В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" жовтня 2020 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0006268 від 29 червня 2018 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ромни, Сумської обл., проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого, із середньою освітою, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, раніше судимого: 28 листопада 2017 року вироком Дніпровського районного суду міста Києва за ч. 2 ст. 263 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 850 грн 00 к.; 27 березня 2019 року вироком Святошинського районного суду міста Києва за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробовуванням, строком на 1 рік; 02 грудня 2019 року вироком Святошинського районного суду міста Києва за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді 4 роки позбавлення волі,у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,
потерпілого ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
в с т а н о в и в:
ОСОБА_3 29 червня 2018 року, у невстановлений слідством час, але не пізніше 03 год 00 хв, перебував в районі станції метро «Чернігівська» за адресою: м. Київ, вул. Г. Хоткевича, 4. В цей час він побачив раніше незнайомого йому ОСОБА_5 , який перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, спав на лавці, а поряд знаходився належний йому рюкзак з речами. В цей момент у ОСОБА_3 виник злочинний умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна та обернення його на свою користь.

ОСОБА_3 пересвідчився, що за його діями ніхто не спостерігає, а потерпілий ОСОБА_5 спить, взяв вищевказаний рюкзак «Dakine» з мобільним телефон «Хіаome Redmi 3», вартістю 3 819 грн 00 к., ключами від квартири та автомобіля «Mitsubishi L300», н/з НОМЕР_1 , свідоцтвом про реєстрацію та страховим полісом на вказаний автомобіль, посвідченням водія, паспортом громадянина України та залоговим посвідченням плавучого засобу «Видибай» на ім`я ОСОБА_5 .

Продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_3 поїхав з вказаним рюкзаком і речами за адресою свого проживання, де викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Своїми протиправними діями ОСОБА_3 спричинив шкоду потерпілому ОСОБА_5 на загальну суму 3 819 грн 00 к.

Будучи допитаним в судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, не визнав та зазначив, що дійсно 29 червня 2018 року, приблизно о 00 год 05 хв, біля станції метро «Чернігівська», у м. Київ, на зупинці громадського транспорту, а саме на лавочці висів рюкзак, однак біля нього нікого не було. В зазначеному рюкзаку знаходились тільки документи ОСОБА_5 . Він вирішив взяти рюкзак, щоб потім повернути документи за винагороду. Мобільного телефону «Хіаome Redmi 3» та ключів від квартири і автомобіля в рюкзаку не було. Даний рюкзак у нього знайшли при проведені обшуку за іншим кримінальним правопорушенням.

Не зважаючи на невизнання винуватості обвинуваченим ОСОБА_3 , його винуватість у вчиненні за вказаних вище обставин кримінального проступку підтверджується всією сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів, які узгоджуються в деталях між собою і не викликають жодних сумнівів у своїй належності, достовірності та допустимості, а у взаємозв`язку - є достатніми для таких висновків суду.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 показав, що у червні 2018 року, це може бути 29 червня 2018 року він відвідував друга, який проживає на вул. Юності у м. Києві. Після цього, він приблизно о 21 год 00 хв 21 год 30 хв поїхав до метро «Чернігівська», а потім не пам`ятає як заснув на лавочці. Проснувся десь о 00 год 01 год і виявив відсутність рюкзака, який завжди був з ним. В рюкзаку він зберігав усі свої речі, а саме: мобільний телефон «Хіаome Redmi 3», ключі від квартири та автомобіля, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, страховий поліс на автомобіль, посвідчення водія, паспорт громадянина України та залогове посвідчення. З вказаним рюкзаком він ходить постійно і почуває себе некомфортно, якщо рюкзака немає. Тому він не міг залишити рюкзак десь по дорозі. Претензій до обвинуваченого не має, оскільки ще в управлінні поліції його повідомили, що повернути майно буде вкрай важко. При цьому він впевнений, що в сумці знаходились ключі від автомобіля, якого він орендує та мобільний телефон, оскільки він все носить в рюкзаку. Покази постійно давав послідовні. Тиску не відчував жодного, як зі сторони працівників поліції при подачі заяви про злочин, так і від обвинуваченого при досудовому розслідуванні і бажання не подавати цивільний позов є його власне рішення.

Додатково винуватість ОСОБА_3 підтверджується сукупністю доказів наданих стороною обвинувачення та безпосередньо досліджених судом, зокрема:

протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 29 червня 2018 року, поданої ОСОБА_5 , з якої вбачається, що 29 червня 2018 року о 03 год 00 хв в м. Києві, по вул. Хоткевича, 4 виявив крадіжку рюкзака в якому був мобільний телефон «Хіаome Redmi 3» та інші речі;

протоколом огляду місця події від 06 листопада 2018 року, під час якого з приміщення квартири АДРЕСА_3 вилучено заставне посвідчення № 24 на ім`я ОСОБА_5 ,

протоколом огляду предметів з ілюстративними таблицями від 23 листопада 2018 року під час якого в службовому кабінеті №502 Дніпровського УП ГУНП у м. Києві, що за адресою: м. Київ, вул. Поправки 14А за участі потерпілого та понятих оглянуто залогове посвідчення «Видибай» № 24 видане на судно типу «Москва 2» на ім`я ОСОБА_5 . При цьому потерпілий зазначив, що воно належить йому та було викрадено з іншими речами та документами 29 червня 2018 року на зупинці громадського транспорту, поблизу метро «Чернігівська»;

копією товарного чеку №911 від 27 квітня 2016 року, виданого інтернет магазином «MobAlex», згідно якого вартість телефону «ХіаomeRedmi 3» становить 3 819 грн;

речовим доказом.

