Справа № 447/1127/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/949/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу заступника прокурора Львівської області ОСОБА_6 на ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 30 липня 2020 року щодо ОСОБА_7 ,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

захисника-адвоката ОСОБА_9 ,

законного представника ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_10 ,

в с т а н о в и л а:

вищевказаною ухвалою кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України закрито у зв`язку із відмовою потерпілого ОСОБА_10 від обвинувачення.
Застосовано до ОСОБА_7 , примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.
Вирішено питання з речовими доказами.
Скасовано арешт накладений згідно ухвали слідчого судді Миколаївського районного суду Львівської області від 18.03.2020р на акумуляторну батарею автомобіля марки «Ехіdе Premium, ЕА 602, 60 АЬ, 600 А (ЕN), 12 V, ДШВ (242*175*175).
Постановлено стягнути з ОСОБА_7 в користь держави 1570,10 гривень, 1561,79грн. та 653,80 гривень.
Судом встановлено, що 18 лютого 2020 року о 11 год. 26 хв., ОСОБА_7 , перебуваючи в службовому приміщенні магазину «Рукавичка», що по вул. Мазепи, 23, м. Миколаїв Миколаївського району Львівської області, в ході конфлікту, який виник на ґрунті особистих неприязних відносин, лівою рукою прикладаючи фізичну силу наніс удар в шию ОСОБА_10 , чим спричинив останньому легкі тілесні ушкодження у виді синця на шиї.
Крім цього, ОСОБА_7 в ніч на 02.03.2020, шляхом вільного доступу, із автомобіля марки «ВАЗ-2101», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який був припаркований поблизу будинку по вулиці М.Грушевського, 4, м. Миколаїв, Львівської області, викрав акумуляторну батарею марки «EXIDE», яку після викрадення заховав у салоні автомобіля марки «ВАЗ», моделі «21011», із державним реєстраційним номером « НОМЕР_2 », яким він незаконно заволодів та був затриманий працівниками поліції у м. Львові, де в подальшому, 19.03.2020, в ході обшуку, було виявлено та вилучено акумуляторну батарею марки «Exide Premium», ЕА 602, 60 Ah, 12 V, ринковою вартістю 600,00 гривень, якою розпорядився на власний розсуд, та заподіяв потерпілому ОСОБА_11 майнову шкоду на вказану суму.
Крім цього, в ніч на 06.03.2020, ОСОБА_7 , знаходячись по вАДРЕСА_1 , незаконно заволодів автомобілем ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_2 , марки «ВАЗ», моделі «21011», із державним реєстраційним номером « НОМЕР_2 », 1981 року випуску, з робочим об`ємом двигуна 1200 см. куб. та ідентифікаційним номером кузова « НОМЕР_3 », вартістю 9414,90 грн. попередньо завівши двигун вказаного автомобіля за допомогою викрутки та виїхав на ньому за територію Миколаївського району у напрямку м. Львів та в подальшому був зупинений та затриманий працівниками поліції в м. Львові.
В діях ОСОБА_7 вбачаються ознаки кримінальних правопорушень, відповідальність за вчинення яких, передбачена ч.1 ст.125, ч.1 ст.185, ч.1 ст.289 КК України.
Не погоджуючись з даною ухвалою, заступник прокурора Львівської області ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить Миколаївського міськрайонного суду Львівської області від 30.07.2020 скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, в частині закриття кримінального провадження за фактом вчинення ним суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст.125 КК України у зв`язку із відмовою потерпілого від обвинувачення. Ухвалити нову ухвалу, якою застосувати щодо ОСОБА_7 за вчинення суспільно небезпечних діянь, передбачених ч.1 ст.125, ч.1 ст.185, ч.1 ст.289 КК України, примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом. Процесуальні витрати за проведення експертиз (1570,10 грн, 1561,79 грн та 653,80 грн) віднести на рахунок держави.