УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 листопада 2020 року

м. Київ
справа № 757/40859/20-к

провадження № 51-5394ск20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу Генерального прокурора ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного суду від 22 жовтня 2020 року про відмову у відкритті провадження.
Суть питання
Як убачається з долучених до касаційної скарги копій судових рішень, слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ухвалою від 01 жовтня 2020 року задовольнив скаргу адвоката ОСОБА_5 та зобов`язав Генерального прокурора розглянути відповідно до чинного законодавства клопотання адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 від 03 вересня 2020 року, подане в межах кримінального провадження № 0001590, та за результатом розгляду скасувати постанову детектива Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_7 від 12 серпня 2020 року про відновлення досудового розслідування у вищевказаному кримінальному проваджені, й зобов`язати прокурора, що здійснює процесуальне керівництво, вжити заходів щодо закриття цього ж кримінального провадження, про що повідомити заявника відповідно до вимог статті 220 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК).

Не погоджуючись з указаним рішенням слідчого судді, Генеральний прокурор звернулася до апеляційного суду з апеляційною скаргою.
Київський апеляційний суд ухвалою від 22 жовтня 2020 року відмовив у відкритті провадження за апеляційною скаргою Генерального прокурора на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2020 року.
Не погоджуючись із вищевказаною ухвалою апеляційного суду, Генеральний прокурор звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Київського апеляційного суду від 22 жовтня 2020 року і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду
Пункт 8 ч. 2 ст. 129 Конституції Українивідносить до основних засад судочинства «забезпечення права на апеляційний перегляд справи». Це означає, що Конституція України забезпечує можливість апеляційного перегляду саме справи, що реалізується шляхом оскарження судових рішень, якими завершено розгляд справи (кримінального провадження) по суті, а не всіх судових рішень у межах цієї справи (провадження).

Згідно з ч. 3 ст. 392 КПК в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених цим Кодексом.
У частинах 1 та 2 ст. 309 КПКнаведено перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку під час досудового розслідування.

Крім того, ч. 3 ст. 307 КПК передбачено, що ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження, скарги на відмову слідчого, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, визначених пунктом 9-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, про скасування повідомлення про підозру та відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру.

В ухвалі Європейського суду з прав людини від 8 січня 2008 року щодо прийнятності заяви № 32671/02 у справі «Скорик проти України» зазначено, що право на суд, одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак ці обмеження не повинні впливати на користування правом у такий спосіб і до такої міри, що саму його суть буде порушено. Вони повинні відповідати законній меті, і тут має бути розумний ступінь пропорційності між засобами, що застосовуються, та метою, яку намагаються досягнути.
Частиною 4 ст. 399 КПК передбачено, що суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційну скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

Як убачається з долучених до касаційної скарги копій судових рішень, Генеральний прокурор подала апеляційну скаргу на ухвалу слідчого судді за результатами розгляду скарги на бездіяльність уповноважених осіб Офісу Генерального прокурора, тобто на судове рішення слідчого судді, апеляційне оскарження якого не передбачено ч. 3 ст. 307 та ст. 309 КПК.

Тому суддя апеляційного суду, встановивши, що апеляційну скаргу було подано на судове рішення, яке відповідно до вимог КПК не підлягає апеляційному оскарженню, згідно з положеннями ч. 4 ст. 399 КПК, правомірно відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Генерального прокурора.

Посилання в касаційній скарзі Генерального прокурора на постанову Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року (справа № 243/6674/17-к) як на підставу для відкриття апеляційного провадження є необґрунтованими, оскільки у вказаному рішенні йдеться про можливість апеляційного оскарження лише ухвал слідчого судді, які не передбачені КПК. Однак ухвала слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2020 року прийнята у порядку, визначеному статтями 303, 307 КПК.
Таким чином, відсутні підстави для задоволення касаційної скарги Генерального прокурора.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

З огляду на викладене Верховний Суд вважає за необхідне відповідно до зазначеної вище норми відмовити у відкритті касаційного провадження.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Генерального прокурора ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного суду від 22 жовтня 2020 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3