Номер провадження: 11-сс/813/1853/20
Номер справи місцевого суду: 501/3646/20 1-кс/501/630/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.11.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
за участі прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Іллічівського міського суду Одеської області від 04.11.2020 р., якою в межах кримінального провадження №0000769 від 27.10.2020 р., відносно:
ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Татарбунари Одеської обл., громадянина України, із середньою освітою, не працюючого, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 07.06.2011 року Іллічівським міським судом Одеської області за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України до 4 років позбавлення волі, звільнився 28.11.2014 року за відбуттям строку покарання;
- підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення застави,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.
Зазначеною ухвалою слідчого судді було задоволено клопотання слідчого СВ Чорноморського ВП Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 та застосовано відносно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 02.01.2021 року, включно без визначення застави.
Мотивуючи своє рішення, слідчий суддя послався на те, що обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_8 підозри у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, підтверджена матеріалами, доданими до клопотання слідчого, при цьому врахував тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_8 у разі визнання винуватим, відсутність офіційного працевлаштування, а отже не маючого законних засобів до існування, те, що він раніше судимий, на теперішній час притягується до кримінальної відповідальності по іншому провадженню, в межах якого до нього був застосований запобіжний захід у виді домашнього арешту, залишив місце вчинення злочину, що свідчить про наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може вдатися до спроб переховування від органів досудового розслідування та суду, вчинити інший злочин, впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, які до теперішнього часу не допитані, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Враховуючи те, що ОСОБА_8 інкримінується вчинення злочину поєднаного із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я людини, слідчий суддя прийшов до висновку про необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення відповідного розміру застави.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 зазначив, що не погоджується з ухвалою слідчого судді, з наступних підстав:
- слідчим суддею не враховано те, що пред`явлена його підзахисному підозра є необґрунтованою, оскільки протоколи допитів свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , а також протоколи впізнання за фотознімками від 02.11.2020 року за участю свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 є недопустимими доказами відповідно до вимог КПК України, так як жоден із них не був очевидцем події, вони не можуть дати об`єктивних показів стосовно мотивів та умислу підозрюваного;
- слідчим суддею не надано оцінки тому, що показання свідка ОСОБА_14 є необ`єктивними, оскільки 27.10.2020 р. вона перебувала у стані сильного алкогольного сп`яніння, що особисто неодноразово підтверджувала;
- слідчим суддею не враховані дані про особу потерпілого, а саме відповідно до характеристики особи померлого ОСОБА_15 , він відзначався асоціальним способом життя, зловживав алкогольними напоями та наркотичними засобами, мав схильність до жорстокості та агресії, домашнього насильства, що підтверджується постійними скаргами сусідів, зверненнями до правоохоронних органів з підстав жорстокого поводження з тваринами;
- сторона захисту наголошує на тому, що в межах іншого кримінального провадження до нього застосовувався запобіжний захід у виді домашнього арешту із покладенням обов`язків, які він з моменту застосування не порушував, сумлінно їх виконував, та обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні злочину не дає право вважати, що його вина буде доведена та саме він вчинив це кримінальне правопорушення;
- поза увагою слідчого судді залишилось те, що підозрюваний ОСОБА_8 з 27.10.2020 року до моменту його затримання не здійснив жодної спроби переховування, здійснює допомогу у розслідуванні зазначеного злочину, добровільно надав зразки слини та крові, що підтверджується відповідними протоколами слідчих дій, крім того органом досудового розслідування не було надано доказів, того, що підозрюваний вчиняв спроби знищення доказів, впливу на свідків, перешкоджанню здійснення розслідуванню іншим чином;
- тяжкість покарання та розмір завданої шкоди, на які посилався орган досудового розслідування при обранні запобіжного заходу, відповідно до системної практики Європейського суду з прав людини не є наперед встановленими обставинами, які можуть визначати гарантований ступінь ризиків;
- слідчим суддею не було враховано матеріальний та сімейний стан підозрюваного, натомість, ОСОБА_8 працевлаштований, а саме працює вантажником на підприємстві, має на утриманні малолітню дитину та дружину, яка тимчасово не працює, тобто підозрюваний являється єдиним годувальником родини, має місце реєстрації та постійне місце проживання, позитивно характеризується у найближчого оточення, тобто має міцні соціальні зв`язки.
Посилаючись на викладені обставини, захисник ОСОБА_7 просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати відносно ОСОБА_8 більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, який підтримав доводи апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти її задоволення, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Частина 1 ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Згідно із п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