Будь-яких інших доказів під час судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб передбачених КПК України, враховуючи, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження, створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.

Аналізуючи показання обвинуваченого у частині відсутності умислу на викрадення, а лише привласнення знайденого майна, суд вважає за необхідне зазначити таке.

За нормативним визначенням крадіжка - це таємне викрадення майна, яке завідомо є чужим для винного, тобто воно перебуває у власності іншої особи, і винний не має на це майно ні дійсного, ні гаданого права.

Заволодіння майном, яке фактично не вийшло з володіння власника, а опинилося з будь-яких причин у неналежному, але відомому йому місці (залишене чи забуте), особою, яка знала кому належить це майно, мала підстави вважати де знаходиться власник речі і усвідомлювала, що він може за нею повернутися, слід розцінювати не як привласнення знахідки, а як крадіжку чужого майна.
На відміну від крадіжки, привласнене майно може вважатися знахідкою лише за умов, що: а) воно вибуло з володіння власника; б) місцезнаходження цього майна власнику не відомо; в) між втратою майна та його знахідкою пройшов тривалий час, який давав власнику підстави вважати майно остаточно втраченим; г) особа, яка знайшла майно, не була очевидцем події втрати і сама не чинила будь-яких активних дій, спрямованих на вилучення майна з володіння власника; д) відсутня можливість виявлення (ідентифікації) законного власника майна.
Потерпілий, будучи попередженим про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, під час допиту зазначив, що хоча і перебував в стані алкогольного сп`яніння, однак пам`ятає, що рюкзак був постійно біля нього і оскільки це було літо, то всі речі він носив там, так як в кишені шорт вони б не помістились. Крім того, послідовно з дати прийняття заяви про вчинене правопорушення наполягав на тому, що в рюкзаку знаходився мобільний телефон «Хіаome Redmi 3», купівлю якого підтвердив відповідними документами.

Обвинувачений вказав, що знайшов в рюкзаку документи, але протягом п`яти місяців до моменту вилучення у нього під час обшуку залогового посвідчення не вжив заходів до повернення його власнику. Тому суд розцінює надані показання як спосіб уникнення відповідальності за вчинений кримінальний проступок.

Крім того, на відміну від потерпілого, який протягом досудового розслідування та судового розгляду, був послідовний у своїх показаннях, ОСОБА_3 їх змінював, вказуючи на пропозицію слідчого та прокурора надати визнавальні покази з метою швидкого розгляду провадження.

З огляду на зазначені обставини, суд вважає доведеною вину ОСОБА_3 у тому, що він своїми умисними діями вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжка), а тому знаходить правильною кваліфікацію його дій за ч. 1 ст. 185 КК України.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання ОСОБА_3 , відповідно до ст. 66, 67 КК України, не встановлено.

Суд враховує, що обвинувачений на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, має постійне місце проживання у м. Києві, раніше судимий, що вказаний злочин відноситься до категорії кримінального проступку, думку державного обвинувача, потерпілого, особи винуватого та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції ст. 185 КК України, у виді арешту.

При цьому, суд переконаний, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, дана міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Суд вважає відсутніми підстави для застосування ст. 75, 69, 69-1 КК України.
Вирішуючи питання про зарахування обвинуваченому до строку відбування покарання термін попереднього ув`язнення на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, суд враховує таке. У цій справі запобіжний захід обвинуваченому у вигляді тримання під вартою не обирався.
Згідно вироку Святошинського районного суду м. Києва від 02 грудня 2019 року, серед іншого, ОСОБА_3 визнано винуватим за ч. 2 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів вирішено вирок Святошинського районного суду м. Києва від 02 грудня 2019 року та покарання призначене за вироком Святошинського районного суду м. Києва від 27 березня 2019 року виконувати окремо.
Строк відбування покарання ОСОБА_3 обчислюється з моменту його затримання, а саме з 14 січня 2019 року.
При цьому суд враховує, що злочин за даним вироком ОСОБА_3 вчинив до ухвалення вироку Святошинського районного суду м. Києва від 02 грудня 2019 року.
Тому остаточне покарання ОСОБА_3 слід призначати за правилами, передбаченими ч. 4 ст. 70 КК України, з урахуванням вирокуСвятошинського районного суду м. Києва від 02 грудня 2019 року.
Питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні, суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.
Процесуальні витрати відсутні.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.
Керуючись ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд
у х в а л и в :
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді 1 (одного) місяця арешту.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України до призначеного покарання приєднати не відбутий строк покарання за вироком Святошинського районного суду м. Києва від 02 грудня 2019 року та за сукупністю злочинів шляхом повного складання остаточно призначити покарання ОСОБА_3 у виді 4 (чотирьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 відраховувати з 14 січня 2019 року.

Речовий доказ у кримінальному провадженні: залогове посвідчення «Видибай» № 24 на ім`я ОСОБА_5 , яке зберігається в Дніпровському УП ГУНП в м. Києві повернути потерпілому.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд міста Києва шляхом подачі апеляції протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Суддя: ОСОБА_1