УХВАЛА
24 грудня 2020 року
м. Київ
справа № 199/1926/19
провадження № 13-95кс20
Велика Палата Верховного Суду у складі:
судді-доповідачаОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18
перевірила наявність підстав для передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду (далі Велика Палата) кримінального провадження за касаційною скаргою першого заступника прокурора Дніпропетровської області на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 26 липня 2019 року і

встановила:
Вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 квітня 2019 року ОСОБА_19 було засуджено до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 2 ст. 15 і ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі КК) на строк 2 роки, за ч. 2 ст. 185 КК на строк 3 роки, а на підставі ч. 1 ст. 70 цього Кодексу за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим йому призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ст. 75 КК ОСОБА_19 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки 6 місяців і покладено на нього виконання обов`язків, передбачених ст. 76 вказаного Кодексу.
Цим же вироком засуджено за ч. 2 ст.15 і ч. 2 ст. 185 КК ОСОБА_20 і призначено їй покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців. На підставі ст. 75 КК ОСОБА_20 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки 6 місяців і покладено на неї виконання обов`язків, передбачених ст. 76 вказаного Кодексу.

Вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14 березня 2019 року щодо ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , яким кожного з них було засуджено за ч. 2 ст. 15 і ч. 2 ст. 185 КК до 2 років позбавлення волі, а на підставі ст. 75 КК звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки, поставлено виконувати самостійно.

Дніпропетровський апеляційний суд ухвалою від 26 липня 2019 року залишив без змін згаданий вирок від 18 квітня 2019 року.
Рішення апеляційного суду оскаржено в касаційному порядку.
Мотиви передачі кримінального провадження на розгляд Великої Палати
Ухвалою від 26 листопада 2020 року колегія суддів Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду (далі колегія суддів, Касаційний кримінальний суд відповідно), керуючись ч. 5 ст. 4341 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), передала кримінальне провадження щодо ОСОБА_19 та ОСОБА_20 на розгляд Великої Палати, вважаючи, щосправа містить виключну правову проблему і рішення цієї палати матиме значення для розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.
Указуючи в ухвалі на різний підхід при призначенні остаточного покарання за правилами ч. 4 ст. 70 КК, колегія суддів не погоджується з висновком об`єднаної палати Касаційного кримінального суду (далі обєднана палата) стосовно правозастосування вказаної норми матеріального права у ситуації, коли встановлено, що особою, котру звільнено від відбування покарання з випробуванням, вчинено до ухвалення вироку в першій справі інший злочин, за який її також засудженно до покарання у виді позбавлення волі й звільнено від його відбування на підставі ст. 75 цього Кодексу.

Позиція Великої Палати
За змістом положень ч. 5 ст. 4341 КПК підставою для передачі кримінальної справи на розгляд Великої Палати є обґрунтований висновок суду, який розглядає справу в касаційному порядку, про те, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.
Відповідно до ч. 4 ст. 4342 КПК ухвала про передачу кримінального провадження на розгляд Великої Палати має бути належним чином умотивована.
Як раніше вже наголошувалось у рішеннях Великої Палати, виключну правову проблему належить оцінювати з урахуванням кількісного та якісного критеріїв. Отже, має бути підтверджено той факт, що проблема наявна не в одному конкретному провадженні, але й існує в інших, або вона може виникнути з урахуванням позиції, щодо якої постає питання юридичної невизначеності.
З точки зору якісного критерію виключна правова проблема може полягати у недостатньому законодавчому врегульованні правовідносин, у відсутності сталої судової практики, тривалому існуванні колізій у застосуванні норм права і неусуненні розбіжностей. За своєю правовою природою така проблема має зачіпати фундаментальні права та свободи особи.
Отже, передаючи справу як таку, що містить виключну правову проблему, на розгляд Великої Палати, колегія суддів Касаційного кримінального суду повинна обґрунтовувати відсутність, суперечливість, неповноту, невизначеність (неясність, нечіткість) або/та неефективність правового регулювання охоронюваних прав, свобод та інтересів, у тому числі внаслідок неоднакової судової практики.
Згідно із ч. 6 ст. 4342 КПК Велика Палата перевіряє підстави для передачі кримінального провадження на її розгляд.
Перевіривши наведені колегією суддів аргументи щодо наявності виключної правової проблеми, Велика Палата дійшла висновку про відсутність підстав для передачі кримінального провадження на її розгляд.
Як убачається з ухвали Касаційного кримінального суду, окреслене у ній питання про неоднакове застосування ч. 4 ст. 70 КК було предметом розгляду об`єднаної палати.
Зокрема, у постанові від 23 вересня 2019 року (справа № 199/1496/17, провадження № 51-2631кмо19) об`єднана палата вирішила, що у випадку, коли особа, котру звільнили від відбування покарання з випробуванням, вчинила до ухвалення вироку в першій справі інший злочин, за який її також засуджено до покарання із застосуванням ст. 75 КК, суд, призначаючи остаточне покарання згідно з вимогами ч. 4 ст. 70 цього Кодексу, може вмотивовано вирішити питання про звільнення особи від відбування остаточного покарання з випробуванням і визначити іспитовий строк у порядку та в межах, передбачених ст. 75 вказаного Кодексу; у зазначеному випадку окреме самостійне виконання вироків не засноване на законі про кримінальну відповідальність.
Таке рішення об`єднана палата ухвалила, системно проаналізувавши зміст кримінально-правових норм, якими регламентовано порядок призначення заходу примусу за сукупністю злочинів, а також звільнення від його відбування. Водночас у постанові детально викладено позиції з питань перебігу й обчислення встановленого іспитового строку.
Таким чином, усі обставини, на які посилається суд касаційної інстанції, вже було досліджено об`єднаною палатою. Натомість нових, додаткових аргументів, не розглянутих указаною палатою, які би доводили юридичну невизначеність, існування виключної правової проблеми й необхідність вирішення її для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовної практики, в ухвалі колегії суддів Касаційного кримінального суду не наведено.
Тож питання, поставлені судом касаційної інстанції перед Великою Палатою, достатньо нормативно врегульовано, на них також надано відповіді у правовому висновку об`єднаної палати, а сама собою незгода з ним за відсутності в аспекті згаданих критеріїв відповідного обґрунтування не свідчить про наявність виключної правової проблеми та не може слугувати підставою для передачі провадження на розгляд Великої Палати.

Тому згідно з правилами ч. 6 ст. 4342 КПК кримінальне провадження підлягає поверненню колегії суддів для подальшого розгляду в межах її повноважень, відповідно до вимог кримінального процесуального закону.
Керуючись статтями 4341, 4342 КПК, Велика Палата Верховного Суду
постановила:
Кримінальне провадження за касаційною скаргою першого заступника прокурора Дніпропетровської області на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 26 липня 2019 року щодо ОСОБА_19 та ОСОБА_20 повернути колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду для подальшого розгляду.
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач ОСОБА_21
Судді: ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8 ОСОБА_9 ОСОБА_10 ОСОБА_11 ОСОБА_12 ОСОБА_13 ОСОБА_14 ОСОБА_15 ОСОБА_16 ОСОБА_17 ОСОБА_18