Дата документу 09.09.2020 Справа № 324/801/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №324/801/20 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/1509/20 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.199 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2020 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали оскарження ухвали Куйбишевського районного суду Запорізької області від 28 липня 2020 року відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
03 листопада 2008 року Дзержинським районним судом м.Кривий Ріг за ч.3 ст.190, ч.2 ст.15 ч.2 ст.190, ч.2 ст.15 ч.3 ст.190, ч.2 ст.205, ч.1 ст.70 КК України до 4 років позбавлення волі. Звільнений 04 травня 2011 року на підставі постанови Запорізького районного суду від 22 квітня 2011 року умовно-достроково на 1 рік 3 місяці 21 день,
25 лютого 2014 року Пологівським районним судом Запорізької області за ч.1 ст.309 КК України до штрафу у розмірі 850 гривень,
14 лютого 2019 року Пологівським районним судом Запорізької області за ч.1 ст.263, ст.ст.75,76 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст.263, ч.1 ст.162, ч.2 ст. 15 ч.1 ст. 115 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_7 в режимі відеоконференції з приміщенням Пологівського районного суду Запорізької області,
захисника-адвоката ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 - в режимі відеоконференції з приміщенням ДУ «Вільнянська установа виконання покарань (№11)».

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_8 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу Куйбишевського районного суду Запорізької області від 28 липня 2020 року, якою клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задоволене та ОСОБА_6 залишений без змін та продовжений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят днів, тобто до 25 вересня 2020 року включно.
Своє рішення суд першої інстанції мотивував наявністю ризиків, які враховувались при обранні і продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, жоден з більш м`яких запобіжних заходів не здатний забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_8 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати.
В обґрунтування своєї скарги зазначає, що судом не взято до уваги доводи сторони захисту про те, що всупереч ст.9 КПК України, досудове розслідування у кримінальному провадженні здійснювалось не уповноваженою особою.
Обвинувачений ОСОБА_6 є особою з інвалідністю (повністю ампутована ліва нога, стопа правої ноги, лікті обох рук травмовані осколками боєприпасів, осколки із правої ноги та рук хірургічним шляхом не видалені), рівень його фізичної недієздатності складає 90% і він змушений користуватись інвалідним візком та потребує сторонньої допомоги.
У зв`язку із чим, апелянт вбачає порушення ст.3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Крім того, апелянт зазначив, що обвинувачений ОСОБА_9 , який винним себе не визнає, зазначає, що посадовими особами здійснено службове підроблення медичної довідки про можливість утримування ОСОБА_9 в ІТТ, вказує на відсутність захисту протягом доби після його затримання та вимагає перевірки обґрунтованості його затримання, оскільки на час складання протоколу в порядку ст.208 КПК України будь-які відомості до ЄРДР про вчинення злочину не були внесені.
Судом при продовженні строку запобіжного заходу не дотримано вимоги ст.376 КПК України.
Всупереч ст.178 КПК України, суд належним чином не оцінив всі обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу.

Згідно з оскаржуваною ухвалою, на розгляді в суді перебуває вищевказане кримінальне провадження на стадії підготовчого судового провадження. Під час підготовчого судового засідання прокурор просив призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта, обвинувачений та захисник проти цього не заперечували.
Крім того, прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на наявність ризиків переховуватися від суду, незаконного впливу на свідків та вчинення іншого кримінального правопорушення, тому, на думку прокурора, застосувати більш м`який запобіжний захід неможливо, оскільки ОСОБА_6 обвинувачується у вчинені низки злочинів, зокрема особливо тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років; не має міцних соціальних зв`язків, офіційно не працевлаштований, засобом його існування є соціальна допомога, яку він отримує у зв`язку з інвалідністю; за місцем мешкання він характеризується формально; раніше неодноразово засуджений; клопотань від поручителів про взяття обвинуваченого на поруки не надходило.
Обвинувачений та його захисник заперечували проти продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, вважають, що прокурор не довів наявність ризиків, про які зазначив в клопотанні, обвинувачений не збирається впливати на свідків чи вчиняти інше кримінальне правопорушення, переховуватися від суду та буде вчасно виконувати процесуальні обов`язки, а тому просили запобіжний захід у вигляді тримання під вартою змінити на більш м`який запобіжний захід, зокрема, на домашній арешт, також вказали на незадовільний стан здоров`я обвинуваченого та потребу у постійному медичного догляді за ним.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого та його захисника на підтримання апеляційної скарги; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого і наполягав на законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Як зазначено у ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
З метою досягнення завдань кримінального провадження та для належного здійснення правосуддя у справах про вчинення кримінального правопорушення у КПК України передбачено заходи забезпечення кримінального провадження, до яких належить, зокрема, тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (статті 131, 176, 183 КПК України).
Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого, як переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, переховування або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконний вплив на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.
Звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою, та обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою (ч.3 ст.199 КПК України).
Наведені у клопотанні прокурора підстави для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 (зазначені вище) перевірялись судом першої інстанції при розгляді клопотання. При цьому у судовому засіданні заслухані пояснення самого обвинуваченого, доводи його захисника, прокурора та з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо продовження строку тримання особи під вартою.
З наданих матеріалів оскарження ухвали вбачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15 - ч.1 ст.115, ч.1 ст.263, ч.1 ст.162 КК України, які є особливо тяжким, тяжким та злочином невеликої тяжкості відповідно.
Докази сторін будуть перевірятися та оцінюватися судом першої інстанції у відповідності до вимог чинного кримінального процесуального законодавства.
Перевіривши наявні матеріали провадження, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що ризики, вказані прокурором у клопотанні, не зменшились та існують на даний час.
Такими ризиками є: ризик переховування обвинуваченого ОСОБА_6 від суду; незаконний вплив на учасників провадження; вчинення іншого кримінального правопорушення.
Так, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні правопорушень, за деякі з яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на тривалий строк; міцних соціальних зв`язків він не має; свідки та потерпілі ще не допитані; раніше ОСОБА_6 неодноразово судимий за вчинення умисних злочинів, в т.ч. тяжких, судимість не знята та не погашена. На цей час ОСОБА_6 знову обвинувачується у правопорушеннях, при цьому, вчинених у стані наркотичного сп`яніння та під час іспитового строку, визначеного йому за вироком Пологівського районного суду Запорізької області від 14 лютого 2019 року, яким він засуджений за вчинення аналогічного тяжкого злочину (ч.1 ст.263 КК України) Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що вищевказані ризики, на які посилається прокурор, існують.
Оцінивши всі вищевказані обставини у сукупності, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що задля забезпечення даного провадження необхідно продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою.
Такий висновок суду не суперечить як національному законодавству, так і практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою, допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою є наявність із боку цієї особи таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину, за умови доведеності таких ризиків (рішення у справах «Смірнов проти Росії» від 24 липня 2003 року; «Вемгофф проти Німеччини» від 27 червня 1968 року; «Штегмюллер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Мацнеттер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Летельєр проти Франції» від 26 червня 1991 року та ін.
Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово вказував на те, що позбавлення свободи може бути виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (Рішення у справі «Амбрушкевич проти Польщі»).
З врахуванням викладеного та фактичних обставин кримінального провадження, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність продовження застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки інші більш м`які запобіжні заходу можуть не забезпечити належної процесуальної поведінки останнього.
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість тримання особи під вартою, суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та своїм рішенням забезпечив високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Доводи сторони захисту про невинуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому правопорушень, а також про те, що досудове розслідування здійснювалося не уповноваженою особою, є передчасними та мають перевірятися судом першої інстанції в ході судового розгляду у встановленому законом порядку.
Перевірка вказаних обставин на цій стадії провадження до компетенції суду апеляційної інстанції не відноситься.
Твердження захисника про незаконність затримання ОСОБА_6 були перевірені судом першої інстанції та спростовані в оскаржуваній ухвалі з наведенням належного обґрунтування, з яким погоджується і колегія суддів.
Документи, надані захисником при апеляційному розгляді - медична картка амбулаторного хворого, відомості з КНП «Міська лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги» Запорізької міської ради, копії рапортів працівників поліції, на думку колегії суддів, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують та не вказують на незаконність і необґрунтованість оскаржуваної ухвали.
Посилання сторони захисту на порушення судом вимог ст.367 КПК України при продовженні строку тримання обвинуваченого під вартою, є безпідставними, оскільки нічим не підтверджуються, більш того, сам захисник в апеляційній скарзі не зазначає, в чому ці порушення полягають.
Як убачається з журналу судового засідання від 28 липня 2020 року, суд першої інстанції вийшов до нарадчої кімнати для прийняття рішення, про що головуючим оголошено присутнім у залі судового засідання. (а.п.13-14).
