Миколаївський районний суд Миколаївської області
Справа № 945/555/20
Провадження 1-кп/945/260/20
ВИРОК
Іменем України

29 липня 2020 року м. Миколаїв
Миколаївський районний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
потерпілої ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в приміщенні Миколаївського районного суду Миколаївської області кримінальне провадження №0000260, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.03.2020 року, за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Миколаїв, українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, раніше судимого:

- 01.04.2013 року Заводським районним судом м.Миколаєва за ч.2 ст.185, ч.1 ст.187, ч.1 ст.70 КК України до 6 років позбавлення волі; звільнений 11.09.2017 року за відбуттям строку покарання,
зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м.Миколаїв, українки, громадянки України, з неповною середньою освітою, не заміжньої, раніше не судимої, проживаючої за адресою: дачний будинок АДРЕСА_2 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,

встановив:
Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.
Досудовим розслідуванням встановлено, що 19.03.2020 року о 19 годині 00 хвилин, ОСОБА_4 , будучи раніше судимим та маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив, та вчинив новий злочин, за попередньою змовою з ОСОБА_5 . Так, ОСОБА_4 з ОСОБА_5 навмисно з метою таємного викрадення чужого майна, знаходячись у дачному будинку АДРЕСА_3 , який належить ОСОБА_9 , з дозволу останньої, де ОСОБА_5 під час розмови з ОСОБА_9 повідомила останній, що її чоловік заборгував гроші. ОСОБА_9 відповіла, що чоловіка вдома не має та запропонувала прийти пізніше. Однак, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не бажали чекати та приходити пізніше, що налякало ОСОБА_9 , яка залишила їх у своєму будинку та пішла до сусідів з метою покликати чоловіка. Скориставшись відсутністю власників зазначеного дачного будинку, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , таємно викрали телевізор «BRAVIS», модель: СТV-29601, вартістю 623 гривні 33 копійки та телевізійну приставку «World Vision Т62М», вартістю 316 гривен 66 копійок, чим спричинили ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 939 гривень 99 копійок. Після чого, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з викраденим майном з місця вчинення злочину зникли та розпорядились ним на власний розсуд.
Отже, враховуючи вищевикладене: 1) місце вчинення кримінального правопорушення приміщення дачного будинку АДРЕСА_4 , який належить ОСОБА_9 ; 2) час вчинення кримінального правопорушення 19 година 00 хвилин 19 березня 2020 року; 3) спосіб вчинення кримінального правопорушення таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена за попередньою змовою групи осіб, повторно; 4) форма вини умисна; 5) мотиви кримінального правопорушення корисливі; 6) наслідки вчинення кримінального правопорушення спричинення потерпілій ОСОБА_9 матеріальної шкоди на загальну суму 939 гривень 99 копійок.

Позиція обвинуваченого ОСОБА_4 .
Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні свою вину у пред`явленому йому обвинуваченні визнав у повному обсязі, щиро каявся і дав показання, які за своїм змістом відповідають викладеним вище обставинам вчинення кримінального правопорушення.

Позиція обвинуваченої ОСОБА_5 .
Обвинувачена ОСОБА_5 у судовому засіданні свою вину у пред`явленому їй обвинуваченні визнала у повному обсязі, щиро каялася і дала показання, які за своїм змістом відповідають викладеним вище обставинам вчинення кримінального правопорушення.

Позиція потерпілої ОСОБА_9 .
Потерпіла ОСОБА_9 , що завданий їй матеріальний збит обвинувачені відшкодували у повному обсязі. Жодних претензій до обвинувачених у потерпілої не має; цивільний позов не заявлявся.

Кваліфікація дій обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .
Дії обвинуваченого ОСОБА_4 суд кваліфікує в межах пред`явленого йому обвинувачення за ч.2 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Дії обвинуваченої ОСОБА_5 суд кваліфікує в межах пред`явленого їй обвинувачення за ч.2 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена за попередньою змовою групою осіб.

01.04.2020 року у кримінальному провадженні №0000260 між потерпілою ОСОБА_9 та обвинуваченою ОСОБА_5 в порядку, передбаченому ст.ст.468, 469, 471 КПК України, укладено угоду про примирення.

Відповідно до угоди про примирення, потерпіла та обвинувачена дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченої за ч.2 ст.185 КК України.

ОСОБА_5 беззаперечно визнала свою вину в обсязі пред`явленого обвинувачення.

Сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке ОСОБА_5 має понести за вчинення кримінального правопорушення, а саме: позбавлення волі на строк 1 рік. На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання, встановивши ОСОБА_5 іспитовий строк тривалістю 1 рік та із покладенням виконання обов`язків, передбачених п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, передбачені ст.ст.473, 476 КПК України, які зрозумілі обвинуваченій та потерпілій.

