Справа № 639/7896/20
Провадження № 1-в/639/1035/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2020 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 , за участю: секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , представника ДУ «ХВК (№18)» ОСОБА_4 , засудженого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в режимі відеоконференції провадження за клопотанням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого вироком Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 01.03.2019 року за ч. 2 ст. 286, ч.1 ст. 71 КК України до 9 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки,

про умовно-дострокове звільнення на підставі ст.81 КК України,-

в с т а н о в и в :

До Жовтневого районного суду м. Харкова з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відповідно до вимог ст. 81 КК України звернувся засуджений ОСОБА_5 ..
У судовому засіданні засудженийта представник ХВК №18 підтримали клопотання та просили його задовольнити, посилаючись на те, що ОСОБА_5 позитивно характеризується, відбув більш ніж 2/3 призначеного строку покарання, заохочувався адміністрацією установи, сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Прокурор проти задоволення клопотання заперечував, посилаючись те, що засуджений фактично не працює, з урахуванням зарахування строку попереднього ув`язнення до строку покарання відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону №838-VIII із розрахунку день за два відбув не значний термін покарання, цивільний позов не сплатив, своїм ставленням до праці та поведінкою не довів своє виправлення.

Вислухавши прокурора, представника ХВК №18, пояснення засудженого, дослідивши матеріали судової справи та особової справи засудженого, суд приходить до таких висновків.
Відповідно до вимог ч.2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення після фактичного відбуття засудженим, зокрема, не менше половини строку покарання, призначеного судом за необережний тяжкий злочин.
За змістом даної норми умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є правом, а не обов`язком суду.

Вимогами п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року визначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Матеріали про умовно-дострокове звільнення, які подають органи, що відають виконанням покарання мають відображати процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, у зв`язку з чим орган має надати дані про попередні судимості, відшкодування матеріальних збитків та витяг із рішення спостережної комісії (п.13 постанови Пленуму ВСУ №2 від 26.04.2002 року).

Про необхідність перевірки під час розгляду питання щодо можливості умовно-дострокового звільнення засудженого обставин його поведінки, ставлення до праці та навчання за весь час відбування покарання свідчить і пункт 6.8. Інструкції про роботу відділів (груп, секторів, старших інспекторів) контролю за виконанням судових рішень установ виконання покарань та слідчих ізоляторів, затвердженої Наказ Міністерства юстиції України 08.06.2012 № 847/5, відповідно до якого на засудженого, стосовно якого прийнято позитивне рішення про подання матеріалів до суду щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання (статті 81, 107 Кримінального кодексу України), заміни невідбутої частини покарання більш м`яким (стаття 82 Кримінального кодексу України), підрозділ готує до суду подання, яке містить анкетні дані, у тому числі про наявність чи відсутність непогашених та незнятих судимостей, про відбуту частину строку покарання, поведінку, ставлення до праці та навчання за весь час відбування покарання, до якого долучаються висновок комісії установи (СІЗО), характеристика на засудженого, дані про достроково не зняті або не погашені у встановленому законом порядку стягнення, зазначені в абзацах четвертому, шостому - десятому частини першої статті 132 Кримінально-виконавчого кодексу України, протягом строку, визначеного статтею 134 цього Кодексу, та особова справа.
Отже, висновки про становлення особи на шлях виправлення слід робити не лише за період, що безпосередньо передує настанню строку, після відбування якого можливе застосування заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, а за весь час відбування покарання або принаймні протягом значної частини цього строку. (Відповідні висновки наведені в узагальненні судової практики розгляду судами деяких питань, які вирішуються судом під час виконання вироків, наведеному в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.04.2017р.)
На переконання суду аналогічний підхід має застосовуватися тим більше при вирішенні питання щодо умовно-дострокового звільнення засудженого.

