ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 629/5270/19 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №: 11-кп/818/3576/20 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: примусові заходи медичного характеру
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 грудня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , з участю ОСОБА_7 як особи, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру, з участю його захисника ОСОБА_8 , без участі законного представника ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , належним чином повідомлених про розгляд справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, в залі суду в м. Харкові дану справу за апеляційною скаргою прокурора, по справі щодо особи, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру, на ухвалу Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 23 09 2020 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаною ухвалою задоволено клопотання прокурора Лозівської місцевої прокуратури Харківської області про застосування примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги з суворим наглядом у кримінальному провадженні №0001263 від 23 08 2019 року, за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Застосовано до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги з суворим наглядом.

Визначено, що після набрання ухвали законної сили обраний на досудовому слідстві ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою слід скасувати.

Скасовано арешт, накладений на майно на підставі ухвали слідчого судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 16 10 2019 року.

Вирішено питання щодо речових доказів в порядку ст.100 КПК України.

Судом першої інстанції встановлено, що 22 08 2019 року, близько 22:00 год., ОСОБА_7 перебував за адресою мешкання: АДРЕСА_1 , де разом із своєю співмешканкою ОСОБА_11 вживали алкогольні напої.

Під час розпиття спиртного на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, у ОСОБА_7 виник конфлікт з ОСОБА_11 , в ході якого у ОСОБА_7 виник умисел на спричинення тілесних ушкоджень останній. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, по нікчемному мотиву, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою спричинення тілесних ушкоджень, наніс ОСОБА_11 в область голови та обличчя не менше 14 ударів загалом руками та металевим прутом, який в подальшому ОСОБА_7 схопив в приміщенні кухні, поряд дивану за вищевказаною адресою, чим спричинив останній численні рани на тілі.

Також наніс, не менше 19 ударів металевим прутом в область тулуба, а саме по спині, животі, грудній клітині, сідницям ОСОБА_11 , та не менше 76 ударів металевим прутом по нижнім та верхнім кінцівкам ОСОБА_11 , чим спричинив останній численні пошкодження різних частин тіла (більш детально описано в ухвалі).

Внаслідок протиправних дій ОСОБА_7 , ОСОБА_11 було спричинено масивну крововтрату, обумовлену вищевказаними численними забитими ранами голови і кінцівок з ушкодженням кровоносних судин від яких 23 08 2019 року о 14 год. 04 хв. ОСОБА_11 померла в палаті інтенсивної терапії КНП «Лозівської ТМО ЦРЛ».

Дії ОСОБА_7 кваліфіковані судом за ч.2 ст.121 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого (т.3 а.с.4-9).

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

Не погодившись з вищевказаним вироком, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просив оскаржувану ухвалу скасувати у зв`язку з істотним порушенням судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону.

Призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

В апеляційній скарзі прокурор послався на те, що в оскаржуваній ухвалі суд не зазначив, на чому ґрунтуються його висновки та яким саме матеріалам провадження та доказам, що були безпосередньо досліджені ним під час судового розгляду, надано оцінку.

Крім того, вказав, що суд першої інстанції навіть не опитав обвинуваченого з приводу скоєння ним суспільно-небезпечного діяння, а лише з`ясував його думку з приводу застосування примусових заходів медичного характеру, проти яких останній заперечував (т.3 а.с.42-44).

Позиції учасників апеляційного провадження.

Законні представники ОСОБА_7 та потерпілого, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. Будь-яких заяв або клопотань, які б перешкоджали розгляду справи, від них не надходило.

Прокурор просила задовольнити вимоги апеляційної скарги у повному обсязі. Не заперечувала проти розгляду справи за відсутності законних представників ОСОБА_7 та потерпілого, за умови, що вони повідомлені належним чином.

Захисник ОСОБА_7 поклалася на розсуд суду при вирішенні питання щодо задоволення апеляційних вимог прокурора.