У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_5 та потерпіла ОСОБА_9 просили затвердити угоду про примирення між ними та призначити узгоджене сторонами покарання. При цьому прокурор підтримав затвердження угоди.

Розглядаючи в порядку ч.5 ст.474 КПК України питання про можливість затвердження угоди про примирення, суд виходить з такого.

Згідно з положеннями п.1 ч.3 ст.314 КПК України в підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про затвердження угоди або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу.
Відповідно до ст.ст.468, 469 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим. Угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення. Укладення угоди про примирення у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, не допускається.

Так, вчинений ОСОБА_5 злочин, у вчиненні якого вона визнала свою вину, відповідно до ст.12 КК України, є злочином середньої тяжкості (в редакції статті, чинній на день вчинення злочину).

Заслухавши пояснення сторін кримінального провадження, суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

При цьому, судом з`ясовано, що обвинувачена ОСОБА_5 цілком розуміє свої права, визначені п.1 ч.5 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до неї у разі затвердження угоди судом, передбачені п.п.2,3,4 ч.5 ст.474 КПК України та наполягає на затвердженні угоди про примирення.

Умови угоди про примирення не суперечать вимогам кримінального процесуального закону, кримінального закону та інтересам суспільства. Міра покарання, узгоджена обвинуваченою та потерпілою, визначена сторонами угоди про примирення є необхідною та достатньою для виправлення обвинуваченої ОСОБА_5 та попередження вчинення нових злочинів, а також визначена з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винної, а також обставин що пом`якшують та обтяжують покарання. Підстав для відмови в затвердженні угоди про примирення, передбачених ч.7 ст.474 КПК України, не встановлено.

Судом встановлені обґрунтовані підстави вважати, що сторони примирились і укладення угоди є добровільним. Взяті обвинуваченим на себе за угодою про примирення зобов`язання очевидно можливі для виконання.

Судом встановлено, що обвинувачена ОСОБА_5 та потерпіла ОСОБА_9 повністю усвідомлюють зміст угоди про примирення, наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч.1 ст.473 КПК України та наслідки її невиконання, передбачені ст.476 КПК України, при цьому обвинувачена ОСОБА_5 цілком розуміє свої права, визначені ч.5 ст.474 КПК України.

Умови угоди про примирення відповідають інтересам суспільства та не порушують права, свободи та інтереси сторін та інших осіб.

Враховуючи викладене та приймаючи до уваги те, що умови угоди про примирення між обвинуваченою ОСОБА_5 та потерпілою ОСОБА_9 відповідають вимогам КПК України та КК України, дії ОСОБА_5 кваліфіковані вірно, покарання узгоджене сторонами угоди про примирення є достатнім для попередження вчинення нових злочинів, а також для виправлення ОСОБА_5 , суд дійшов висновку про наявність правових підстав для затвердження цієї угоди.

За вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України обвинувачена ОСОБА_5 підлягає покаранню, яке узгоджене сторонами в угоді про примирення.

Також, 01.04.2020 року у кримінальному провадженні №0000260 між потерпілою ОСОБА_9 та обвинуваченим ОСОБА_4 в порядку, передбаченому ст.ст.468, 469, 471 КПК України, укладено угоду про примирення.

Відповідно до угоди про примирення, потерпіла та обвинувачений дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч.2 ст.185 КК України.

ОСОБА_4 беззаперечно визнав свою вину в обсязі пред`явленого обвинувачення.

Сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке ОСОБА_4 має понести за вчинення кримінального правопорушення, а саме: позбавлення волі на строк 2 роки. На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання, встановивши ОСОБА_4 іспитовий строк тривалістю 2 роки та із покладенням виконання обов`язків, передбачених п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, передбачені ст.ст.473, 476 КПК України, які зрозумілі обвинуваченій та потерпілій.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 та потерпіла ОСОБА_9 просили затвердити угоду про примирення між ними та призначити узгоджене сторонами покарання. При цьому прокурор підтримав затвердження угоди.

Розглядаючи в порядку ч.5 ст.474 КПК України питання про можливість затвердження угоди про примирення, суд виходить з такого.

Згідно з положеннями п.1 ч.3 ст.314 КПК України в підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про затвердження угоди або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу.

Відповідно до ст.ст.468, 469 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим. Угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення. Укладення угоди про примирення у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у звязку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, не допускається.

Так, вчинений ОСОБА_4 злочин, у вчиненні якого він визнав свою вину, відповідно до ст.12 КК України, є злочином середньої тяжкості (в редакції статті, чинній на день вчинення злочину).

