Провадження № 11-кп/4820/647/20
Справа № 672/484/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 3 ст. 185 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2020 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Хмельницького апеляційного суду
в складі: головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05 лютого 2020 року за № 0000023 за обвинуваченням ОСОБА_10 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_9 на вирок Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 17 серпня 2020 року, -

в с т а н о в и л а :

Цим вироком

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Токмак Запорізької області, жителя АДРЕСА_1 , з середньою освітою, не одруженого, на утриманні дітей немає, непрацюючого, в силу ст. 89 КК України раніше несудимого,

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням, встановлено йому іспитовий строк 1 рік.

Покладено на ОСОБА_10 визначені ст. 76 КК України обов`язки: періодично зявлятись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнуто з ОСОБА_10 в дохід держави 1179 грн. 90 коп. процесуальних витрат, пов`язаних із залученням експертів.

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_2 , з середньою освітою, неодруженого, на утриманні дітей немає, раніше судимого:
17.12.2009 року Городоцьким районним судом Хмельницької області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнененого з іспитовим строком на 1 рік;

23.11.2010 року Городоцьким районним судом Хмельницької області за ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, на підставі ст. 71 КК України - до 3 років 2 місяців позбавлення волі;

14.10.2014 року Городоцьким районним судом Хмельницької області за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України - до 3 років позбавлення волі;

04.10.2017 року Городоцьким районним судом Хмельницької області за ч. 1 ст. 309 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі, 01.08.2019 року звільнененого після відбуття покарання,