Вказала, що повідомляла законного представника ОСОБА_7 про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги прокурора, причини неявки не відомі.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Зважаючи на те, що законні представники ОСОБА_7 та потерпілої належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, про що повідомив захисник в судовому засіданні апеляційного суду, та додатково підтверджується супровідним листом, який міститься у матеріалах справи, враховуючи позицію захисника та прокурора, колегія суддів вважає за можливе продовжити розгляд справи за відсутності вказаних осіб.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, думку захисника ОСОБА_7 , самого ОСОБА_7 , перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно з ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення судів першої інстанцій у межах апеляційної скарги.

Зміст і форма кримінального провадження про застосування примусових заходів медичного характеру повинні відповідати закріпленим у ст.7 КПК України загальним засадам, у тому числі презумпції невинуватості. Виходячи з наведеного, особа вважається такою, що не вчиняла суспільно небезпечного діяння, і не може бути піддана примусовим заходам, доки факт вчинення нею такого діяння не буде доведено в порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено відповідним судовим рішенням, що набрало законної сили.

За змістом положень статей 18, 19, 92, 93 КК України, ст.503 КПК України підставою для застосування щодо особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, примусових заходів медичного характеру є наявність у такому діянні юридичних ознак складу злочину, передбаченого законом про кримінальну відповідальність, за винятком осудності як ознаки суб`єкта.

З урахуванням наведеного та положень ч.1 ст.505 КПК України у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів медичного характеру доказуванню підлягають, зокрема: час, місце, спосіб та інші обставини вчинення суспільно небезпечного діяння; вчинення діяння цією особою; наявність у цієї особи розладу психічної діяльності в минулому, ступінь і характер розладу психічної діяльності чи психічної хвороби на час вчинення суспільно небезпечного діяння чи на час досудового розслідування; небезпечність особи внаслідок її психічного стану для себе самої та інших, а також можливість завдання іншої істотної шкоди такою особою.

Наведених законодавчих приписів у цьому кримінальному провадженні судом першої інстанції, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, належним чином дотримано.

Прокурор в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу для того, щоб суд першої інстанції допитав особу, щодо якої було застосовано примусові заходи медичного характеру.

Колегія суддів вважає таке прохання безпідставним, з огляду на те, що в самому клопотанні прокурора про застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_7 висловлена пропозиція щодо проведення судового засідання взагалі без виклику ОСОБА_7 як особи, яка хворіє саме через неадекватність його поведінки в судових засіданнях (т.1 а.с.177).

Більше того, як видно із самого журналу судового засідання від 23 09 2020 року, а також звукозапису до нього (т.3 а.с.1, 19), вбачається, що ОСОБА_7 протягом усього судового засідання стверджував, що визнає свою причетність у скоєнні кримінального правопорушення, готовий понести відповідальність, однак заперечує проти поміщення його до спеціалізованого закладу з надання психіатричної допомоги, зокрема, згідно звукозапису судового засідання, він зазначав про це 23 09 2020 року о 15:55 год.

Аналізуючи посилання прокурора на недослідження доказів судом першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції, при розгляді даного кримінального провадження, виходив з ініціативи сторони обвинувачення, яка при зверненні до суду з клопотанням про застосування щодо ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру встановила, що останній вчинив суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

В судовому засіданні, яке відбулося 23 09 2020 року за участю ОСОБА_7 , його законного представника, захисника та прокурора, суд належним чином перевірив обставини, передбачені ч.1 ст.505 КПК України та дійшов обґрунтованого висновку про необхідність застосування до ОСОБА_7 примусового заходу медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги з суворим наглядом, зважаючи на доведення факту вчинення ним суспільно-небезпечного діяння, що підпадає під ознаки ч.2 ст.121 КК України та встановлення факту вчинення ним цього діяння у стані неосудності.

З журналу судового засідання від 23 09 2020 року та звукозапису до нього (т.3 а.с.1, 19) вбачається, що о 15 год. 54 хв. суд зазначив, що надійшло клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру, прокурор в судовому засіданні його підтримав.

Після цього, о 15 год. 55 хв. суд перейшов до вивчення письмових доказів, представлених стороною обвинувачення.

