Номер провадження: 11-сс/813/1936/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.12.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

представника власника майна ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 18.11.2020 року, якою було задоволено клопотання слідчого СВ Малиновського ВП в місті Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , погоджене з прокурором Одеської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_10 , про арешт майна, у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0002484 від 12.11.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскаржуваного судового рішення.
Ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 18.11.2020 року було задоволено клопотання слідчого у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0002484 від 12.11.2020, та накладений арешт на майно, вилучене в ході огляду місця події від 12.10.2020 року, пов`язаного з невідкладним проникненням у автомобіль марки «Mitsubishi Mirage», білого кольору, номерні знаки регіону №16 з номером НОМЕР_1 , який перебував біля будинку №7 по вул. І. Рабіна у м. Одесі, а також в ході особистого обшуку ОСОБА_11 , а саме на:
- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на автомобіль марки «Mitsubishi Mirage», білого кольору, номерні знаки регіону №16 з номером НОМЕР_1 , з номером кузову НОМЕР_2 , серії НОМЕР_3 від 30.03.2001 року;
- чек з написом «Drager», датований 20.08.2020 з написами, виконаними кульковою ручкою чорного кольору;
- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на автомобіль марки «Haval H6», чорного кольору, номерні знаки НОМЕР_4 , з номером кузову НОМЕР_5 , серії НОМЕР_6 від 21.07.2020 року;
- водійське посвідчення на ім`я « ОСОБА_12 , 1968 года рождения», серії НОМЕР_7 , видане 30.06.1988 року;
- талон серії НОМЕР_8 до водійського посвідчення серії НОМЕР_7 , талон серії НОМЕР_9 до водійського посвідчення серії НОМЕР_7 ;
- записну книжку чорного кольору з нотатками;
- автомобіль марки «Mitsubishi Mirage», білого кольору, номерні знаки регіону №16 з номером НОМЕР_1 , з номером кузову НОМЕР_2 .
- грошові кошти у вигляді 5 купюр номіналом 100 доларів США, з серіями та номерами № HB 590012433D, № MF 00652826F, № HC 20535721B, № KD 18950249B, № HB 59012404D;
- грошові кошти, а саме 3 купюри номіналом 1000 гривень, серії № АД 4494650, № АЖ 5969071, №АА 894863;
- купюру номіналом 100 гривень серії № ВЗ 9598524;
- грошові кошти, а саме 2 купюри номіналом 200 гривень, серії № СН1770223, № ХБ 1440944;
- мобільний телефон марки «iPhone» чорного кольору з номером ІМЕІ № НОМЕР_10 , з сім карткою оператора «Київстар» з номером № НОМЕР_11 .
В оскаржуваній ухвалі слідчий суддя, обґрунтовуючи підстави для задоволення клопотання слідчого про накладення арешту на майно, зазначив, що вилучене майно відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, є речовим доказом, так як може зберігати на собі сліди злочину, в зв`язку з чим може бути використане для встановлення обставин по кримінальному провадженню.
Зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі представник власника майна просить ухвалу слідчого судді частково скасувати, та постановити нову ухвалу, якою відмовити у накладенні арешту на майно, зокрема, на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на автомобіль марки «Mitsubishi Mirage», записну книжку чорного кольору з нотатками автомобіль марки «Mitsubishi Mirage», білого кольору, номерні знаки регіону №16 з номером НОМЕР_1 , з номером кузову НОМЕР_2 , грошові кошти, а саме 3 купюри номіналом 1000 гривень, серії № АД 4494650, № АЖ 5969071, №АА 894863, 2 купюри номіналом 200 гривень, серії № СН1770223, № ХБ 1440944, купюру номіналом 100 гривень серії № ВЗ 9598524 та мобільний телефон марки «iPhone» чорного кольору з номером ІМЕІ № НОМЕР_10 , з сім карткою оператора «Київстар» з номером № НОМЕР_11 , посилаючись на те, що ухвала слідчого судді є необґрунтованою та незаконною, висновки слідчого судді не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки слідчий суддя не врахував, що майно вилучено без надання дозволу слідчого судді, тобто з порушенням вимог кримінального процесуального закону. Вилучене майно не є речовим доказом, не є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, не є об`єктом кримінально протиправних дій, а належить ОСОБА_8 , як добросовісному набувачу, ОСОБА_8 або іншій особі у кримінальному провадженні не повідомлено про підозру.
Позиції учасників апеляційного розгляду.
Заслухавши суддю-доповідача, представника власника майна, який підтримав апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження за клопотанням слідчого та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Згідно з ч.1 ст.131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до положень ч.ч.3-5 ст.132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора;3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні.

Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Згідно з положеннями ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому КПК України порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому п. 1 ч.2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до приписів ч.2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 КПК України та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 КПК України.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

На думку апеляційного суду слідчий суддя, розглядаючи клопотання слідчого про арешт майна, дотримався зазначених вимог кримінального процесуального закону з огляду на таке.
Так, в клопотанні слідчого в обґрунтування вимог арешту майна зазначено, що 12.11.2020 до чергової частини Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області надійшла заява від ОСОБА_13 проте, що 12.11.2020 року, приблизно о 09:00 годині, перебуваючи біля будинку за адресою: м. Одеса, вулиця І. Рабіна 7/1, невстановлені особи, шахрайським шляхом заволоділи його грошовими коштами на суму 500 долларів США, чим спричинили останньому матеріальний збиток на суму 14 105 гривень.
Виїздом СОГ Малиновського ВП в місті Одесі було встановлено, що відповідно наданої ОСОБА_13 заяви, невстановлені особи під приводом не притягнення останнього до адміністративної відповідальності, а також за повернення його документів у вигляді посвідчення водія на його ім`я, а також свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу марки «Haval H6», номерні знаки НОМЕР_4 , зареєстрований на нього, отримали від нього грошові кошти на суму 500 долларів США. Крім того, заявник ОСОБА_13 вказав на присутнього на місці пригоди ОСОБА_11 , як на особу, що безпосередньо отримувала від нього грошові кошти, та вказав, що передача грошових коштів відбувалась у наявному за вказаною адресою автомобілі марки «Mitsubishi Mirage», білого кольору, номерні знаки регіону № НОМЕР_12 з номером НОМЕР_1 .
12.11.2020 року, в період часу з 12 годин 00 хвилин по 14 годин 00 хвилин слідчим Малиновського ВП в місті Одесі ГУНП в Одеській області проведено невідкладну слідчу дію, а саме огляд іншого володіння особи, а саме автомобіля марки «Mitsubishi Mirage», білого кольору, номерні знаки регіону №16 з номером НОМЕР_1 , який фактично перебував біля будинку, розташованого за адресою: м. Одеса, вулиця І. Рабіна, 7, під час якого було виявлено майно зазначене у клопотанні.
Крім того, 12.11.2020 року був проведений особистий обшук ОСОБА_11 , під час якого також були виявлене та вилучене майно зазначене у клопотанні.
Таким чином, в клопотанні в обґрунтування підстав та мети для арешту майна, відповідно до приписів п.1 ч.2 ст. 170 КПК України, було зазначено, що арешт майна необхідний з метою забезпечення збереження речових доказів, які можуть бути використаний для встановлення обставин по кримінальному провадженню, а також арешт необхідний для запобіганню ризиків його зникнення.

Апеляційний суд вважає, що клопотання слідчого відповідає приписам норм кримінального процесуального закону, посилання в апеляційній скарзі на його невідповідність цим приписам, не можуть бути взяті до уваги (а.п.1-15).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово зазначав, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд доходить висновку про те, що слідчий суддя розглянув клопотання повно, всебічно та об`єктивно, внаслідок чого дійшов обґрунтованого висновку про необхідність накладення арешту на майно.

В оскаржуваній ухвалі слідчий суддя, обґрунтовуючи задоволення клопотання слідчого про накладення арешту на майно, дійшов до переконання про те, що майно може зберігати на собі сліди злочину, в зв`язку з чим може бути використане для встановлення обставин по кримінальному провадженню, в в`язку з чим слідчий суддя не встановивпідстав для відмови в задоволені клопотання.