При цьому згідно раз`яснень, які містяться в п.17 вказаної постанови Пленуму ВСУ №2 від 26.04.2002 року відповідні висновки можуть бути зроблені після ретельного з`ясовування ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його намірів щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

При визначенні сумлінності в поведінці засудженого та його ставленні до праці мають значення не окремі вчинки, а стабільна, постійна лінія поведінки та ставлення до праці засудженого. Відомості про це повинні отримуватися з матеріалів, що характеризують поведінку засудженого, не лише за період, що безпосередньо передує поданню його до умовно-дострокового звільнення, а за весь час відбування ним покарання або, принаймні, за значний період цього терміну.
Отже, при вирішенні питання про можливість умовно-дострокового звільнення засудженого дослідженню підлягає процес (обставини) відбування засудженим всього періоду відбування ним покарання, а не окремо взятого відрізку часу. Висновок про наявність підстав для умовно-дострокового звільнення може бути зроблений за умови системних та усталених позитивних змін, що відображаються, зокрема в поведінці засудженого та його ставленні до праці, та які свідчать про доведення засудженим його виправлення.

З наданих до суду матеріалів вбачається, що ОСОБА_5 засуджений вироком Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 01.03.2019 року за ч. 2 ст. 286, ч.1 ст. 71 КК України до 9 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України засудженому ОСОБА_5 у строк відбування покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 28.04.2016р. по 12.02.2020. включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвалою Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 12.06.2020р. уточнено вирок цього суду від 01.03.2019р.; відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону №838-VIII від 26.11.2015р.) в строк відбування покарання ОСОБА_5 зараховано строк перебування під вартою з 16.12.2011р. по 19.12.2011р. включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Початок строку відбування покаранняОСОБА_5 28.04.2016р., кінець строку 12.07.2021 року.
Отже, на момент розгляду клопотання невідбута ОСОБА_5 частина строку покарання становить 6 місяців 17 днів.
Як вбачається з характеристики засудженого, ОСОБА_5 за період відбування покарання у ДУ «Холодногірська виправна колонія (№18)» характеризується позитивно, за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки, встановлених КВК України та Правил внутрішнього розпорядку, дотримання прави трудового розпорядку та вимог безпеки праці має 2 заохочення. Стягнень не мав. Відповідно до ст. 118 КВК України ОСОБА_5 працевлаштований прибиральником адміністративної будівлі. До праці ставиться сумлінно, проявляє розумну ініціативу. У взаємовідносинах з іншими засудженими неконфліктний, підтримує рівні стосунки із засудженими позитивної спрямованості. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи. Дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користувався при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовує їх тільки за призначенням. Під час проведення бесід профілактично-виховного характеру проявляє тактовність та щирість. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться завжди сумлінно. Самостійно виконує роботи із самообслуговування, має достатні навички для самостійного їх виконання. До виконання робіт із благоустрою установи ставиться сумлінно. Дотримується вимоги пожежної безпеки і безпеки праці. Відповідно до ст. 123 Кримінально-виконавчого кодексу України, бере участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу: «Духовне відродження», «Фізкультура і спорт».
Водночас, на виконання вищенаведених роз`яснень, наданих в постанові Пленуму Верховного Суду України від №2 від 26.04.2002 року та узагальненні ВССУ від 01.04.2017р., судом було досліджено дані про поведінку та ставлення до праці засудженого за весь час відбування покарання та встановлено таке.

Як вбачається з характеристики від 25.03.2020р., наявної в матеріалах особової справи, засуджений ОСОБА_5 в місцях позбавлення волі знаходиться з 28.04.2016р. З 29.03.2016р. по 12.03.2020р. засуджений ОСОБА_5 перебував у ДУ «Харківський слідчий ізолятор», де характеризувався посередньо, до праці не залучався. З 12.03.2020р. відбуває покарання у ДУ «Холодногірська виправна колонія (№18)». По відношенню до представників адміністрації установи ввічливий, але з ою поблажливого ставлення до себе. Намагається утримувати у чистоті та порядку спальне місце та приліжкову тумбочку, не завжди має охайний зовнішній вигляд. До виконання передбачених законодавством вимог ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість. Намагається самостійно виконувати роботи із самообслуговування, достатніх навичок для самостійного їх виконання не має. Безвідповідально ставиться до виконання робіт із благоустрою установи, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні. (а.с. 152 частини ІІ особової справи)
Відповідно до довідки про заробітну плату засудженого ОСОБА_5 , у період з 01.05.2020 року по 31.10.2020 року вона складає 0,00 грн.. Засуджений має виконавчі листи на загальну суму 253411,00 грн., які не відшкодовані.