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог прокурор покликається на те, що судом першої інстанції провівши судовий розгляд за клопотанням про застосування до ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру відповідно до ст.512 КПК України, постановив відповідно до ст.513 КПК України ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру лише за фактами вчинення суспільно небезпечних діянь, передбачених ч.1 ст.185, ч.1 ст.289 КК України, одночасно у цій же ухвалі прийняв рішення про відмову від обвинувачення потерпілого за фактом вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, що суперечить вимогам до змісту ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру, визначеним у ст. 513 КПК України, внаслідок чого допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, що перешкодило ухваленню законного та обґрунтованого судового рішення.
Прокурор зазначає, що ОСОБА_7 вчинено не кримінальне правопорушення (злочин), а суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, відтак на нього поширюється особливий порядок кримінального провадження, визначений главою 39 КПК України. Особа, яка вчинила злочин у стані неосудності, згідно із ч.2 ст.19 КПК України, взагалі не підлягає кримінальній відповідальності, що виключає можливість відмови від обвинувачення щодо неї.
Окрім цього, вказує, що під час досудового розслідування встановлюються підстави для здійснення кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, слідчий, прокурор виносить постанову про зміну порядку досудового розслідування і продовжує його згідно із правилами глави 39 КПК України (ч.2 ст.503 КПК України). А тому, на переконання прокурора, встановлення факту вчинення особою суспільно небезпечного діяння в стані неосудності виключає можливість застосування загальних положень ст.с.т.26, 477 КПК України, оскільки у такому випадку застосовується інший спеціальний порядок здійснення кримінального провадження, який передбачає у тому числі встановлення небезпечності особи внаслідок її психічного стану для самої себе та інших осіб, можливості спричинення іншої істотної шкоди такою особою.
Прокурор наголошує на тому, що з огляду на вчинення ОСОБА_7 суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, у стані неосудності, на нього поширюється особливий порядок кримінального провадження, визначений главою 39 КПК України.
Крім того, вказує, що судом стягнуто на користь держави процесуальні витрати за проведення експертиз з ОСОБА_7 . Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого документально підтверджені витрати на залучення експерта. Водночас, як зазначає прокурор, ОСОБА_7 , вчинивши суспільно небезпечні діяння у стані неосудності, процесуального статусу обвинуваченого (ч.2 ст.42 КПК України) не набув, а тому процесуальні витрати на залучення експерта слід віднести на рахунок держави.
Заслухавши доповідача, прокурора на підтримку апеляційної скарги, законного представника ОСОБА_7 , захисника - адвоката ОСОБА_9 та потерпілого, які підтримали апеляційну скаргу прокурора в частині віднесення процесуальних витрат на рахунок держави, а в решті апеляційну скаргу заперечили, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 3,4 ч.1 ст.409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, а також неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Колегією суддів встановлено, що до Миколаївського районного суду Львівської області надійшло клопотання прокурора про застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_7 у об`єднаному кримінальному провадженні №0000073 від 10.05.2020 року, відомості про яке внесено до ЄРДР 19.02.2020 за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст.125, ч.1 ст.185, ч.1 ст.289 КК України.

