Справа № 297/2937/16-к
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.02.2021 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретарки ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження 11-кп/4806/219/20 (297/2937/16-к), за апеляційною скаргою прокурора Берегівської місцевої прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу Берегівського районного суду Закарпатської області від 16. 03. 2020.
Цією ухвалою суду обвинувальний акт та змінений обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000272 від 30. 04. 2016 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 2, 4 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України, повернуто прокурору внаслідок їх невідповідності вимогам ст. 291 КПК України.

Згідно даного обвинувального акту, ОСОБА_7 обвинувачується в учиненні кримінальних правопорушень за таких обставин.
ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що перебуваючи на посаді керуючого ТВБВ № 10006/0135 Берегівського відділення ВАТ «Ощадбанк», розташованого за адресою м. Берегово, вул. Мукачівська, 4/1, 30. 05. 2012 зловживаючи своїм службовим становищем та довірою ОСОБА_8 , який на умовах договору № 135926 від 03. 05. 2012 на шість місяців вніс на вклад «Депозитний» 10 574 доларів США, під приводом укладення нового договору «Депозитний», вмовив останнього достроково розірвати попередній договір та під час складання нового фіктивного договору привласнив вилучені з каси банку 10 574 долари США, що за курсом НБУ складало суму 84 485 грн. 20 коп., чим спричинив ОСОБА_8 значну матеріальну шкоду.
30. 05. 2012 ОСОБА_7 , зловживаючи своїм службовим становищем та довірою ОСОБА_9 , який на умовах договору № 1311406 від 19. 09. 2012 на три місяці два дні вніс на вклад «Депозитний» 18 400 доларів США, під приводом укладення нового договору «Депозитний», вмовив останнього достроково розірвати попередній договір та під час складання нового фіктивного договору, повторно привласнив вилучені з каси банку 18 400 доларів США, що за курсом НБУ складало суму 147 071 грн. 20 коп., чим спричинив ОСОБА_9 матеріальну шкоду у великих розмірах.
13. 10. 2014, зловживаючи своїм службовим становищем та довірою ОСОБА_9 , який на умовах договору № 1311406 від 19. 09. 2012 на три місяці два дні вніс на вклад «Депозитний» 18 400 доларів США, під приводом укладення нового договору «Депозитний», ОСОБА_7 вмовив останнього достроково розірвати попередній договір та склав фіктивний договір № 17511709 від 13. 10. 2014 на вклад «Депозитний» і квитанцію № 8323906 від 13. 10. 2014 про внесення грошей до банку, які власноруч підписав та скріпив печаткою банку.

-2-

12. 11. 2014, зловживаючи своїм службовим становищем та довірою ОСОБА_9 , який на умовах договору № 1311406 від 19. 09. 2012 на три місяці два дні вніс на вклад «Депозитний» 18 400 доларів США, під приводом укладення нового договору «Депозитний», ОСОБА_7 вмовив останнього достроково розірвати попередній договір та склав фіктивний договір № 28175301 від 12. 11. 2014 на вклад «Депозитний» і квитанцію № 11683407 від 12. 11. 2014 про внесення грошей до банку, які власноруч підписав та скріпив печаткою банку.
20. 01. 2015, зловживаючи своїм службовим становищем та довірою ОСОБА_9 , який на умовах договору № 1311406 від 19. 09. 2012 на три місяці два дні вніс на вклад «Депозитний» 18 400 доларів США, під приводом укладення нового договору «Депозитний», ОСОБА_7 вмовив останнього достроково розірвати попередній договір та склав фіктивний договір № 17511709 від 20. 01. 2015 на вклад «Депозитний» і квитанцію № 8323906 від 20. 01. 2015 про внесення грошей до банку, які власноруч підписав та скріпив печаткою банку.
27. 03. 2015, зловживаючи своїм службовим становищем та довірою ОСОБА_9 , який на умовах договору № 1311406 від 19. 09. 2012 на три місяці два дні вніс на вклад «Депозитний» 18 400 доларів США, під приводом укладення нового договору «Депозитний», ОСОБА_7 вмовив останнього достроково розірвати попередній договір та склав фіктивний договір № 17511709 від 27. 03. 2015 на вклад «Депозитний» і квитанцію № 8323906 від 27. 03. 2015 про внесення грошей до банку, які власноруч підписав та скріпив печаткою банку.
В ухвалі суду зазначено, що обвинувальний акт та змінений обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки складений з порушеннями, встановленими ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 15. 01. 2020, зокрема: формулювання обвинувачення у ньому текстуально співпадає з викладом фактичних обставин кримінального правопорушення, що дає підстави вважати, що слідчий і прокурор не виклали або не встановили всіх фактичних обставин кримінального правопорушення, доказування яких, відповідно до ст. 91, ч. 1 ст. 92 КПК України, є їх обов`язком, у такий спосіб дезорієнтували сторону захисту, потерпілих щодо їх розуміння, суті і обсягу обвинувачення, істотно обмежили процесуальні права учасників судового розгляду. Не маючи повного, такого, щоб відповідав вимогам ст. 91, п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, суд позбавлений можливості визначити межі судового розгляду, дати оцінку обставинам, які в обвинувальному акті не вказані (або ж слідчим не встановлені), але мають істотне значення для кримінального провадження. Частина друга статті 191 КК України, за якою стороною обвинувачення кваліфіковано дії ОСОБА_7 , визначає кримінальним правопорушенням привласнення, розтрату або заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем (частина четверта дії, в тому числі передбачені частиною другою цієї статті, якщо вони вчинені у великих розмірах); частина перша статті 366 цього Кодексу складання, видачу службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, інше підроблення офіційних документів. У цьому кримінальному провадженні для встановлення події кожного кримінального правопорушення, мотиву, мети, ступеня їх суспільної небезпечності істотне значення мають відомості про обставини, які безпосередньо передували і супроводжували події, в тому числі ті, які давали підстави кваліфікувати дії обвинуваченого, як привласнення чужого майна (а не його розтрату чи заволодіння ним або шахрайство, передбачене відповідною частиною ст. 190 КК України), у їх послідовності і взаємозв`язку. У разі, якщо такі ж показання ОСОБА_7 дав на стадії досудового розслідування, слідчий, як випливає зі змісту ст. 91 КПК України, був зобов`язаний їх перевірити, визначитись