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено обчислювати з 17 серпня 2020 року, зарахувавши в цей строк час тримання його під вартою з 01 травня 2020 року по 16 серпня 2020 року включно.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_7 залишено попередній тримання під вартою.
Стягнуто з ОСОБА_7 в дохід держави 8385 грн. 71 коп. процесуальних витрат, пов`язаних із залученням експертів.
Арешт, накладений ухвалами слідчих суддів Городоцького районного суду Хмельницької області від 11.02.2020 року, 18.03.2020 року, 22.04.2020 року, - скасовано.
Питання про речові докази вирішено на підставі ст. 100 КПК України.
За вироком суду, 05 лютого 2020 року близько 03 год. ОСОБА_7 , проходячи ло вул. Лєрмонтова в м. Городок Хмельницької області, переслідуючи корисливий мотив, вступив в злочинну змову з ОСОБА_10 з метою вчинення крадіжки майна з приміщення літньої кухні господарства, яке розташоване на вказаній вулиці за № 1 та належить ОСОБА_11 .
Реалізовуючи свій злочинний намір, 05 лютого 2020 року близько 03 год. ОСОБА_7 спільно з ОСОБА_10 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та їх наслідків, бажаючи їх настання, через хвіртку проникли на подвір`я господарства ОСОБА_11 по АДРЕСА_1 . В подальшому ОСОБА_7 та ОСОБА_10 шляхом пошкодження скла відчинили раму вікна у кімнату приміщення літньої кухні, яка знаходилась на даному господарстві.
Після цього, ОСОБА_7 через віконний отвір проник в кімнату приміщення літньої кухні, перейшов звідти у веранду та шляхом відсунення металевих засувів, відчинив вхідні двері даного приміщення, куди після цього проник ОСОБА_10 . В подальшому ОСОБА_7 , перебуваючи в середині приміщення літньої кухні, за попередньою змовою з ОСОБА_10 , таємно викрали з даного приміщення майно ОСОБА_12 , яка проживає спільно з ОСОБА_11 , а саме: газонокосарку марки «GRUNTEK» моделі «32-E3» вартістю 896 грн. 00 коп., одноколісний господарський візок вартістю 997 грн. 90 коп., дві штикові лопати вартістю 58 грн. 95 коп. кожна, дві сокири вартістю 139 грн. 15 коп. кожна та одну совкову лопату вартістю 69 грн. 70 коп.
За вказаних обставин ОСОБА_7 та ОСОБА_10 викрали майна ОСОБА_12 на загальну суму 2359 грн. 80 коп.
Того ж дня вказані викрадені речі ОСОБА_7 спільно з ОСОБА_10 перенесли до свого місця проживання по АДРЕСА_1 .
Таким чином, ОСОБА_10 вчинив злочин, передбачений ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням в інше приміщення.
Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_7 07 березня 2020 року близько 21 год. 00 хв., перебуваючи в смт. Сатанів Городоцького району Хмельницької області, вирішив вчинити крадіжку з квартири АДРЕСА_3 та належить ОСОБА_13 . У даній квартирі зберігала свої речі дочка ОСОБА_13 - ОСОБА_14 .
Реалізовуючи свій злочинний намір, цього ж дня близько 21 год. 00 хв. ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та їх наслідків, бажаючи їх настання, підійшов до квартири ОСОБА_13 , яка розташована за вказаною адресою, та шляхом розбиття віконного скла, через віконний отвір проник в середину даної квартири.
В подальшому ОСОБА_7 , перебуваючи у вказаній квартирі, відшукав та викрав майно ОСОБА_14 , а саме: цифровий ефірний приймач марки «STRONG» моделі «SRT 8500» в комплекті з пультом управління, кабелем підключення та посібником користувача вартістю 500 грн., комплект двоспальної постільної білизни вартістю 170 грн. 59 коп., одіяло коричневого кольору розміром 2,05x1,90 м вартістю 359 грн. 40 коп., одіяло зеленого кольору розміром 1,80x2 м вартістю 371 грн. 79 коп. та одіяло коричневого кольору розміром 1,50x1,90 м вартістю 448 грн. 34 коп.
Всього ОСОБА_7 викрав майна ОСОБА_14 на загальну суму 1 850 грн. 11 коп.
Окрім того, ОСОБА_7 11 квітня 2020 року близько 00 год. 30 хв., перебуваючи по вул. Грушевського в м. Городок Хмельницької області, переслідуючи корисливий мотив, вирішив вчинити крадіжку з приміщення ДП «Державний центр сертифікації і експертизи сількогосподарської продукції», яке розташоване по вул. Грушевського, 52а.
Реалізовуючи свій злочинний намір, ОСОБА_7 підійшов до вказаного приміщення, яке розташоване за вказаною адресою, та через пошкоджене скло вхідних дверей проник в середину даного приміщення, де виявив в одній із кімнат комп`ютерну техніку.
В подальшому ОСОБА_7 , перебуваючи у вказаному приміщені таємно викрав майно ДП «Державний центр сертифікації і експертиз сільськогосподарської продукції», а саме: комп`ютерний системний блок марки «Frime» моделі «В250.05 no ODD» вартістю 3000 грн., комп`ютерне резервне джерело безперебійного живлення UPS марки «ІСТ-530» вартістю 500 грн., пару комп`ютерних акустичних колонок марки «Cenius» моделі «SP-P110» вартістю 150 грн., комп`ютерну клавіатуру марки «PHILIPS» моделі «SPK2700BM/58» вартістю 100 грн., комп`ютерний монітор марки «SAMSUNG» моделі «LS17HAAKSUEDC» вартістю 500 грн. та комп`ютерну мишку марки «Genius» вартістю 50 грн. Вказані речі ОСОБА_7 склав у відшуканий в приміщені поліпропіленовий мішок вартістю 1 грн. 09 коп. та переніс до свого місця проживання по АДРЕСА_2 .
Всього ОСОБА_7 викрав майна ДП «Державний центр сертифікації і експертиз сільськогосподарської продукції» на загальну суму 4 301 грн. 09 коп.
Отже, ОСОБА_7 всього викрав вищевказаного майна на загальну суму 8 511 грн.
Непогоджуючись з вироком суду, ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив звільнити його від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк 3 роки.

Зазначає, що при призначенні покарання, суд першої інстанції не в повній мірі врахував те, що викрадене майно було повернуто потерпілим, думку останніх, які не наполягали на призначенні йому покарання, пов`язаного із позбавленням волі, а також те, що він попросив вибачення за скоєне.

Разом з тим, вказує, що хворіє на гепатит C, що унеможливлює його лікування, під час відбування покарання у виді позбавлення волі.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 у своїй апеляційній скарзі просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання ближче до нижньої межі, передбаченої санкцією ч. 3 ст. 185 КК України та на підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням.

Вважає, що при призначенні покарання ОСОБА_7 суд належним чином не взяв до уваги розмір викраденого, яке до того ж буде повернено потерпілим, думку останніх, які не наполягали на призначенні обвинуваченому суворого покарання, особу ОСОБА_7 , який до адміністративної відповідальності не притягався, згідно висновку судово-психіатричної експертизи має певні емоційно-психологічні розлади, що знижує його суспільну небезпеку, відсутність скарг, заяв та компрометуючих матеріалів на нього.

Окрім того, суд першої інстанції у своєму вироку не обґрунтував неможливість застосування щодо ОСОБА_7 менш суворих видів покарань.

Адвокат ОСОБА_9 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , в поданій апеляційній скарзі просила вирок суду першої інстанції змінити та призначити ОСОБА_10 покарання за ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік та на підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк 1 рік.

Вважає, що призначене покарання ОСОБА_10 не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, оскільки обвинувачений свою вину визнав, попросив вибачення у потерпілої, вперше притягується до кримінальної відповідальності, добре характеризується за місцем проживання, пройшов лікування від алкогольної залежності, та, перебуваючи на лікуванні, погодився брати участь у судових засіданнях за допомогою відеоконференцзв`язку, сприяючи розгляду справи у розумні строки.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора про законність та обґрунтованість вироку місцевого суду, обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_10 та їх захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 на підтримку поданих апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.

Апеляційний перегляд оскаржуваного вироку здійснюється у відповідності до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, в межах поданих апеляційних скарг.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень за обставин, зазначених у вироку та правильність кваліфікації їх дій за ч. 3 ст. 185 КК України, в поданих апеляційних скаргах сторонами не оспорюються, а тому, відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.

Доводи апеляційних скарг про необхідність призначення обвинуваченим більш м`якого покарання не знайшли свого підтвердження під час перегляду вироку апеляційним судом, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як самим засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Конституційний Суд України у своєму рішенні за № 15-рп/2004 зазначив про те, що: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Тобто, покарання повинно перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого і особою винного.

Слідуючи вищенаведеним положенням Закону, місцевий суд, обґрунтовано, з урахуванням вказаних норм чинного законодавства, призначив обвинуваченому ОСОБА_10 покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки та на підставі ст. 75 КК України звільнив його від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк 1 рік з покладенням відповідних обов`язків та обвинуваченому ОСОБА_7 у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Перевіряючи законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції в межах апеляційних скарг, колегія суддів не вбачає підстав для їх задоволення, а саме: звільнення ОСОБА_7 від призначеного покарання з випробуванням та призначення ОСОБА_10 покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік, та звільнення його від відбування покарання з випробуванням, встановивши при цьому йому іспитовий строк 1 рік, оскільки призначені обвинуваченим покарання відповідають загальним засадам призначення покарання, зазначеним у ст. 65 КК України та постанові Пленуму Верховного суду України № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року.

Так, обираючи покарання ОСОБА_7 , суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким злочином, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують йому покарання. Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_7 є активне сприяння розкриттю злочину. Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_7 є рецидив злочинів.

Суд першої інстанції також врахував, що обвинувачений ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий, в тому числі, за вчинення корисливих злочинів. Згідно даних довідок від 17.02.2020 року на обліку в лікаря-нарколога та психіатра не перебуває. Відповідно до характеристики за місцем проживання скарг, заяв та компрометуючих матеріалів, повідомлень про порушення громадського порядку та притягнення до адміністративної відповідальності за період з 01.01.2017 року по 17.02.2020 року на ОСОБА_7 не надходило. Згідно довідки про звільнення ОСОБА_7 з 01.02.2018 року по 01.08.2019 року відбував покарання в ДУ «Райківецька виправна колонія».

Разом з тим, суд також врахував, що потерпіла ОСОБА_14 , представник потерпілого ДП «Державний центр сертифікації і експертизи сільськогосподарської продукції» ОСОБА_15 просили суворо не карати ОСОБА_7 , потерпіла ОСОБА_12 просила призначити йому покарання відповідно до вимог закону.

При призначенні покарання ОСОБА_7 враховано і дані досудової доповіді, зокрема те, що має місце дуже висока ймовірність вчинення повторного правопорушення обвинуваченим і його виправлення без позбавлення або обмеження волі на певний строк може становити дуже високу небезпеку для суспільства; застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для впливу на поведінку особи з метою виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень, неможливо здійснювати без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції.

Твердження ОСОБА_7 та його захисника про те, що при призначенні покарання обвинуваченому, суд першої інстанції не в повній мірі врахував те, що викрадене майно було повернуто потерпілим, думку останніх, які не наполягали на призначенні йому покарання, пов`язаного із позбавленням волі, а також те, що він попросив вибачення за скоєне, до адміністративної відповідальності не притягувався, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки вказані обставини були належним чином проаналізовані та враховані судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_7 .

Разом з тим, посилання захисника на те, що згідно висновку судово-психіатричної експертизи ОСОБА_7 має певні емоційно-психологічні розлади, що знижує його суспільну небезпеку, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки вказана обставина не є визначальною при призначенні обвинуваченому покарання та не є підставою для його звільнення від призначеного покарання.

Окрім того, твердження захисника ОСОБА_7 про те, що суд першої інстанції у своєму вироку не обґрунтував неможливість застосування щодо обвинуваченого менш суворих видів покарань, є безпідставним, оскільки суд призначає покарання у межах, встановлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України.

Санкція ч. 3 ст. 185 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до шести років.

Враховуючи, що санкцією ч. 3 ст. 185 КК України передбачений безальтернативний вид покарання у виді позбавлення волі, суд першої інстанції обґрунтовано призначив обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Разом з тим, місцевий суд, призначаючи покарання ОСОБА_7 дійшов до правильного висновку про те, що враховуючи вищевикладені обставини, а також те, що обвинувачений, будучи неодноразово (тричі) судимим за аналогічні корисливі злочини, на шлях виправлення не став, вчинив нові злочини, а тому підстав для призначення останньому покарання, у виді позбавлення волі на мінімальний строк або звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України немає, з чим погоджується апеляційний суд.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що він хворіє на гепатит C, що унеможливлює його лікування, під час відбування покарання у виді позбавлення волі, не заслуговують на увагу суду, виходячи з наступного.

Згідно з п. 2.6. Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого спільним Наказом Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України від 10 лютого 2012 року № 239/5/104, особа, узята під варту, має право на вільний вибір лікаря.

Враховуючи вищевказане положення, особи, які перебувають під вартою, та є хворими, отримують медичну допомогу (консультування, обстеження, лікування) в амбулаторних умовах в медичних частинах в присутності персоналу медичної частини.

А тому, перешкоди для лікування ОСОБА_7 під час відбування покарання відсутні.

Проаналізувавши доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_9 про необхідність призначення ОСОБА_10 покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік та звільнення його від відбування покарання з випробуванням, встановивши при цьому іспитовий строк 1 рік, колегія суддів зазначає наступне.

Обираючи покарання ОСОБА_10 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким злочином, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують йому покарання. Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_10 є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.

Разом з тим, згідно даних досудової доповіді, виправлення обвинуваченого ОСОБА_10 без позбавлення або обмеження волі може становити небезпеку для суспільства, виконання покарання у громаді можливе за умови здійснення з боку органу пробації інтенсивного нагляду та соціально-виховних заходів.

Місцевий суд також врахував, що обвинувачений ОСОБА_10 в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, згідно даних довідки від 17.02.2020 року на обліку в лікаря-психіатра не перебуває, перебуває на обліку в лікаря-нарколога з 2017 року з діагнозом психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, синдром відміни, за місцем проживання характеризується позитивно.

Твердження апелянта про те, що призначене ОСОБА_10 покарання не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, оскільки останній свою вину визнав, попросив вибачення у потерпілої, вперше притягується до кримінальної відповідальності, добре характеризується за місцем проживання, пройшов лікування від алкогольної залежності, колегія суддів до уваги не приймає, з наступних підстав.

Так, суд першої інстанції, враховуючи позитивну характеристику обвинуваченого ОСОБА_10 , наявність обставин, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що його обтяжують, а також враховуючи те, що останній попросив вибачення у потерпілої ОСОБА_12 , яка вказала на можливість призначення йому покарання не пов`язаного з позбавленням волі, призначив покарання ОСОБА_10 у мінімальних межах санкції ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки та звільнив його на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням з покладенням визначених ст. 76 КК України обов`язків.

Саме таке покарання є неохідним і достатнім для виправлення ОСОБА_10 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Підстав для призначення покарання ОСОБА_10 із застосуванням ст. 69 КК України колегія суддів не вбачає, оскільки ті декілька обставин, що пом`якшують йому покарання не знижують до тієї степені суспільну небезпеку скоєного ним злочину, щоб можна було застосувати дану норму.

Усі обставини, на які посилаються в поданих апеляційних скаргах обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник, захисник обвинуваченого ОСОБА_10 , були враховані судом першої інстанції під час призначення обвинуваченим покарання.

Отже, підстави для пом`якшення покарання обвинуваченим, як того просять апелянти в своїх апеляційних скаргах, відсутні.

За таких обставин, вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а порушень вимог закону, які могли б стати підставою для його скасування чи зміни, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413, 418 КПК України , колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Вирок Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 17 серпня 2020 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_10 залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_9 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуюча ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4