Під час розгляду зазначеного клопотання на адресу суду першої інстанції надійшла заява потерпілого ОСОБА_10 про відмову від обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.125 КК України та закриття кримінального провадження.

Ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 30 липня 2020 року закрито кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України закрито у зв`язку із відмовою потерпілого ОСОБА_10 . від обвинувачення. Застосовано до ОСОБА_7 примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається у разі, якщо потерпілий, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представник відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, крім кримінального провадження щодо злочину, пов`язаного з домашнім насильством.

Згідно з положеннями ст. 477 КПК України, кримінальне провадження за ч. 1 ст. 125 КК України відноситься до кримінального провадження у формі приватного обвинувачення.

Поряд з цим, відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно з ч. 2 ст. 42 КПК України, обвинуваченим (підсудним) є особа, обвинувальний акт щодо якої переданий до суду в порядку, передбаченому статтею 291 цього Кодексу.

Обвинувальний акт, відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України, є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Таким чином, із аналізу вищевказаних положень кримінального процесуального закону України, колегія суддів приходить до переконання, що обвинувачення вважається пред`явленим особі у разі складення та передачі до суду обвинувального акта.

Як вбачається, у матеріалах справи відсутній обвинувачений акт про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.125, ч.1 ст.185, ч.1 ст.289 КК України.

Таким чином, йому не було пред`явлено обвинувачення у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

Окрім цього, частиною 2 ст.19 КК України вказано, що не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Із матеріалів судової справи вбачається, що ОСОБА_7 , вчинив суспільно небезпечні діяння, перебуваючи в стані неосудності внаслідок психічного захворювання.

Таке зокрема підтверджується висновком судово-психіатричної експертизи удово-психіатричної експертизи від 24.04.2020 №47 на даний час, ОСОБА_7 страждає хронічним психічним захворюванням у формі параноїдної шизофренії, не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Під час інкримінованих йому дій (18.02.20., 02.03.20., 06.03.20.), ОСОБА_7 також страждав хронічним психічним захворюванням у формі параноїдної шизофренії, не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Під час інкримінованих йому дій (18.02.20., 02.03.20., 06.03.20.), ОСОБА_7 у тимчасовому хворобливому стані не перебував. За своїм психічним станом, ОСОБА_7 потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.

Відтак, ОСОБА_7 кримінальній відповідальності не підлягає, до нього можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру. Враховуючи вказане, прокурор подав до суду клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру, а не обвинувальний акт.
На підставі положень ст.503 КПК України, кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності. Судовий розгляд такого провадження проводиться за правилами ст.ст.512, 513 КПК України і завершується постановленням ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру або про відмову в їх застосуванні.

Відповідно до ч.2 ст.513 КПК України, визнавши доведеним, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

Таким чином, у даному випадку ОСОБА_7 вчинено не кримінальне правопорушення, а суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, відтак на нього поширюється особливий порядок кримінального провадження, визначений главою 39 КПК України.

Так, особа, яка вчинила злочини у стані неосудності, не підлягає кримінальній відповідальності. У зв`язку з цим, потерпілий не вправі відмовлятися від обвинувачення, яке фактично не було пред`явлено ОСОБА_7 , а тому рішення суду першої інстанції про закриття у звязку з цим кримінального провадження відносно ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України є необґрунтованим.

Враховуючи вищенаведене, зокрема те, що суспільно небезпечне діяння передбачене ч.1 ст.125 КК України вчинене ОСОБА_7 в стані неосудності, на нього поширюється особливий порядок кримінального провадження, передбачений главою 39 КПК України, відтак відповідно до ст.513 КПК України судовий розгляд такого провадження завершується постановленням ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру або про відмову в їх застосуванні, ухвалення інших рішень за результатами здійснення судового провадження в порядку ст.ст.512, 513 КПК України, в тому числі відмови від обвинувачення законом не передбачено.

На переконання колегії суддів суд першої інстанції вірно застосував до Вишневського примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.

Поряд з цим, колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність у частині закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення. Такий висновок суду є помилковим і суперечить вимогам кримінального-процесуального законодавства.
Окрім цього, колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги прокурора про те, що ОСОБА_7 вчинивши суспільно небезпечні діяння у стані неосудності процесуального статусу обвинуваченого не набув, а тому процесуальні витрати на залучення експерта необхідно віднести на рахунок держави.

Таким чином, мотиви наведені у апеляційній скарзі є підставними і підлягають до задоволення.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу заступника прокурора Львівської області ОСОБА_6 , задоволити.
Ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 30 липня 2020 року щодо ОСОБА_7 , в частині закриття кримінального провадження за вчинення ОСОБА_7 суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст.125 КК України у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_7 примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.
Процесуальні витрати у розмірі 1570,10 гривень за проведення експертизи №16/1/200 від 19.03.2020 року, 653,80 гривень за проведення експертизи №10/3/473 від 14.04.2020 року, 1561,79 гривень за проведення експертизи №206 від 10.04.2020 року віднести на рахунок держави
В решті ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців.

Головуючий

Судді