Крім того, за змістом ст. ст. 100, 154 КВК України, ст. ст. 81, 82 КК України процес виправлення засудженого для висновків про можливість його умовно-дострокового звільнення повинен мати послідовний характер: ст. 100 КВК України - особа стає на шлях виправлення, ст. 82 КК України - особа стала на шлях виправлення, ст. 81 КК України особа довела своє виправлення.
25.03.2020 року (менш ніж за 9 місяців до розгляду даного клопотання) на засіданні комісії ХВК-18 (протокол №12) розглядалось питання щодо можливості переводу ОСОБА_5 в колонію мінімального рівня безпеки з полегшеними умовами тримання засуджених згідно ст. 100 КВК України, та згідно рішення комісії засудженому ОСОБА_5 відмовлено в переведенні, так як він не стає на шлях виправлення. (а. 156 частини 2 особової справи)
Також на засіданні відповідної комісії 25.03.2020р. ОСОБА_5 відмовлено в направленні матеріалів до суду щодо умовно-дострокового звільнення та заміни не відбутої частини покарання більш м`яким. (а. 154-155 частини 2 особової справи)
У суду немає підстав та відомостей, що ставлять під сумнів такі висновки комісії, створеної адміністрацією установи, де засуджений відбуває покарання.
Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 6 Кримінально-виконавчого кодексу України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Засоби виправлення і ресоціалізації засуджених застосовуються з урахуванням виду покарання, особистості засудженого, характеру, ступеня суспільної небезпеки і мотивів вчиненого кримінального правопорушення та поведінки засудженого під час відбування покарання.
При цьому ОСОБА_5 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за скоєння злочинів, передбачених ч. 2 ст. 289, ст. 290 КК України, вироком Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 22.06.2012р. був засуджений за вказані кримінальні правопорушення зі звільненням від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України та протягом іспитового строку знов скоїв злочин проти безпеки руху та експлуатації транспорту, за який на теперішній час відбуває покарання, що свідчить про стійку антисоціальну настанову ОСОБА_5 на скоєння злочинів вказаної категорії та низьку ефективність застосування до нього заохочувальних заходів.
Враховуючи, що ОСОБА_5 під час іспитового строку, визначеного попереднім вироком за тяжкий злочин, знов скоїв тяжкий злочин, наслідком якого стала загибель людини, тобто його поведінка не свідчить про позитивну тенденцію у випадку заохочення, а навпаки потребує ретельного контролю, а також те, що він фактично (з урахуванням зарахування строку попереднього ув`язнення до строку покарання відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону №838-VIII із розрахунку день за два) відбув не значний термін покарання, призначеного судом, більшу частину строку відбування покарання характеризувався посередньо, а період зміни його поведінки на кращу має досить нетривалий характер, а також, що ОСОБА_5 має непогашені виконавчі листи, суд приходить до висновку, що на даний час засуджений ОСОБА_5 своєю поведінкою і ставленням до праці не довів свого виправлення, у зв`язку з чим в задоволення клопотання необхідно відмовити, оскільки воно є необґрунтованим та безпідставним.

Керуючись ст. 81 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

У задоволенні клопотання ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення на підставі ст.81 КК України - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом 7 (семи) днів з дня її проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Жовтневий районний суд м. Харкова, а засудженим протягом цього ж строку з дня вручення копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1