ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2799/20 Справа № 183/6219/16 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0001496 за апеляційною скаргою представника цивільного відповідача Акціонерне товариство Укргазвидобування- адвоката ОСОБА_6 на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 липня 2020 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Перещепине Новомосковського району Дніпропетровської області, громадянина України, одруженого, маючого середню освіту, маючого двох неповнолітніх дітей, працюючого водієм Філії Газопромислове управління «Шебелинкагазовидобування» ПАТ «Укргазвидобування», проживаючого АДРЕСА_1 , не судимого, -

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України,

за участю учасників провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

представника потерпілого: адвоката ОСОБА_10 ,

представника цивільного відповідача: ОСОБА_11 ,

захисника ОСОБА_12 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 липня 2020 року визнано винним ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк три роки без позбавленням права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України, звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на один рік.

Покладено на ОСОБА_7 у відповідності зі ст. 76 КК України обов`язки повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

На підставі ст. 86 КК України та п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» №1810-VIII від 22.12.2016 року звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання.

Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_7 , ПАТ «Укргазвидобування» про стягнення солідарно матеріальної та моральної шкоди, задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Укргазвидобування» на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування майнової шкоди внаслідок втрати працездатності у розмірі 3853,41 (три тисячі вісімсот п`ятдесят три) гривні 41 копійка, моральну шкоду у розмірі 90000 (дев`яносто тисяч) гривень, витрати на правову допомогу у розмірі 16645 (шістнадцять тисяч шістсот сорок путь) гривень.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання судових витрат та речових доказів.

Цим вироком ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за наступних обставин.

18 квітня 2016 р. близько 06 год. 00 хв. водій ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем марки ГАЗ66, номерний знак НОМЕР_1 , рухався по вул. Степній зі сторони вул. Квітневої в напрямку вул. Ювілейної м. Перещепине Новомосковського району Дніпропетровської області, де в цей час на нерегульованому перехресті рівнозначних із вул. Мотуза доріг, діючи необережно, не передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її зміни, не діючи таким чином, щоб не піддавати загрози життю та здоров`я громадян, не надав перевагу в русі моторолеру «Альфа-Мото», без номерного знаку, під керуванням водія ОСОБА_9 , який наближався до вищевказаного перехрестя з правого боку відносно напрямку руху автомобіля ГАЗ66, в наслідок чого відбулося зіткнення автомобіля та моторолера.

Своїми діями водій ОСОБА_7 порушив вимоги п. 16.12 Правил дорожнього руху України, а саме: «На перехресті рівнозначних доріг водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу транспортним засобам, що наближаються праворуч», що з технічної точки зору знаходиться у причинному зв`язку з даною дорожньо-транспортною пригодою.

В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди водію ОСОБА_9 були заподіяні тілесні ушкодження у виді закритого перелому дна вертлюжної западини з центральним підвивихом голівки стегнової кістки, які під час травматичного процесу призвели до консолідованого (який зрісся) зі зміщенням перелому дна вертлюжної западини з центральним переломо-вивихом голівки лівого стегна, розвитком після травматичного лівостороннього коксоартрозу ІІІ ступеня, комбінованої контрактури, недостатності функцій суглобу ІІ-ІІІ ступеня, порушення функції опори і руху помірного ступеня.

Також ОСОБА_9 були спричинені тілесні ушкодження у виді саден на тильній поверхні 4-5 пальців правої кисті, на правому передпліччі, правому стегні, правому колінному суглобі, правому гомілково-ступеневому суглобі, лівому стегні. Встановлені тілесні ушкодження внаслідок травматичного процесу призвели до стійкої втрати загальної працездатності не менше ніж на 1/3 (не менш 33%) і за цією ознакою відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі представник цивільного відповідача АТ Укргазвидобування - адвокат ОСОБА_6 просить вирок суду скасувати в частині задоволення цивільного позову ОСОБА_9 про стягнення з АТ Укргазвидобування моральної шкоди у розмірі 90 000,00 грн. та витрат на правову допомогу у розмірі 16 645,00 грн. та ухвалити новий вирок в цій частині, яким відмовити у задоволенні цивільного позову ОСОБА_9 ..

В обґрунтування поданої апеляційної скарги представник відповідача посилається на те, що в порушення вимог закону, потерпілий керував не зареєстрованим транспортним засобом, взагалі не маючи посвідчення водія, отже між його неправомірними діями і шкодою є безпосередній причинний зв`язок, і груба необережність потерпілого сприяла виникненню ДТП.