Після виходу з нарадчої кімнати, згідно з вимогами ч.2 ст.376 КПК України, було оголошено вступну та резолютивну частини оскаржуваної ухвали (а.п.15), копія якої вручена учасникам провадження під розписку (а.п.16).
Як убачається з відповідної довідки секретаря судового засідання Куйбишевського районного суду Запорізької області, фіксація судового засідання під час оголошення повного тексту ухвали суду не здійснювалось у зв`язку з неявкою учасників провадження на оголошення повного тексту ухвали (а.п.17). Відомостей про те, що сторона захисту бажала бути присутньою у судовому засіданні під час оголошення повного тексту ухвали, але в цьому було відмовлено, в наданих суду матеріалах немає.
Судом першої інстанції вжито заходів, направлених на перевірку доводів сторони захисту про неможливість утримання обвинуваченого в умовах СІЗО за станом здоров`я.
Так, ухвалою Куйбишевськогго районного суду Запорізької області від 26 червня 2020 року зобов`язано Філію Державної установи «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» в Запорізькій області здійснити обстеження обвинуваченого ОСОБА_6 , який утримується у державній установі «Вільнянська установа виконання покарань (№11), та у разі необхідності забезпечити його відповідне лікування.
Як убачається з медичної довідки Філії ДУ «Центр охорони здоров`я державної кримінально-виконавчої служби України» в Запорізькій області №695/3П-20 від 23 липня 2020 року, ОСОБА_6 за станом здоров`я може знаходитись в умовах ІТТ.
Доводи захисника про те, що вказана медична довідка є підробленою, нічим не підтверджуються, тому є безпідставними.
З метою перевірки доводів сторони захисту щодо неналежних умов утримання обвинуваченого у СІЗО ухвалою Запорізького апеляційного суду від 25 серпня 2020 року доручено начальнику ДУ «Вільнянська установа виконання покарань (№11)» організувати дослідження умов утримання обвинуваченого ОСОБА_6 з врахуванням того, що останній є особою з інвалідністю, в тому числі поставлено питання: чи обладнані приміщення, де утримується обвинувачений ОСОБА_6 , конструкційними елементами (поручні, пандуси, сходові підйомники), тощо.
Згідно з довідкою ДУ «Вільнянська установа виконання покарань (№11)» №3-6628 від 02 вересня 2020 року, ДУ «Вільнянська установа виконання покарань (№11)» було проведено дослідження умов утримання обвинуваченого ОСОБА_6 та під час дослідження встановлено, що останній забезпечений спальним місцем, яке знаходиться на першому ярусі, пересувається за допомогою милиць та в додаткових конструкційних елементах, таких як пандуси, сходові підйомники не має потреби. В камері є спеціальний стілець - туалет, а також в установі наявний інвалідний візок, яким, у разі потреби, буде забезпечений обвинувачений ОСОБА_6 .
Також судом апеляційної інстанції вищевказаною ухвалою доручено начальнику Філії ДУ «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» в Запорізькій області здійснити обстеження обвинуваченого ОСОБА_6 , який є особою з інвалідністю, та за потреби забезпечити належне лікування обвинуваченого.
Отже, доводи захисника про нелюдське та таке, що принижує гідність, поводження з обвинуваченим в умовах СІЗО спростовуються наданими суду матеріалами.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що з врахуванням фактичних обставин вчинення кримінальних правопорушень, у яких обвинувачується ОСОБА_6 , їх ступеню тяжкості та підвищеної суспільної небезпеки, а також встановлених ризиків, які є достатньо високими, в т.ч. з огляду на відомості про особу обвинуваченого, приймаючи до уваги те, що суду не надано даних, які б об`єктивно свідчили про неможливість утримання обвинуваченого в умовах СІЗО за станом здоров`я, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого є законним та обґрунтованим і підстав для скасування такого рішення не вбачає.
Таким чином, підстави для задоволення вищевказаної апеляційної скарги відсутні.
В подальшому питання щодо необхідності тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою має вирішуватися судом першої інстанції в установленому законом порядку, з врахуванням перевірених належним чином даних щодо стану здоров`я обвинуваченого та щодо можливості його утримання в умовах СІЗО за станом здоров`я.
Керуючись ст.ст.407, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Куйбишевського районного суду Запорізької області від 28 липня 2020 року, якою клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задоволене, обвинуваченому ОСОБА_6 залишений без змін та продовжений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят днів, тобто до 25 вересня 2020 року включно, залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4