-3-

у питанні чи відповідають вони дійсності, в якій мірі, підтвердити чи спростувати їх доказами і встановлений результат у вигляді обставин, які мають значення для кримінального провадження (ч. 2 ст. 91 КПК України) викласти в обвинувальному акті разом з іншими фактичними обставинами кримінального правопорушення. Відсутність в обвинувальному акті чіткого викладу всіх фактичних обставин кримінального правопорушення, які мають значення для кримінального провадження, як їх вважають установленими слідчий і прокурор, в тому числі про те, завдяки чому і в який спосіб обвинувачений увійшов у довіру до потерпілих, якими аргументами переконав достроково розірвати договори і укласти нові, у який спосіб отримав доступ до готівки, як її привласнив і нею розпорядився, з якою метою склав, кому видав і як використав завідомо неправдиві документи, позбавляє суд та інших учасників кримінального провадження можливості правильно зрозуміти ці обставини, зіставити їх з формулюванням обвинувачення, з`ясувати для себе чи відповідає зміст і форма кримінального провадження засаді забезпечення доведеності вини саме в тому кримінальному правопорушенні (правопорушеннях), в яких особа обвинувачується.
В апеляційній скарзі прокурор порушує питання про скасування ухвали суду та призначення нового розгляду даного кримінального провадження в суді першої інстанції. Свої вимоги прокурор мотивує тим, що ухвала Берегівського районного суду від 16. 03. 2020 незаконна, а викладені в ній висновки не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. На думку прокурора, під час підготовчого судового засідання, судом не враховано позиції прокурора та потерпілих, які наполягали на призначенні судового розгляду саме обвинувального акту, а фактично прийнято рішення про повернення зміненого обвинувального акту. Враховуючи, що змінений обвинувальний акт був складений під час попереднього розгляду кримінального провадження, з урахуванням обставин, встановлених під час його проведення, суд першої інстанції не мав правових підстав для надання йому оцінки іншим складом суду під час здійснення підготовчого судового провадження. Також зазначає, що в резолютивній частині оскаржуваної ухвали судом першої інстанції не зазначено мету повернення обвинувального акту, а також не встановлено строку на усунення описаних в ухвалі суду недоліків.

Відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України, апеляційна скарга розглядається у відсутності потерпілого, обвинуваченого та його захисника ОСОБА_10 , які належним чином повідомлені про день та час судового розгляду. Крім того, апеляційний суд враховує заяву захисника ОСОБА_10 про розгляд апеляційної скарги у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді, промову прокурора на підтримання апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, в підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу. Отже, повернення обвинувального акта прокурору передбачає не формальну невідповідність такого акту вимогам закону, а наявність в ньому і таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.

-4-

Статтею 291 КПК України передбачені вимоги, які ставляться до обвинувального акту, з яких вбачається, що обвинувальний акт повинен обов`язково містити відомості, які передбачені п. п. 1- 9 ч. 2 ст. 291 КПК України, зокрема, анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство), а також, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Тобто, після отримання обвинувального акту суд зобов`язаний перевірити його на відповідність вимогам ст. 291 КПК України, з`ясувати достатність фактичних і юридичних підстав для прийняття одного з рішень, передбачених ч. 3 ст. 314 КПК України, та вирішити питання, пов`язані з підготовкою кримінального провадження до судового розгляду. Завданням підготовчого провадження є процесуальне та організаційне забезпечення проведення судового розгляду.
Згідно п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому КПК України.
Для формулювання обвинувачення необхідно встановити всі елементи складу кримінального правопорушення (суб`єкт, об`єкт, суб`єктивна та об`єктивна сторона) та викласти зазначене у відповідному процесуальному документі.
Статтею 91 КПК України передбачено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.
Нормами ч. 1 ст. 337 КПК України передбачено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.
Як вбачається із оскаржуваної ухвали, підставою для повернення обвинувального акту та зміненого обвинувального акту стало те, що, на думку суду першої інстанції, в ньому фактично відсутнє в розумінні ст. 291 КПК України викладення формулювання обвинувачення стосовно кожного з наведених складових, що є істотним недоліком обвинувального акту, істотно впливає на визначеність обвинувачення, є порушенням права учасників кримінального провадження на захист та права на справедливий суд, обов`язок забезпечення яких покладається на суд, та однією з гарантій яких є відповідно до пункту «а» частини 3 статті 6 Конвенції негайна і детальна поінформованість зрозумілою мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти особи. Повертаючи обвинувальний акт, суд зазначив, що обвинувальний акт не містить чіткого викладення формулювання обвинувачення у вчиненні кожного із зазначених злочинів особою із викладенням, якими саме конкретними його діями вчинено окремі конкретні злочини, за якою юридичною формулою такі дії кваліфікуються у кожному випадку із вказівкою на кримінально - правові норми, порушення яких інкримінуються без розмежування обвинувачення у вчиненні кожного окремого злочину кожним із обвинувачених.