Звертає увагу на те, що висновками судово автотехнічної експертизи від 04.10.16 та 25.10.16 встановлено порушення потерпілим вимог п. 12.3 ПДР України - обов`язок негайного вжиття заходів щодо зменшення швидкості до зупинки транспортного засобу при виникненні небезпеки для руху. Згідно даних експертиз потерпілий не вжив заходів для зменшення швидкості руху з 50 км/год, висновками підтверджено, що в разі дотримання потерпілим ПДР у нього була технічна можливість запобігти ДТП.

Вказує, що згідно з положеннями ч. 2 ст. 1193 ЦК України, суд, з врахуванням обставин даного провадження, за наявності грубої необережності потерпілого, яка сприяла виникненню або збільшенню шкоди, може зменшити розмір відшкодування.

Зазначає, що розмір моральної шкоди визначений судом першої інстанції в сумі - 90 000 грн. є завищеним, оскільки виходячи з засад розумності і справедливості, давши об`єктивну оцінку характеру та обсягу страждань, яких начебто зазнав потерпілий, враховуючи обставини ДТП, яка сталася у зв`язку з обоюдним порушенням її учасниками правил дорожнього руху, розмір моральної шкоди є явно завищеним і має бути суттєво зменшений.

Вказує, що значною мірю настанню самої ДТП та її наслідків сприяла і протиправна дія самого потерпілого ОСОБА_9 , оскільки ДТП сталася внаслідок його необережності, але, даним обставинам судом не було надано належної правової оцінки.

Крім того, звертає увагу на те, що під час розгляду справи цивільний відповідач долучив до матеріалів справи копію Додаткової угоди «№2 до Генерального договору обов`язково страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №49/31/УГВ від 19.10.2015, укладеної між цивільним відповідачем та ПАТ «СК «Країна», який був чинним на момент ДТП, а отже автомобіль «ГАЗ 66» д/н НОМЕР_2 був забезпеченим транспортним засобом, і згідно положень п. 3.2 зазначеної Додаткової угоди страхова сума, грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити страхове відшкодування становить: - за шкоду, заподіяну майну потерпілих 50000 грн.; - за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих 100000грн.

Вважає, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника (цивільного відповідача), який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Також звертає увагу на те, що згідно ч. 2 ст. 141 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Натомість, в порушення зазначених правових норм оскаржуваним вироком при частковому задоволенні позову, витрати на професійну правничу допомогу було стягнуто з відповідача у повному розмірі, заявленому позивачем.

Більш того, позивачем не було надано суду детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснення ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Заявлений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 16 645,00 гривень, стягнений судом з цивільного відповідача при винесенні вироку в повному обсязі, є завищеним та неспівмірним з обсягом наданих послуг адвоката, та підлягав зменшенню.

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні представник цивільного відповідача АТ Укргазвидобування - ОСОБА_11 підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити на підставі зазначених в ній доводів, вважав що суд при вирішенні цивільного позову не звернув уваги на договір страхування, на клопотання про залучення до провадження страховика.

Потерпілий ОСОБА_9 та його представник ОСОБА_10 заперечували проти задоволення апеляційної скарги цивільного відповідача, через те, що доводи апеляційної скарги є безпідставними.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_12 залишили питання щодо вирішення вимог апеляційної скарги на розсуд суду, однак захисник ОСОБА_12 вважає, що судом першої інстанції необгрунтовано не залученого страховика в якості цивільного відповідача.

Прокурор ОСОБА_8 залишив питання щодо вирішення вимог апеляції на розсуд суду.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, думки сторін кримінального провадження, перевіривши надані матеріали та матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги та співставивши їх з вимогами закону, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам провадження та підтверджений представленими у кримінальному провадженні доказами, ніким із учасників судового провадження не оспорюється, а тому за відсутності істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду першої інстанції дійти в цій частині правильного висновку, не перевіряється колегією суддів апеляційного суду, виходячи з положень ч. 1 ст. 404 КПК України.

Доводи апеляції представника цивільного відповідача про необґрунтоване стягнення судом в частині вирішення цивільного позову з юридичної особи матеріальної, моральної шкоди та витрат на правничу допомогу на користь потерпілого, а також про неправильне застосування норм матеріального права в цій частині, є слушними.

