Київ -Одеса» перед початком осипу скла та пластику зафіксованого протоколом ОМП від 13.03.2019 р.).(том. 2 а.с. 218-220)

- висновком експерта за результатами інженерно транспортної експертизи № 12-1/819 від 27.05.2020 року, що рульове керування, система робочого гальма, елементи підвіски автомобіля «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на момент огляду знаходився в справному стані, несправностей, що могли б викликати несправності перед ДТП , не виявлено (а.с.223-226).

- висновком судової автотехнічної експертизи № 13335/19-52/15392/19-52 від 24.05.2019 року, що величина швидкості руху автомобіля «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в момент наїзду могла складати 60…90 км/год (найбільша ймовірно, близько 80 км/год). Визначити точну швидкості руху даного ТЗ в момент наїзду не є можливим (а.с.229-239).

- висновком судової інженерно транспортної експертизи від 24.06.2019 року № 12-1/1272, що водій автомобіля «Volkswagen Passat», реєстраційні номер НОМЕР_1 , мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода, шляхом застосування термінового гальмування в момент виникнення небезпеки для руху. З технічної точки зору, в діях водія автомобіля «Volkswagen Passat», реєстраційній номер НОМЕР_1 вбачається невідповідність вимогам п. 18.1 Правил дорожнього руху України, що знаходиться в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди (а.с.254-258).

- висновком щодо результатів виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №14 від 13.03.2019 року, що у ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ознак сп`яніння не виявлено (а.с. 207) .

- висновком судово-медичної експертизи № 110 від 03.04.2019 року, що при судово-медичній експертизі трупа гр-на ОСОБА_14 , 2002 року народження, виявлено тілесні численні переломи кісток мозкового та лицевого черепа, крововиливи під оболочки та у шлуночки головного мозку, переломи 6,7 ребер справа, забіг легень, розрив селезінки, переломи кісток тазу, перелом правого стегна, перелом лівої гомілки, численні садна на тілі. Смерть ОСОБА_14 настала від вищеописаної сполучної травми тіла. Між даною травмою та смертю існує прямий причинний зв`язок. Вказана травма тіла відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за ознаками небезпечності для життя в момент заподіяння. Тілесні ушкодження у ОСОБА_14 могли виникнути в результаті ДТП. Судово-токсикологічним дослідженням крові трупа ОСОБА_14 етилового спирту в ній не встановлено, що свідчить про те, що на момент смерті покійний був тверезий. В момент первинного контакту з автомобілем ОСОБА_14 є переважно задньою лівою поверхнею тіла до травмуючої сили, вертикальному положенні (а.с. 212-215).

Відповідно до ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Зокрема, згідно зі ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Аналізуючи вищевказані докази у купі, суд вважає ці докази належними та допустимими оскільки відомостей, що вони були отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією Українита законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою Україною суду не надано. Суттєвих протиріч, які б давали підстави сумніватись у цих доказах суд не вбачає. Свідки давали стабільні показання, які узгоджуються між собою та з іншими дослідженими судом доказами, тому сумніватись в їх достовірності у суду не має підстав.

Крім того, сторона обвинувачення та захисту посилалася на документи, які за своєю правовою природою та змістом очевидно не є доказами винуватості обвинуваченого, але стосуються даного провадження: документи, що характеризують особу обвинуваченого та його сімейний стан (т. 2 а.с.35 -39).
Відповідно до вимог параграфу 3 глави 28 КПК України в ході судового розгляду кримінального провадження судом було досліджено всі докази, подані сторонами кримінального провадження. Проти закінчення з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами сторони кримінального провадження не заперечували.
V. Дані про особу обвинуваченого та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання
Досліджуючи дані про особу обвинуваченого ОСОБА_12 суд встановив наступне.
Обвинувачений ОСОБА_12 під час судового слідства щиро покаявся у скоєному, раніше не судимий, але у Васильківському міськрайонному суді Київської області перебуває на розгляді ще одне кримінальне правопорушення відносно ОСОБА_12 , є громадяниномРеспубліки Таджикистан, одружений на громадянки Російської Федерації, від шлюбу, якого має дітей, відшкодував потерпілій шкоду у розмірі 24 000 грн.
Ці обставини суд, відповідно до п.1 ч.1, ч. 2 ст. 66 КК України, відносить до обставин, що пом`якшують частково покарання обвинуваченого.
Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_12 судом не встановлено.
Судом також враховується висновок досудової доповіді Васильківського міськрайонного відділу філії державної установи (Центр пробації) у м. Києві та Київській області від 02.10.2019 року щодо обвинуваченого ОСОБА_12 відповідно до, якого ОСОБА_12 мав місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де не зареєстрований, з середньою освітою. Одружений, має на утриманні неповнолітніх дітей. Вів фермерське господарство (том.1 а.с.87-88).

VІ. Мотиви призначення покарання
Положеннями ст.50 КК України передбачено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.
Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та наділяють суд правом вибору щодо призначення покарання, завданням якого є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки вищезазначених обставин, що впливають на покарання, а її реалізація становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість виправлення засудженого.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема справа «Довженко проти України» від 12 січня 2012 року) зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_12 суд згідно з вимогами статей 65-67 КК України та роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особу винного, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення, обставини, що пом`якшують покарання та вимоги ч.2 ст.50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженим. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.
Також, суд враховує, що згідно до п.п. 20, 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації і транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при призначенні покарання за ст. 286 КК України суди мають ураховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію транспортних засобів, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного. У кожному випадку призначення покарання за частинами 1, 2 ст. 286 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

Визнаючи обвинуваченого ОСОБА_12 винним і обираючи йому міру покарання, суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, що відноситься, відповідно до ст. 12 КК України до тяжкого злочину, а також повною мірою вивчена особа обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно ст. 65 КК України, суд призначає покарання: у межах, встановлених у санкції статті (санкції частини статті) особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Підстав для застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_12 положень ст. 69 КК України із застосування ст.ст. 75, 76 КК України судом не вбачається.

