Дата документу 06.08.2020 Справа № 329/1015/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/807/1347/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 329/1015/17 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 (дистанційно),

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 (дистанційно),

розглянувши у відкритому судовому засіданні, дистанційно, в режимі відеоконференції з Чернігівським районним судом Запорізької області та з ДУ «Вільнянська установа виконання покарань №11», в апеляційному порядку матеріали провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Токмацького районного суду Запорізької області від 19 червня 2020 року,

в с т а н о в и л а:

ухвалою Токмацького районного суду Запорізької області від 19 червня 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, задоволено клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою.

Продовжено ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, строк тримання під вартою на 60 днів, тобто до 18 серпня 2020 року включно.

Згідно зі змістом судового рішення, в провадженні Токмацького районного суду Запорізької області знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України.

19.06.2020 року судом на обговорення поставлено питання щодо доцільності продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вар гою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 .

Прокурор просив продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 діб, мотивувавши тим, що не зникли ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу, а саме вказав на тяжкість вчиненого злочину, можливість переховування від суду, в тому числі можливість залишення місця проживання, а також про ризик вчинення нових злочинів і вплив на свідків. Прокурор зазначив на зухвалу поведінку обвинуваченого в судовому засіданні і тиск на свідків безпосередньо в судовому засіданні, що вказує на неправдивість запевнень обвинуваченого в належній процесуальній поведінці.

Продовжуючи обвинуваченому запобіжний захід, суд першої інстанції прийшов до висновку, що продовжують існувати ризики, передбачені ст.177 КПК України, які існували при обранні обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти встановленим ризикам і підстави для зміни запобіжного заходу відсутні.

В апеляційній скарзі обвинувачений, не погоджуючись із рішенням суду, вважає його незаконним та необґрунтованим. В обґрунтування доводів вказує, що в матеріалах справи відсутні докази вчинення ним кримінального правопорушення, тобто відсутня обґрунтована підозра.

Зазначає про відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, та наявність більш м`яких запобіжних заходів, здатних забезпечити його належну поведінку.

Звертає увагу суду, що у нього на утриманні знаходяться хвора дружина та троє неповнолітніх дітей.

На підставі викладеного, просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції суддю-доповідача про суть судового рішення та доводи апеляційної скарги; обвинуваченого та його захисника на підтримання апеляційної скарги; прокурора, який заперечував проти доводів апеляційної скарги, вважав ухвалу суду законною і обґрунтованою; перевіривши матеріали провадження; вислухавши доводи сторін, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, у зв`язку з наступним.

Як зазначено у ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

З метою досягнення завдань кримінального провадження та для належного здійснення правосуддя у справах про вчинення кримінального правопорушення у КПК України передбачено заходи забезпечення кримінального провадження, до яких належить, зокрема, тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (статті 131, 176, 183 КПК України).

За змістом ст.199 КПК України, суд першої інстанції, продовжуючи строк тримання під вартою, має дослідити надані йому матеріали на предмет законності й обґрунтованості застосування даного запобіжного заходу, та з`ясувати конкретні причини тривалого строку тримання особи під вартою.

Зі змісту ухвали суду випливає, що під час продовження строку запобіжного заходу стосовно ОСОБА_8 виконані вимоги ст.199 КПК України. Вирішуючи питання про продовження виняткового запобіжного заходу тримання під вартою, суд першої інстанції встановив достатність доказів, що свідчать про наявність обставин, про те, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, не зменшилися, а також про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції і вважає, що ухвала суду є законною, обґрунтованою і вмотивованою, при цьому, не вбачає достатніх підстав для задоволення вимог апеляційної скарги, оскільки, на переконання колегії суддів, доводи обвинуваченого є необґрунтованими.

Так, з наданих суду матеріалів кримінального провадження вбачається, що наведені у судовому засіданні прокурором підстави для продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 перевірялись судом першої інстанції. При цьому у судовому засіданні заслухані пояснення обвинуваченого, вислухана думка прокурора, захисника, та з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо продовження строку тримання особи під вартою.