У відповідності до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Як вбачається з мотивувальної частини ухвали, слідчий суддя зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону виконав в повній мірі та врахував їх при постановленні ухвали.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Так, відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 р., заява №42310/04, суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Органами досудового розслідування ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні злочину за наступних обставин: 26.10.2020, в період з 19:30 год. до 20:30 год., він, разом з невстановленою слідством жінкою, маючи на меті помститись ОСОБА_15 за побиття ним власної собаки, прийшли за місцем мешкання останнього за адресою: АДРЕСА_2 та постукали у вхідні двері до квартири. Двері відчинила співмешканка ОСОБА_15 ОСОБА_14 , впустивши їх до квартири. Увійшовши до квартири, ОСОБА_8 та невстановлена жінка, побачивши, що в квартирі, окрім ОСОБА_15 , якому ОСОБА_8 мав на меті нанести тяжкі тілесні ушкодження з мотивів помсти, була ОСОБА_14 , наказав останній повернутись обличчям до стіни та підняти руки догори. Реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на нанесення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_15 , ОСОБА_8 діючи умисно, з мотивів помсти, почав наносити удари руками та ногам в область голови та тулуба ОСОБА_15 , вимагаючи від нього вибачення за побиття собаки. Отримавши від ОСОБА_15 вибачення, які невстановлена жінка записала за допомогою відеозйомки на свій мобільний телефон, ОСОБА_8 та невстановлена жінка пішли з квартири.

Внаслідок нанесених ОСОБА_8 ударів, ОСОБА_15 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді забою головного мозку, закритого переламу кісток склепіння та основи черепа, розриву лівої нирки, позачеревної кровотечі, від яких ОСОБА_15 невдовзі помер.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчинені інкримінованого йому злочину підтверджується матеріалами кримінального провадження, а саме: протоколом огляду місця події від 27.10.2020 року, протоколами допиту та додаткового допиту свідка ОСОБА_14 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_12 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_13 ; протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участі свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_12 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 28.10.2020 року, протоколом допиту свідка ОСОБА_11 ; лікарським свідоцтвом про смерть ОСОБА_15 №247 від 27.10.2020 року, згідно з яким причиною смерті ОСОБА_15 був забій головного мозку та поза черевна кровотеча, закритий перелом кісток склепіння і основи черепа та розрив лівої нирки, протоколом огляду предмета мобільного телефону, виданого свідком ОСОБА_11 ; протоколом пред`явлення особи для впізнання за участю свідка ОСОБА_14 ; постановою про визнання та долучення до матеріалів кримінального провадження речових доказів та іншими матеріалами в їх сукупності.

Апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи захистника про відсутність на даній стадії розслідування доказів обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованого злочину, а також те, що показання свідка ОСОБА_14 є необ`єктивними, оскільки 27.10.2020 р. вона перебувала у стані сильного алкогольного сп`яніння, та про те, що протоколи впізнання за фотознімками від 02.11.2020 року за участю свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 є недопустимими доказами відповідно до вимог КПК України, так як жоден із них не був очевидцем події, вони не можуть дати об`єктивних показів стосовно мотивів та умислу підозрюваного, оскільки наголошує, що на даній стадії провадження, лише вирішується питання про обґрунтованість підозри та наявність вказаних вище ризиків для обрання або продовження відповідного запобіжного заходу та не може давати оцінку допустимості та належності доказів, оскільки триває досудове розслідування, а відповідно до ст.ст. 89, 94 КПК України, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом 1-ої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті, а підстав для визнання доказів недопустимими, які передбачені в ч. 2 ст. 87 КПК України, стороною захисту в апеляційній скарзі не наведено.

З наявних матеріалів справи вбачається, що на даній стадії досудового розслідування ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, а саме в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, що спричинило смерть потерпілого, який відноситься до категорії тяжкого злочину, а у разі доведення вини, йому може бути призначене покарання від семи до десяти років позбавлення волі, що свідчить про наявність ризику переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду.

Апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді про те, що підозрюваний може впливати на свідків, які безпосередньо судом не допитані, схиляючи їх до надання в суді неправдивих показань з метою уникнення кримінальної відповідальності, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Апеляційний суд, погоджується із слідчим суддею у тому, що існування цих ризиків підтверджується не знятою та непогашеною судимістю підозрюваного за вчинення умисних, корисливих злочинів, передбачених ст.185 ч.3, 187 ч.3, 263 ч.1 КК України.

Крім того, як вбачається з наданих слідчим матеріалів та не заперечувалось стороною захисту в судовому засіданні, ОСОБА_8 наразі притягується до кримінальної відповідальності у кримінальних провадженнях №№0004501 від 02.09.2015 та 0000303 від 27.03.2020 року за ознаками вчинення злочинів, передбачених ч.4 ст.187, п.п.6, 12 ч.2 ст.115 КК України, які перебувають на розгляді в Суворовському районному суді м. Одеси.

При цьому, в суді 1-ої інстанції підозрюваний пояснив, що офіційно працевлаштований, тому має заробіток, однак доказів цього слідчому судді та апеляційному суду не надано.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги про наявність на утриманні підозрюваного дружини ОСОБА_16 та дитини ОСОБА_17 , 2019 р.н., що на думку сторони захисту, свідчить про наявність у ОСОБА_8 стійких соціальних зв`язків, апеляційний суд вважає їх необґрунтованими, оскільки наявність дружини та малолітньої дитини не завадили йому вчинити інкримінований злочин, у якому він обґрунтовано підозрюється.

Зазначені обставини, а також відсутність законних джерел доходу, залишення місця вчинення злочину, те, що він притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливого злочину із застосуванням насильства, свідчать про те, що ризики можливості вчинення підозрюваним іншого злочину, а також того, що він може змінити місце мешкання з метою переховуватися від органів досудового розслідування та суду, є обґрунтованими.

Апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що слідчим суддею не враховані дані про особу потерпілого ОСОБА_15 , який вів асоціальний спосіб життя, зловживав алкогольними напоями та наркотичними засобами, мав схильність до жорстокості та агресії, домашнього насильства, оскільки життя та здоров`я людини є найвищою цінністю та спосіб її життя не може підставою для умисного спричинення їй тілесних ушкоджень.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Доводи захисника про неврахування даних про особу підозрюваного та недоцільність застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, є безпідставними і спростовуються наявними у кримінальному провадженні доказами та іншими матеріалами.

Відповідно до п.1 ч.4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Враховуючи обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні тяжкого злочину, поєднаного із застосуванням насильства до потерпілого, апеляційний суд вважає правильним висновок слідчого судді про необхідність застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави, оскільки більш м`які запобіжні заходи не достатні для запобігання встановленим ризикам.

При цьому, апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи сторони захисту про те, що слідчим суддею не враховано те, що в межах іншого кримінального провадження до ОСОБА_8 застосовувався запобіжний захід у виді домашнього арешту із покладенням обов`язків, які він з моменту застосування не порушував, сумлінно їх виконував, та обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні злочину не дає право вважати, що його вина буде доведена та саме він вчинив це кримінальне правопорушення, оскільки всі ці обставини були ретельно досліджені слідчим суддею та ним надана оцінка в ухвалі слідчого судді, яка на думку апеляційного суду є обґрунтованою та відповідає обставинам провадження, особі підозрюваного у співвідношенні із ризиками, встановленими під час розгляду клопотання слідчого.

За таких обставин колегія суддів вважає, що слідчий суддя об`єктивно врахував обставини справи, дані про особу підозрюваного, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та дійшов правильного висновку про те, що під час досудового слідства, він має утримуватись під вартою, а доводи захисника про недоцільність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, є безпідставними і спростовуються наявними у кримінальному провадженні доказами та іншими матеріалами.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги захисника та скасування ухвали слідчого судді немає, оскільки слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про те, що у даному випадку, тільки тримання під вартою, на відміну від інших більш м`яких запобіжних заходів, зможе забезпечити запобігання вказаним ризикам.

Керуючись ст.ст. 24, 177, 178, 183, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,-
ухвалив:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Іллічівського міського суду Одеської області від 04.11.2020 р., якою відносно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 02.01.2021 року без визначення застави залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4