Суд враховує, ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_12 кримінального правопорушення, його особу, вік, соціальні зв`язки, які відсутні на території України, сімейний стан, те, що він одружений на громадянки Російської Федерації, є громадянином Республіки Таджикистан, не має постійного місце проживання на території України, зареєстрований в Республіки Таджикистан, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває,відсутність судимостей, щире каяття, враховуючи висновок органу пробації; відношення обвинуваченого до вчиненого, ступінь вчиненого кримінального правопорушення (злочину), а саме: класифікацію тяжкості за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку під час та після вчинення злочинних дій, а саме сприяння досудового розслідування та судового розгляду, суд вважає за необхідне призначити покарання ОСОБА_12 у межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі, оскільки суд вважає, що виправлення і перевиховання ОСОБА_12 неможливі без ізоляції від суспільства, тому обирає йому покарання у виді позбавлення волі, оскільки вважає, що призначення обвинуваченому саме такого виду покарання є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення обвинуваченим нових злочинів (кримінальних правопорушень)

Вирішуючи питання призначення додаткового покарання, суд бере до уваги, що вказаний злочин став наслідком порушення обвинуваченим Правил дорожнього руху та смерть неповнолітнього потерпілого, а тому вважає за необхідне застосувати до нього додаткову міру покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на встановлений термін.
Дане ж покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним, пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 р.; «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 р.; «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 р.).

Тобто, як наслідок, формальні моменти не можуть бути вирішальними, головною є можливість у кожній конкретній справі оцінити основному мету застосування певного заходу та характер впливу на особу, які можуть істотно відрізнятися, навіть, за зовнішньої подібності відповідних примусових заходів, бо суд стоїть на тій позиції, що незалежно від того, що вчинили злочинці, визнання їх людської гідності передбачає надання їм можливості ресоціалізувати себе за час відбування покарання з перспективою колись стати відповідальним членом вільного суспільства, що, у цій ситуації, при застосуванні саме такого покарання, є можливим.

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню.

VІІ. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд
Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.
Враховуючи розумність та співрозмірність обмеження права власності, суд вважає за необхідне скасувати накладений арешт ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 26.03.2019 року на автомобіль марки «Volkswagen Passat», реєстраційної номер НОМЕР_1 , який зберігається на спеціальному закритому майданчику тимчасового утримання транспортних засобів Васильківського ВП.
Міру запобіжного заходу ОСОБА_12 до вступу вироку в законну силу залишити попередню у виді тримання під вартою в Державній установі Київський слідчий ізолятор Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати у строк відбування покарання, призначеного ОСОБА_12 , строк попереднього ув`язнення та перебування під вартою.
Питання речових доказів суд вирішує у відповідності до ст.100 КПК України .

На підставі ст.124 КПК України підлягають стягненню з ОСОБА_12 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані з проведенням експертиз, а саме інженерно транспортної експертизи № 12-1/814 від 11.05.2019 року в розмірі 1570 грн. 10 коп., інженерно транспортної експертизи № 12-1/819 від 27.05.2020 року в розмірі 1570 грн. 10 коп., автотехнічної експертизи № 13335/19-52/15392/19-52 від 24.05.2019 року в розмірі 6280 грн., судової інженерно транспортної експертизи від 24.06.2019 року № 12-1/1272 в розмірі 3140 грн. 20 коп., а всього 12 560 грн. 40 коп.

На підставі викладеного, керуючись статтями 84-86, 100, 124, 369-371, 373-374, 376 КПК України, суд,

у х в а л и в:
Визнати ОСОБА_12 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.286 КК України і призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, з позбавлення права керувати транспортними засобами сроком на 2 (два) роки.
Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_12 обраховувати з моменту його фактичного затримання з 14 березня 2019 року.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати у строк відбування покарання, призначеного ОСОБА_12 , строк попереднього ув`язнення та перебування під вартою з 14 березня 2019 року до 23 листопада 2020 року включно, із розрахунку, що 1 день попереднього ув`язнення відповідає 1 дню позбавлення волі.
Міру запобіжного заходу засудженому ОСОБА_12 до вступу вироку в законну силу залишити попередню у виді тримання під вартою в Державній установі Київський слідчий ізолятор Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції.
Арешт накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 26.03.2019 року на автомобіль марки «Volkswagen Passat», реєстраційної номер НОМЕР_1 , який зберігається на спеціальному закритому майданчику тимчасового утримання транспортних засобів Васильківського ВП скасуватита після набрання вироку законної сили та повернути власнику.
Стягнути з ОСОБА_12 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані з проведенням експертиз в розмірі 12 560 (дванадцять тисяч п`ятсот шістдесят) грн. 40 коп.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через Васильківський міськрайонний суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Копії вироку після його проголошення негайно вручити засудженому, захиснику, потерпілому та прокурору.

Суддя ОСОБА_25