Оскаржуючи в апеляції рішення суду щодо стягнення з цивільного відповідача моральної шкоди на користь потерпілого та витрат на правову допомогу апелянт вказує на безпідставність такого рішення, оскільки судом першої інстанції не залучено до провадження страховика, а позивачем належним чином не обґрунтовані вимоги позову.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні правовідносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

При вирішенні цивільного позову суд зобов`язаний об`єктивно дослідити обставини справи, встановити учасників та характер правовідносин, що склалися між ними, з`ясувати розмір шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину, а також визначити порядок її відшкодування.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

За своїм характером, цивільний позов у кримінальному провадженні про відшкодування моральної шкоди полягає у суб`єктивній оцінці потерпілою від злочину особою певних моральних страждань та інших негативних явищ, і така ж суб`єктивна оцінка потерпілим розміру відшкодування цієї шкоди, залежно від характеру та обсягу страждань.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, як вказано в п. 9 зазначеної Постанови Пленуму, суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Наведене свідчить про те, що визначення розміру відшкодування моральної шкоди вирішується тільки судом, при цьому, будь-які спеціальні знання для визначення цього розміру не потрібні.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції стягнувши суму за заподіяння моральної шкоди 90 000 гривень, такий висновок не обґрунтував у спосіб, який би відповідав критеріям розумності та справедливості.

Разом з цим, відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» № 5076-VI від 05 липня 2012 року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

За змістом статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Вказані вимоги закону судом першої інстанції не виконані, оскільки вирок судом не містить обґрунтування та розрахунків.

Крім того, в ході апеляційного перегляду вироку, колегією суддів встановлено, що місцевий суд, посилаючись на ст. 126 ЦПК України Наслідки пропущення процесуальних строків, ст. 129 ЦПК України Зміст судової повістки і оголошення про виклик у суд, прийшов до висновку про необхідність стягнення з ПАТ Украгазвидобування професійної правничої допомоги у розмірі 16 645 грн., врахувавши складність справи та час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, однак вказані норми закону помилково зазначено судом, тому не можна вважати обґрунтованим вирок суду щодо вказаного стягнення.

Крім того, колегія суддів не може визнати обґрунтованим висновок суду щодо визначення розміру майнової шкоди у розмірі 3 853 грн. 41 коп., яка підлягає стягненню на користь ОСОБА_9 , оскільки мотивувальна частини вироку не містить ані обгрунтовання, ані розрахунків, що саме необхідно при вирішенні питання відшкодування шкоди внаслідок втрати працездатності.

Також, апеляційний суд акцентує увагу на тому, що на час вчинення злочину ОСОБА_7 його відповідальність була застрахована на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та цивільний відповідач у судовому засіданні зазначав про необхідність залучення в якості цивільного відповідача страховика та надавав суду копію Додаткової угоди «№2 до Генерального договору обов`язково страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №49/31/УГВ від 19.10.2015, укладеної між цивільним відповідачем та ПАТ «СК «Країна», який був чинним на момент ДТП, однак суд першої інстанції не звернув на це уваги та не врахував висновки Великої Палати Верховного Суду з цього питання.

Згідно із ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 14-176цс18 (справа № 755/18006/15-ц), у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України № 1961-IV порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.

Згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо згідно з цим договором або Законом України № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у ст. 37) чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди та сумою страхового відшкодування.

Таким чином, покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 Закону України № 1961-IV).

Всупереч викладеному, незважаючи на наявність договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, та заявлення відповідних клопотань про необхідність залучення в якості цивільного відповідача - страховика /ПАТ СК Країна/, суд першої інстанції дійшов хибного висновку про необхідність стягнення з Акціонерне товариство Укргазвидобування на користь потерпілого сум у рахунок відшкодування шкоди завданої життю і здоров`ю.

Вищезазначені вимоги закону залишились поза увагою суду першої інстанції, який невірно визначився з порядком відшкодування потерпілому, заподіяної злочином шкоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 ЦПК України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

За таких обставин, результат розгляду судом цивільного позову по суті не відповідає загальним правилам вирішення вимог про відшкодування шкоди, що є істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, а тому в цій частині вирок підлягає скасуванню.

Разом з цим, колегія суддів позбавлена можливості ухвалити в частині вирішення цивільного позову нове рішення. Отже, керуючись загальними засадами кримінального провадження передбаченими ст. 7 КПК України, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування вироку суду в частині вирішення цивільного позову та призначення з цього приводу новий судовий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, вирок суду в частині вирішення цивільного позову скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства, а в решті вирок суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу представника цивільного відповідача Акціонерне товариство Укргазвидобування- адвоката ОСОБА_6 , задовольнити частково.
Вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 липня 2020 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, - скасувати в частині вирішення цивільного позову.
Призначити новий розгляд в порядку цивільного судочинства.
В решті вирок суду залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення..
Касаційна скарга на судове рішення може бути подана до Кримінального касаційного суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Повний текст ухвали буде складено та проголошено 01 жовтня 2020 року о 14 годині 00 хвилин.

Судді Дніпровського
апеляційного суду:

_________ ___________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4