Виходячи із журналу судового засідання, судом першої інстанції було детально проаналізовано та надано оцінку наступним доказам:

-протоколу огляду місця події від 23 08 2019 року (т.1 а.с.197-199;

-фототаблиці до протоколу огляду місця події (т.1 а.с.200-205);

-протоколу огляду трупа від 23 08 2019 року (т.1 а.с.206-208);

-фототаблиці до протоколу огляду трупа від 23 08 2019 року (т.1 а.с.209-211);

-ксерокопії паспорта потерпілої (т.1 а.с.212);

-висновку експерта №12-17/171-Л3/19 від 11 10 2019 року (т.1 а.с.213-221);

-постанові про визнання речових доказів та приєднання їх до матеріалів кримінального провадження (т.1 а.с.222);

-ксерокопії паспорта ОСОБА_7 (т.1 а.с.223);

-витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_7 (т.1 а.с.224);

-ксерокопії пенсійного посвідчення ОСОБА_7 (т.1 а.с.225);

-протоколу №78/86 затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 23 08 2019 року (т.1 а.с.226-227);

-ухвалі Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 26 08 2019 року (т.1 а.с.228,229);

-висновку експерта №14/1872/Дм19 за результатом дослідження речового доказу футболки, що належить ОСОБА_7 (т.1 а.с.231-233);

-висновку експерта №15/675-Дм/2019 за результатом дослідження речових доказів: металевого прута, ниток марлі (після дослідження), в паперовому згортку з пояснювальною биркою та печаткою відділення (т.1 а.с.235-237);

-висновку експерта №12-14/122-Л3/19 по матеріалах справи за фактом смерті гр-ки ОСОБА_11 , 1976 р.н. (т.1 а.с.238-244);

-висновку експерта №12-14/127-Л3/19 по матеріалах справи за фактом смерті гр-ки ОСОБА_11 (т.1 а.с.245-251).

Захисник ОСОБА_7 та його законний представник проти долучення до матеріалів справи досліджених судом доказів не заперечували.

Після запитання головуючого, чи є у сторін ще якісь докази, всі учасники відповіли, що таких немає.

Проаналізувавши наведені вище докази, в своїй ухвалі суд першої інстанції зазначив, що обставини вчинення ОСОБА_7 суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході судового розгляду справи на підставі наданих суду доказів, що містяться в матеріалах кримінального провадження, та були досліджені в ході судового розгляду.

Крім того, суд безпосередньо послався на висновки судово-медичної експертизи №12-17/171-Л3/19, докладно вказавши, кількість та характер ушкоджень, нанесених потерпілій, а також їх наслідки, які виразилися у масивній крововтраті, обумовленій численними забитими ранами голови і кінцівок з ушкодженням кровоносних судин від яких ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_11 померла в палаті інтенсивної терапії КНП «Лозівської ТМО ЦРЛ».

Рішення про необхідність застосування до ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру суд першої інстанції прийняв обґрунтовано, на підставі висновку судово-психіатричного експерта № 127 від 25 06 2020 року, згідно якого ОСОБА_7 у період інкримінованого йому діяння виявляв і в теперішній час виявляє хронічне психічне захворювання у формі легкої розумової відсталості зі значними порушеннями емоцій та поведінки.

За своїм психічним станом в період, до якого відноситься інкриміноване йому діяння, він не міг усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними.

ОСОБА_7 у теперішній час також не може усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. Потребує застосування примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги з суворим наглядом (т.2 а.с.49-52).

На підставі наведеного, колегія суддів резюмує, що доводи апеляційної скарги прокурора не дають підстав для висновку про неповноту судового розгляду, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено будь-яких порушень норм матеріального чи процесуального права, наслідком яких є зміна чи скасування судового рішення, у зв`язку із чим, ухвалу суду слід залишити без змін, як законну, обґрунтовану та вмотивовану, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Ухвалу Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 23 09 2020 року про задоволення клопотання прокурора та про застосування до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації його до психіатричного закладу із суворим наглядом, - залишити без змін.

Апеляційну скаргу прокурора, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на дане судове рішення, в порядку ч.1 ст.424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

____________ _____________ ________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4