Заслухавши пояснення сторін кримінального провадження, суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

При цьому, судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_4 цілком розуміє свої права, визначені п.1 ч.5 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом, передбачені п.п.2,3,4 ч.5 ст.474 КПК України та наполягає на затвердженні угоди про примирення.

Умови угоди про примирення не суперечать вимогам кримінального процесуального закону, кримінального закону та інтересам суспільства. Міра покарання, узгоджена обвинуваченим та потерпілою, визначена сторонами угоди про примирення є необхідною та достатньою для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 та попередження вчинення нових злочинів, а також визначена з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винної, а також обставин що пом`якшують та обтяжують покарання. Підстав для відмови в затвердженні угоди про примирення, передбачених ч.7 ст.474 КПК України, не встановлено.

Судом встановлені обґрунтовані підстави вважати, що сторони примирились і укладення угоди є добровільним. Взяті обвинуваченим на себе за угодою про примирення зобов`язання очевидно можливі для виконання.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 та потерпіла ОСОБА_9 повністю усвідомлюють зміст угоди про примирення, наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч.1 ст.473 КПК України та наслідки її невиконання, передбачені ст.476 КПК України, при цьому обвинувачений ОСОБА_4 цілком розуміє свої права, визначені ч.5 ст.474 КПК України.

Умови угоди про примирення відповідають інтересам суспільства та не порушують права, свободи та інтереси сторін та інших осіб.

Враховуючи викладене та приймаючи до уваги те, що умови угоди про примирення між обвинуваченим ОСОБА_4 та потерпілою ОСОБА_9 відповідають вимогам КПК України та КК України, дії ОСОБА_4 кваліфіковані вірно, покарання узгоджене сторонами угоди про примирення є достатнім для попередження вчинення нових злочинів, а також для виправлення ОСОБА_4 , суд дійшов висновку про наявність правових підстав для затвердження цієї угоди.

За вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України обвинувачений ОСОБА_4 підлягає покаранню, яке узгоджене сторонами в угоді про примирення.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні складаються з витрат на проведення товарознавчої експертизи (висновок експерта № 361 від 26.03.2020) у розмірі 1256 гривень 08 копійок та на проведення товарознавчої експертизи (висновок експерта № 362 від 27.03.2020) у розмірі 1256 гривень 08 копійок. Вказані витрати підлягають стягненню у солідарному порядку з обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Заходи забезпечення кримінального провадження відносно обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не застосовувались.

Речовими доказами у даному кримінальному провадженні, відповідно до обвинувального акта, є телевізор марки «BRAVIS», модель: СТV-29601 та телевізійна приставка «World Vision Т62М». Вказані речові докази передані на зберігання потерпілій ОСОБА_9 . На підставі ст.100 КПК України зазначені речові докази слід залишити потерпілій.

Керуючись п.1 ч.3 ст.314, ст.369, ч.2 ст.373, ст.374,469,471,474,475 КПК України, суд,-

ухвалив:
Затвердити угоду про примирення, укладену 01.04.2020 року між потерпілою ОСОБА_9 та обвинуваченим ОСОБА_4 у кримінальному провадження №0000260, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.03.2020 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України.

ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та призначити йому узгоджене сторонами угоди про примирення покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 2 (два) роки.

На підставі ч.1 ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили відносно ОСОБА_4 не обирати.

Затвердити угоду про примирення, укладену 01.04.2020 року між потерпілою ОСОБА_9 та обвинуваченою ОСОБА_5 у кримінальному провадження №0000260, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.03.2020 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України.

ОСОБА_10 визнати винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та призначити їй узгоджене сторонами угоди про примирення покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 (один) рік.

На підставі ч.1 ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_5 періодично з`являтися для реєстрації уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили відносно ОСОБА_5 не обирати.

Стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у солідарному порядку процесуальні витрати у кримінальному провадженні, які складаються з витрат на проведення товарознавчої експертизи (висновок експерта № 361 від 26.03.2020) у розмірі 1256 гривень 08 копійок та на проведення товарознавчої експертизи (висновок експерта № 362 від 27.03.2020) у розмірі 1256 гривень 08 копійок, а всього 2513 (дві тисячі тринадцять) грн 98 коп

Речові докази у даному кримінальному провадженні, а саме: телевізор марки «BRAVIS», модель: СТV-29601 та телевізійну приставку «World Vision Т62М», які передані на зберігання потерпілій ОСОБА_9 вважати поверненими потерпілій.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду через Миколаївський районний суд Миколаївської області протягом 30 днів з дня його проголошення, з урахуванням особливостей апеляційного оскарження, передбачених ч. 2 ст.394 КПК України.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому і прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_11

29.07.2020