Під час розгляду клопотання про продовження щодо ОСОБА_8 строку тримання під вартою, суд першої інстанції правильно встановив, що матеріали кримінального провадження свідчать про достатність підстав вважати обґрунтованою підозру ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України.

Згідно з положеннями статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи, крім установлених цією статтею Конвенції випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Відповідно до практики ЄСПЛ обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину закріпленої у статті 5 § 1(с) Конвенції гарантії від безпідставного арешту.

Враховуючи, що відповідно до ч.5 ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, колегія суддів приймає до уваги, що у рішенні ЄСПЛ у справі «Соловей і Зозуля проти України» останній зазначив, що суд має перевірити не лише дотримання процесуальних норм національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, на підставі якої особу взято під варту.

Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 року у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

На думку колегії суддів, наявні у провадженні докази вказують на обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованого йому злочину, а достовірність встановлених фактичних обставин буде перевірятись в ході судового розгляду у встановленому законом порядку.

Перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет наявності ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, суд першої інстанції встановив, що доводи є обґрунтованими, заявлені ризики не зменшились та існують на даний час.

Суд першої інстанції перевірив доводи прокурора щодо існування обставин, які свідчать про те, що ризики, які були підставою для обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не зменшилися. Такими обставинами обґрунтовано визнано те, що ОСОБА_8 на даний час обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, що в свою чергу вказує на наявність ймовірності ризику переховування від суду, а обізнаність про адресу проживання потерпілої та свідка робить надто високим ризик незаконного впливу на них збоку обвинуваченого, оскільки, відповідно до ст.23 КПК України, показання учасників кримінального провадження повинні бути надані безпосередньо в суді.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.178 КПК України, врахував дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який раніше не судимий, проте вчинив особливо тяжкий злочин проти життя та здоров`я людини із застосуванням ножа, але не довів свій намір по незалежним від нього причинам, стан його здоров`я, міцність соціальних зв`язків та наявність постійного місця проживання, тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, його зухвалу поведінку в судовому засіданні та погрози свідкам, які дають підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

Колегія суддів вважає, що посилання обвинуваченого на відсутність заявлених ризиків є неспроможними, оскільки існування цих ризиків неодноразово перевірялось, у тому числі, і під час обрання обвинуваченому вказаного запобіжного заходу, і під час його продовження, та які на теперішній час хоча і дещо зменшилися але не перестали існувати до тієї межі, яка викликає необхідність пом`якшення обраного запобіжного заходу.

Не можуть бути визначальною підставою для задоволення апеляційної скарги і соціальні зв`язки обвинуваченого, оскільки їх наявність та міцність, а також дані, які характеризують особу, на що є посилання в апеляції останнього, не спростовують і не зменшують достатньою мірою ризики, що стали підставою для продовження запобіжного заходу ОСОБА_8 .

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, що хоча тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

На думку колегії суддів, є правильним висновок суду першої інстанції про те, що зазначені ризики у сукупності свідчать про неможливість запобігання ним шляхом застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 іншого запобіжного заходу, менш обтяжливого, ніж тримання під вартою, а також про те, що запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою буде невиправданим і не зможе запобігти ризикам, передбаченим п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Враховуючи положення ч.4 ст.183 КПК України, суд першої інстанції при продовженні строку тримання під вартою обґрунтовано не визначив розмір застави, оскільки ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у злочині, вчиненому із застосуванням насильства.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції в цілому обґрунтовано, у відповідності з вимогами ст.ст.197, 199 КПК України, з урахуванням тяжкості кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 , даних про особу обвинуваченого, за відсутності підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який, продовжив строк тримання його під вартою, а тому апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування ухвали суду, при апеляційному розгляді, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Токмацького районного суду Запорізької області від 19 червня 2020 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, задоволено клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою та продовжено ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, строк тримання під вартою на 60 днів, тобто до 18 серпня 2020 року включно, залишити без змін.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4