-5-

Колегія суддів не погоджується із таким висновками суду першої інстанції і вважає, що зі змісту обвинувального акту та зміненого обвинувального акту відносно ОСОБА_7 вбачається, що в них міститься фактичний виклад обставин кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 2, 4 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України, які прокурор вважає встановленими, де чітко і конкретно вказане місце, час вчинення даного кримінального правопорушення, конкретні дії, які вчинив обвинувачений, а також інші обставини їх вчинення, при цьому конкретність викладення фактичних обставин у даному кримінальному провадженні, які підлягають доказуванню, їх деталізація, викладена у даному обвинувальному акті, достатньо зрозуміла для ефективної реалізації права на захист і фабула обвинувачення в даному випадку є фактичною моделлю вчинених кримінальних правопорушень.
Між тим, ухвала Закарпатського апеляційного суду від 15. 01. 2020, якою скасовано вирок Берегівського районного суду Закарпатської області від 06. 11. 2018, містить посилання на те, що суд першої інстанції на стадії підготовчого провадження порушенням вимог кримінального процесуального закону щодо невідповідності первинного обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК значення не надав, оскільки зі змісту його ухвали про призначення судового розгляду від 09. 02. 2018 (т.1 а. к. п. 247), вивчав і оцінив як такий, що відповідає вимогам КПК України, інший обвинувальний акт (змінений) та на підставі якого ухвалив вирок.
Враховуючи те, що змінений обвинувальний акт був складений під час первинного розгляду, з урахуванням обставин, встановлених під час його проведення, суд першої інстанції не мав правових підстав для надання йому оцінки іншим складом суду під час здійснення підготовчого судового провадження.
Більш того, повертаючи обвинувальний акт прокурору співставляючи формулювання обвинувачення та правову кваліфікацію, суд першої інстанції вийшов за межі своїх повноважень, передбачених кримінальним процесуальним законодавством України на стадії підготовчого судового засідання. Тобто, суд фактично надав оцінку доведеності обвинувачення, сформульованому в обвинувальному акті прокурором, що має досліджуватись і встановлюватись судом під час безпосередньо здійснення судового провадження, а не на стадії підготовчого судового засідання.
Висновки суду першої інстанції про відсутність вказівки в обвинувальному акті та в зміненому обвинувальному акті щодо ОСОБА_7 на його обвинувачення та зазначення лише фактичних обставин, які встановлені слідчим під час досудового розслідування кримінального провадження, не можна визнати обґрунтованими, оскільки попри відсутність в обвинувальному акті конкретної вказівки на те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, вимоги закону щодо викладу фактичних обставин та правової кваліфікації дотримано. Обставини, які, відповідно до частини першої статті 91 КПК, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, розмір процесуальних витрат, викладено чітко і конкретно.
З таким висновком погодився Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду, констатувавши у постанові від 24. 11. 2016 ( провадження №5-328кс16) про те, що відсутність вказівки в обвинувальному акті на обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке перешкоджає суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, вийшовши за межі своїх повноважень на стадії підготовчого судового засідання, надав фактичну оцінку доведеності обвинувачення, що не ґрунтується на вимогах

-6-

кримінального процесуального законодавства, не є підставою для повернення обвинувального акту в розумінні положень ст. 314 КПК України, а сам процесуальний документ відносно ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 2, 4 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України, складений за результатами досудового розслідування, відповідає вимогам ст. 291 КПК України.
Враховуючи вище наведене, апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення.
Керуючись ст. ст. 404. 405, 407, 412, 415, 419 КПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу прокурора Берегівської місцевої прокуратури ОСОБА_6 задовольнити.
Ухвалу Берегівського районного суду Закарпатської області від 16. 03. 2020 про повернення прокурору обвинувального акту та зміненого обвинувального акту у кримінальному провадженні за № 0000272 від 30. 04. 2016 про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 2, 4 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України скасувати і призначити новий розгляд обвинувального акту щодо ОСОБА_7 в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.
Ухвала набирає чинності з дня її проголошення й касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: