Провадження № 11-кп/824/2417/2020 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
Іменем України

29 вересня 2020 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря - ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 28 квітня 2020 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Токовське Апостолівського району Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, учасника бойових дій, військовозобов`язаного, розлученого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: 02.02.1995 року вироком Новоушицького районного суду Хмельницької області за ч.1 ст.106 КК України (в редакції 1960 року) до 1 року виправних робіт з утриманням 20% заробітку в дохід держави; 22.03.1996 року вироком Хмельницького обласного суду за ч.1 ст.79, ст.43 КК України (в редакції 1960 року) до 3 років 1 місяця позбавлення волі. Звільнився 14.08.1997 року на підставі ст.5 Закону України «Про амністію» від 26.06.1997 року; 02.03.1998 року вироком Новоушицького районного суду Хмельницької області за ч.2, 3 ст.140, ст.42 КК України (в редакції 1960 року) до 7 років позбавлення волі. Звільнився 16.09.2004 року умовно-достроково, невідбута частина покарання 2 місяці 15 днів; 20.05.2009 року вироком Дарницького районного суду м. Києва за ч.2 ст.186 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України з іспитовим строком 3 роки; 01.06.2010 року вироком Новоушицького районного суду Хмельницької області за ч.2 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.71 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі; звільнений умовно достроково 11.04.2017 року, невідбута частина покарання 8 місяців 1 день,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді 8 років позбавлення волі.

Зараховано в строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_7 термін його попереднього ув`язнення, а саме з 18 год. 40 хв. 14.05.2019 року до набрання вироком законної сили.

Цим же вироком вирішено питання щодо цивільного позову, речових доказів та процесуальних витрат.

В С Т А Н О В И Л А:

За вироком суду, ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за вчинення кримінального правопорушення за наступних обставин.

14.05.2019 року, приблизно о 16 год. 30 хв., ОСОБА_7 перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , розпочав конфлікт з ОСОБА_8 . Після чого, у ОСОБА_7 , на ґрунті особистих неприязних відносин до ОСОБА_8 , виник злочинний умисел, направлений на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень останній.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілій, ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки у вигляді заподіяння тяжкої шкоди здоров`ю ОСОБА_8 , почав наносити удари кулаками правої та лівої рук, а також ногами в обличчя та тулуб потерпілої, області розташування життєво важливих органів.

Внаслідок злочинних дій ОСОБА_7 , потерпіла ОСОБА_8 отримала тяжкі тілесні ушкодження, що спричинили її смерть.

Згідно висновку експерта від 13.08.2019 року у ОСОБА_8 виявлено такі тілесні ушкодження: травма органів черевної порожнини (крововилив у м`яких тканинах передньої черевної стінки, множинні розриви великого сальника, брижі товстого кишечника та підшлункової залози з крововиливами у черевну порожнину (1100 мл); травма грудної клітки (переломи 4-го ребра праворуч по передній пахвовій лінії, перелом 5-7 ребер праворуч по середній пахвовій ліній, 9 і 10 ребер праворуч лопаткової лінії з ушкодженням пристінкової плеври та крововиливи у грудну порожнину (200 мл)); внутрішньочеревна травма (поширені крововиливи в м`яких тканинах волосяної частини голови та обличчя з ділянками осадження шкіри та рваними ранами в області повік праворуч та вушних раковин, забійні рани слизової губ, множинні синці та садна в області кінцівок та тулуба, вогнищеві крововиливи в стовбурових відділах головного мозку); ішемічна дистрофія нейроцитів, недокрів`я органів з реактивним лейкоцитозом в селезінці і печінці, нефронекроз та шунтування кровотока в нирках, ознаки початкових проявів респіраторного дистрес-синдрому.

Смерть ОСОБА_8 спричинили поєднані внутрішньочерепна травма голови та травма органів черевної порожнини, проявами яких стали забій головного мозку та розриви органів черевної порожнини з масивною внутрішньою кровотечею.

Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації його дій, просив вирок скасувати та призначити йому більш м`яке покарання, з застосуванням вимог ч. 1 ст. 69 КК України, у виді 5 років позбавлення волі. Просив виключити обставину, що обтяжує покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

В обґрунтування своїх вимог обвинувачений послався на те, що вирок суду є необґрунтованим. Зазначає, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що він вчинив злочин у стані алкогольного сп`яніння. Також зазначає, що судом не взято до уваги як пом`якшуючу обставину з`явлення із зізнанням, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, вчинення злочину внаслідок збігу особистих сімейних обставин, крім того судом не враховано те, що він є учасником бойових дій на сході, пенсійний вік його матері.

Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого, який підтримав подану апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

У відповідності до вимог ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.

Враховуючи те, що ОСОБА_7 винним себе у вчиненні інкримінованого злочину визнав повністю, апеляційний суд переглядає вирок лише у межах апеляційної скарги обвинуваченого виходячи з того, що висновок суду першої інстанції про доведеність винності ОСОБА_7 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, за обставин зазначених у вироку, відповідає фактичним обставинам справи і є обґрунтованим, дії обвинуваченого вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 121 КК України.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги обвинуваченого стосовно невідповідності призначеного йому покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та призначення більш м`якого покарання, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, особі яка вчинила злочин має бути призначене покарання необхідне та достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Згідно вимог ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року №7, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

З вироку суду вбачається, що призначаючи покарання ОСОБА_7 суд дотримався вказаних вимог закону.
Так, призначаючи ОСОБА_7 покарання суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, відомості про особу обвинуваченого, який раніше судимий 02.02.1995 року вироком Новоушицького районного суду Хмельницької області за ч. 1 ст. 106 КК України (в редакції 1960 року) до 1 року виправних робіт з утриманням 20% заробітку в дохід держави; 22.03.1996 року вироком Хмельницького обласного суду за ч.1 ст.79, ст.43 КК України (в редакції 1960 року) до 3 років 1 місяця позбавлення волі, звільнився 14.08.1997 року на підставі ст.5 Закону України «Про амністію» від 26.06.1997 року; 02.03.1998 року вироком Новоушицького районного суду Хмельницької області за ч. 2, 3 ст.140, ст.42 КК України (в редакції 1960 року) до 7 років позбавлення волі, звільнився 16.09.2004 року умовно-достроково, невідбута частина покарання 2 місяці 15 днів; 20.05.2009 року вироком Дарницького районного суду м. Києва за ч.2 ст.186 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України з іспитовим строком 3 роки; 01.06.2010 року вироком Новоушицького районного суду Хмельницької області за ч.2 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.71 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений умовно достроково 11.04.2017 року, невідбута частина покарання 8 місяців 1 день. Також судом враховано те, що обвинувачений ОСОБА_7 на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, перебуває на обліку у лікаря-нарколога з діагнозом «психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю з синдромом залежності», має місце реєстрації, за яким характеризується з позитивної сторони, стан здоров`я, спосіб життя, відношення обвинуваченого до вчиненого. Судом визнані обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого - з`явлення із зізнанням, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину. Обставини, що обтяжують покарання вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може за особливо тяжкий, тяжкий злочин або злочин середньої тяжкості призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для даного виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. Закон визначає дві підстави, які можуть обумовити призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом: наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину; урахування особи винного, що передбачає урахування суб`єктивних ознак, які знижують ступінь суспільної небезпеки особи винного. При цьому суд має належним чином умотивувати своє рішення про призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом.

З урахуванням наведених вимог, підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 ст. 69 КК України, судом не встановлено, оскільки виправлення обвинуваченого можливе лише з ізоляцією його від суспільства, саме таке покарання є справедливим і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових злочинів.

Із таким висновком погоджується колегія суддів, оскільки судом першої інстанції дотримано вимоги ст.ст. 50, 65 КК України та призначено покарання, яке відповідає особі обвинуваченого та ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення.
Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що він вчинив злочин у стані алкогольного сп`яніння, є необґрунтованими, оскільки в судовому засіданні в суді першої інстанції ОСОБА_7 визнав вину у вчиненні злочину повністю, та не заперечував, що вживав алкоголь напередодні та в день події, а саме 14.05.2019 року.
Крім того, перебування ОСОБА_7 14.05.2019 року в стані алкогольного сп`яніння підтвердив свідок ОСОБА_9 .
Враховуючи сукупність вказаних обставин, ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання, думку потерпілої, яка наполягала на призначенні суворого покарання обвинуваченому, колегія суддів дійшла висновку, що призначене ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для його виправлення та домірним скоєному.
Підстав для скасування вироку колегія суддів не знаходить, а тому апеляційну скаргу обвинуваченого слід залишити без задоволення, а вирок суду без зміни.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 28 квітня 2020 року щодо ОСОБА_7 - залишити без зміни.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Суддя Суддя Суддя