Виходячи із зазначених у клопотанні фактичних обставин кримінального правопорушення, на думку апеляційного суду, слідчий суддя мав підстави дійти до висновку про те, що вилучене майно може містити відомості щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого за ч.2 ст. 190 КК України, оскільки майно було вилучено в ході огляду автомобіля та при особистому обшуку ОСОБА_11 , на якого ОСОБА_13 прямо вказує в заяві про вчинення кримінального правопорушення від 12.11.2020 року, як на особу яка цей злочин вчинила. Автомобіль є знаряддям злочину, так як ОСОБА_11 приїхав на ньому до ОСОБА_13 для отримання грошових коштів, а отримані грошові кошти, вилучені у ОСОБА_11 , є предметом інкримінованого кримінального правопорушення.
Крім того, апеляційний суд приймає до уваги доводи клопотання про те, що арешт вилученого майна необхідний для забезпечення проведення відповідних експертних досліджень.
Під час апеляційного розгляду встановлено, що у клопотанні слідчого належним чином розкрито відношення майна до предмету кримінального провадження, у зв`язку з чим процесуальний статус зазначеного у клопотанні майна, як речового доказу, є визначеним відповідно до вимог ст.98 КПК України, оскільки, згідно доданої постанови слідчого від 18.11.2020 року вилучене майно є речовим доказом у кримінальному провадженні.

Положеннями ст.98 КПК України передбачено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що посилання у клопотанні про необхідність накладення арешту на вилучене майно для забезпечення збереження речового доказу, так як воно може зберігати докази, необхідні для встановлення обставин кримінального провадження, знаходять своє підтвердження, арешт необхідний для запобіганню ризиків його зникнення та втрати.
Отже вжиття заходу забезпечення кримінального провадження, шляхом накладання арешту на майно, є необхідним запобіжним заходом, передбаченим зазначеними нормами закону, оскільки у випадку зникнення та втрати майнаможуть настати негативні наслідки.

На думку апеляційного суду, з урахуванням конкретних обставин справи, слідчий суддя дійшов до обґрунтованого висновку про те, що для розслідування цього кримінального провадження на даній стадії досудового слідства, вжиття заходів забезпечення кримінального провадження саме в такому виді відповідатиме положенням ст. 2 КПК України.

Крім того, на думку апеляційного суду, слідчий суддя в повній мірі врахував співмірність обмеження права власності та наслідки арешту майна для власника майна, на які наголошував в апеляційній скарзі апелянт.

Аналізуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що існує сукупність правових підстав та розумних підозр вважати, що вилучене майно є речовим доказом, подальше проведення досудового слідства зазначеного кримінального правопорушення не виявляється за можливе без застосування арешту майна, як це передбачено п.1 ч.2 ст. 170 КПК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що слідчий суддя не врахував, що майно вилучено без надання дозволу слідчого судді, тобто з порушенням вимог кримінального процесуального закону, апеляційний суд не приймає до уваги, так як під час апеляційного розгляду прокурором була надана ухвала слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 18.11.2020 року про надання дозволу на проведення огляду (обшуку) зазначеного автомобіля, а також особистого обшуку ОСОБА_11 , в порядку ч.3 ст. 233 КПК України, оскільки мав місце невідкладний випадок, з урахуванням того, що ОСОБА_13 повідомив правоохоронні органи про злочин, який відносно нього вчиняється, в зв`язку з цим працівники поліції невідкладно виїхали на місце вчинення злочину, де було виявлено та вилучено майно.
При таких обставинах, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя, відповідно до вимог ст. 173 ч. 2 КПК України, дослідив надані до клопотання матеріали, та прийшов до обґрунтованого висновку, що органами досудового розслідування надано достатньо доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення, вилучене майно є речовим доказом кримінального правопорушення. В оскаржуваній ухвалі слідчого судді була обґрунтовано зазначена наявність правових підстав для арешту майна, передбачених п.1 ч.2 ст. 170 КПК України.

З урахуванням наведеного, згідно вимог ст. 407 ч. 3 КПК України, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга є необґрунтованою, а тому не підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, у зв`язку із чим відсутні підстави, передбачені ст. 409 КПК України, для її скасування.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 170, 171, 173, 370-372, 376, 404, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_8 ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 18.11.2020 року, якою було задоволено клопотання слідчого СВ Малиновського ВП в місті Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , погоджене з прокурором Одеської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_10 , про арешт майна, у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0002484 від 12.11.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст ухвали буде оголошено 18.12.2020 року, о 14 годині 00 хвилин, в залі судових засідань № 10 Одеського апеляційного суду.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4