печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2020 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2

за участю сторін:

осіб, які подали клопотання ОСОБА_3 , ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві у залі суду судове провадження за клопотанням ОСОБА_3 , ОСОБА_6 про часткове скасування арешту майна, накладеного ухвалою Печерського районного суд м. Києва від 26.05.2020 року у кримінальному провадженні №0000036 від 18.03.2020 року,-

В С Т А Н О В И В :

11.06.2020 до Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання ОСОБА_3 , ОСОБА_6 про часткове скасування арешту майна, накладеного ухвалою Печерського районного суд м. Києва від 26.05.2020 року у кримінальному провадженні №0000036 від 18.03.2020 року.

В обґрунтування доводів клопотання зазначено, що арешт на тимчасово вилучене майно було накладено безпідставно, необґрунтовано, також посилається на те, що при накладенні арешту не було враховано відсутність правової підстави для арешту майна, так як арештоване майно не підлягає під критерії ст. 98 КК України. Зазначене в своїй сукупності свідчить про безпідставність накладення арешту та обумовлює необхідність його скасування. Вказує, що підстави для накладення арешту на майно, передбачені п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, відсутні, а відтак арешт підлягає скасуванню, оскільки кошти в розмірі 51 300 доларів США, як зазначають заявники набути законним шляхом, а саме: набуті шляхом продажу квартири, яка була їх спадком та особистими накопичуваннями дружини ОСОБА_6 .

В судовому засіданні особи, які подали клопотання просили задовольнити скаргу, у зв`язку з тим, що дані кошти набуті законним шляхом.

Прокурор в судовому засіданні зазначив, що у слідства є підстави вважати, що вилучені кошти належать саме: ОСОБА_7 , тому арешт є актуальним та необхідним для забезпечення виконання завдань кримінального провадження.

Слідчий суддя, заслухавши думку учасників процесу, вивчивши клопотання, матеріали, якими воно обґрунтовується, приходить до наступного.

Судовим розглядом за наданими матеріали встановлено, що Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованим у місті Києві, за процесуального керівництва військової прокуратури Київського гарнізону, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000036 від 18.03.2020 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.189, ч. 3 ст. 410 КК України.

У рамках вказаного кримінального провадження, 26.05.2020 ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва №757/20010/20-к накладено арешт із забороною володіння, розпоряджання та користування на майно, вилучене 15.05.2020 під час обшуку житла за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

1) відео рекордер «HIKVISION model: DS-7208HQHI-F1/N»;

2) пластиковий тубус циліндричної форми, в якому знаходяться

9 предметів візуально схожих на патрони;

3) тубус сірого кольору із відтиском «Benelli», в якому знаходиться предмет, візуально схожий на зброю із марки «Benelli», серійний номер НОМЕР_1 та НОМЕР_2 ;

4) тубус чорного кольору, в якому знаходиться предмет, візуально схожий на зброю марки «ARGO», серійний номер НОМЕР_3 , з оптичним прицілом «NikkoStirling» ;

5) грошові кошти в сумі 51 300 (п`ятдесят одна тисяча триста) дол. США.

Так, зокрема і до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку про наявність заявника права на звернення до суду з клопотанням про скасування арешту майна.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Так, як вбачається з мотивувальної частини ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва №757/20010/20-к при накладенні арешту слідчий суддя дійшов висновку про задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на вказане майно, оскільки воно відповідає критеріям, передбаченим ст. 98, ч. 2 ст. 167 КПК України, є предметом кримінального правопорушення, містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та окрім цього, з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, передбаченого п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України.

При накладенні арешту на майно з метою збереження речових доказів, слідчий суддя самостійно перевіряє відповідність ознак майна критеріям, передбаченим ст. 98 КПКУ України.

Частиною 2 ст. 170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів, спеціальної конфіскації, конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи та відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

З огляду на положення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Зазначена правова підстава для накладення арешту на майно є самостійною правовою підставою та Закон не ставить в залежність можливість накладення арешту на таке майно з процесуальним статусом особи, у володінні якої воно перебуває. А отже, майно, яке має ознаки, визначені у ч. 2 ст. 167 КПК України, може підлягати арешту у кримінальному провадженні.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Аналізуючи доводи клопотання про скасування арешту грошових коштів, слідчий суддя приходить до висновку, що означені доводи не вказують на необґрунтованість накладення арешту на майно та не доводять, що в подальшому в застосуванні арешту відпала потреба, оскільки за встановлених обставин вбачається, що підстави, на які посилаються заявники, що, на їх думку, свідчать про необхідність скасування вказаного арешту, є предметом перевірки органу досудового розслідування в рамках кримінального провадження №0000036.

Крім того, прокурором в судовому засіданні було доведено, що кошти на які було накладено арешт належать ОСОБА_7 , а не заявникам .

За вказаних обставин, під час судового розгляду даного клопотання за наданими матеріали, встановлено, що втручання органу досудового розслідування у право власності обумовлене законними критеріями, тобто з дотриманням відповідних положень національного законодавства та відповідності верховенства права. Також, слідчим суддею встановлено, що даний час забезпечується «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав ОСОБА_3 та ОСОБА_6 та відповідно існує пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються органом досудового розслідування, та метою, яку прагнуть досягти.

Таким чином, слідчий суддя вважає, що заявниками на даній стадії кримінального провадження, в силу принципу змагальності сторін не доведено необґрунтованості накладення арешту на грошові коштита не доведено відсутність потреби в продовженні дії такого заходу, а відтак слідчий суддя приходить до висновку, про наявність підстав для подальшого втручання у права особи, в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності та вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання про скасування арешту, в частині грошових коштів в сумі 51 300 доларів США.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170-175, 309, 379, 392, 532 КПК України, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні клопотання ОСОБА_3 , ОСОБА_6 часткове про скасування арешту майна, накладеного ухвалою Печерського районного суд м. Києва від 26.05.2020 року у кримінальному провадженні №0000036 від 18.03.2020 року відмовити.

Ухвала слідчого судді не підлягає оскарженню.

Слідчий суддя ОСОБА_1