Ухвала
Іменем України
11 січня 2021 року
м. Київ
справа № 180/1702/19
провадження № 51-31ск21
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Марганецького міського суду Дніпропетровської області

від 23 квітня 2020 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного суду

від 05 жовтня 2020 року,
встановив:
Зі змісту касаційної скарги захисника убачається, що він не погоджується з вказаними судовими рішеннями.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК України, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скаргу подано без додержання вимог пунктів 4, 5 ч. 2 зазначеної статті.
Згідно зі ст. 427 вказаного Кодексу в касаційній скарзі, серед іншого, зазначаються обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень, та вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування чи зміни судових рішень є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК України); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого

(ст. 414 КПК України).
Тому скаржник, заперечуючи законність постановлених у кримінальному провадженні судових рішень, має конкретно вказати в чому саме полягають допущені, на його думку, істотні порушення норм права, які відповідно

до ст. 438 КПК України є підставами для скасування чи зміни судових рішень, тобто навести правове обґрунтування заявлених вимог.
Однак, всупереч вищевказаному захисник у касаційній скарзі, вказуючи на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, допущені судами при постановленні оскаржуваних судових рішень, як на підставу для їх скасування, доводів на обґрунтування зазначеної позиції з урахуванням положень статей 412, 419 КПК України не наводить.
Крім того, подана касаційна скарга не містить обґрунтування щодо незаконності ухвали апеляційного суду з підстав, передбачених пунктами ч. 1 ст. 438 КПК України з урахуванням положень статей 412-414 цього Кодексу.
Крім цього, як убачається із мотивувальної частини касаційної скарги, захисник вказує на необхідність зміни оскаржуваного вироку, тоді як вимоги у прохальній частині скарги формулює про скасування оскаржуваних судових рішень, чим допустив суперечності.
До того ж, вимоги захисника про призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції після скасування як вироку, так і ухвали, не узгоджуються з положеннями ст. 436 КПК України, якою визначення повноваження касаційного суду за наслідками розгляду касаційної скарги.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 429 КПК України у разі подання касаційної скарги без додержання вимог, передбачених ст. 427 цього Кодексу, вона залишається без руху.
Враховуючи наведене, керуючись ч. 1 ст. 429 КПК України, Верховний Суд
постановив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 23 квітня 2020 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного суду від 05 жовтня 2020 року щодо засудженого ОСОБА_5 залишити без руху і надати йому для усунення вказаних недоліків п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання вимог суду касаційну скаргу йому буде повернуто.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_6 ОСОБА_3