Справа № 289/1100/20
В И Р О К
I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2020 року смт. Брусилів

Брусилівський районний суд Житомирської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю: прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Брусилів Житомирської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000244 по обвинуваченню
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новосвітлівка Краснодонського району Луганської області, громадянина України, з середньою освітою, офіційно не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою в АДРЕСА_1 , проживаючого по АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , раніше судимого:
- 08.04.1994 Слов`яносербським районним судом Луганської області за ч. 3 ст. 140, ч. 2 ст. 215-3 КК України (в редакції 1960 року) до 3 років позбавлення волі з конфіскацією майна;
- 31.01.2001 Жовтневим районним судом м. Луганська за ст. 100, ч. 2 ст. 106, ст. 201, ч. 2 ст. 229-1, ч. 2 ст. 229-6 КК України ( в редакції 1960 року) до 6 років позбавлення волі з конфіскацією 1/2 частини майна;
- 03.06.2005 Жовтневим районним судом м. Луганська за ч. 2 ст. 289 КК України до 3 років 9 місяців позбавлення волі;
- 08.01.2009 Слов`яносербським районним судом Луганської області за ч. 1 ст. 309 КК України до 3 років позбавлення волі звільнений від відбування покарання з випробувальним терміном 2 роки;
- 23.09.2011 Слов`яносербським районним судом Луганської області за ч. 1 ст. 122 КК України до 3 років 1 місяць позбавлення волі.
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0000244, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення за наступних обставин.

06 червня 2020 року, близько 23 години, біля магазину «Продукти», що розташований по вул. Садовій, 6 в с. Чайківка Радомишльського району Житомирської області, між присутніми ОСОБА_5 та ОСОБА_6 виникла сварка, в ході якої у ОСОБА_5 виник злочинний умисел, направлений на спричинення ОСОБА_6 тілесних ушкоджень. В цей же час, реалізуючи даний злочинний умисел, усвідомлюючи протиправність вчинюваних дій, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин із ОСОБА_6 , ОСОБА_5 наніс один удар кулаком в обличчя ОСОБА_6 , заподіявши останньому тілесні ушкодження у вигляді відкритого травматичного двобічного зламу нижньої щелепи, які по своїй категорії відносяться до середнього ступеню тяжкості, що потягло за собою тривалий розлад здоров`я. Умисні дії ОСОБА_5 знаходяться в прямому причинному зв`язку з наслідками, які настали у вигляді отримання потерпілим ОСОБА_6 середньої тяжкості тілесного ушкодження, що потягло за собою тривалий розлад здоров`я.

Таким чином, ОСОБА_5 обвинувачується в нанесенні ОСОБА_6 умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1. ст. 122 КК України.

В судовому засіданні ОСОБА_5 свою провину у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, визнав повністю, не заперечував, що вчинив кримінальне правопорушення при обставинах, вказаних у обвинувальному акті. Пояснив суду, що в 06.06.2020 поблизу магазину в с. Чайківка Радомишльського району між ним та ОСОБА_6 з ініціативи останнього сталась словесна перепалка, в ході якої ОСОБА_5 один раз кулаком правої руки вдарив ОСОБА_6 по обличчю, від чого останній отримав тілесні ушкодження. У скоєному щиро кається, наступного дня перед потерпілим вибачився. Вказав, що з 2014 року є внутрішньо переміщеною особою, проживає в цивільному шлюбі у якому виховує дитину, має регулярні підробітки, став на шлях виправлення та планує одружитись. Просить суворо не карати.
Прокурор в судовому засіданні зазначив, що вина обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України повністю доведена. Просив врахувати обставину, що обтяжує покарання рецидив злочинів, та обставину, що пом`якшує покарання щире каяття обвинуваченого. Просив суд призначити ОСОБА_5 покарання у виді обмеження волі строком на два роки та звільнити його від відбування покарання з випробуванням зі встановленням двох років іспитового строку.
Потерпілий в судове засідання не з`явився. В направленій суду письмовій заяві від 09.09.2020 просив розглядати справу без його участі.
Відповідно ч. 3 ст. 349 КПК України суд за згодою учасників судового провадження визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував правильність розуміння учасниками судового провадження змісту цих обставин, добровільність позиції обвинуваченого ОСОБА_5 , а також роз`яснив, що в даному випадку сторони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Дії ОСОБА_5 органом досудового розслідування правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 122 КК України як нанесення умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.
Відповідно до положень ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, вчинене ОСОБА_5 відноситься до нетяжких злочинів (в редакції, що діє на час розгляду справи).
Згідно з вимогою МВС України щодо судимості, ОСОБА_5 раніше судимий, востаннє вироком Слов`яносербського районного суду Луганської області від 23.09.2011 за ч. 1 ст. 122 КК України.

Згідно довідки серії ЛУГ № 025462 від 24.10.2014, ОСОБА_5 відбув покарання у виді позбавлення волі за вироком Слов`яносербського районного суду Луганської області від 23.09.2011 та звільнений з місця відбування покарання 21.10.2014 (а. с. 47).

Відповідно довідки № 1827-989 від 01.04.2015, ОСОБА_5 взятий на облік як внутрішньо переміщена особа, зареєстрований за місцем проживання в АДРЕСА_2 .

Відповідно досудової доповіді, наданої Радомишльським районним сектором філії Державної установи «Центр пробації» у Житомирській області від 28.10.2020 в ході виготовлення досудової доповіді було встановлено, що ОСОБА_5 неофіційно працює пекарем в пекарні, після вимушеної зміни місця проживання не спілкується з особами з асоціальною поведінкою, займається волонтерською діяльністю, характеризується позитивно за місцем проживання. Зазначено, що ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як високий, ризик небезпеки для суспільства - високий, виправлення обвинуваченого без позбавлення волі або обмеження волі може становити небезпеку для суспільства ( в т.ч. окремих осіб). У разі, якщо суд дійде висновку про можливість звільнення особи від відбування покарання з випробуванням, орган пробації вважає доцільним накладення на правопорушника обов`язків передбачених п.п.1, 2 ч. 1 та п. 4 ч.3 ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_5 згідно ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.

Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_5 згідно ст. 67 КК України, суд визнає рецидив злочину. Так, перебіг строків погашення судимості обвинуваченого за вироком Жовтневого районного суду м. Луганська від 31.01.2001 за вчинення тяжких злочинів переривалася на підставі ч. 5 ст. 90 КК в зв`язку з подальшим вчиненням ним нових злочинів та притягненням до відповідальності за вироком Жовтневого районного суду м. Луганська від 03.06.2005 за ч. 2 ст. 289 КК України до 3 років 9 місяців позбавлення волі; за вироком Слов`яносербського районного суду Луганської області від 08.01.2009 за ч. 1 ст. 309 КК України до 3 років позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробувальним терміном 2 роки; за вироком Слов`яносербського районного суду Луганської області від 23.09.2011 за ч. 1 ст. 122 КК України до 3 років 1 місяць позбавлення волі. Відповідно роз`яснень п. 8 Постанови Пленуму ВС України «Про практику застосування судами України законодавства про погашення і зняття судимості» від 26.12.2003 № 16, в зв`язку з відбуттям покарання за попереднім вироком лише 21.10.2014, строки погашення судимості ОСОБА_7 за вчинення тяжких злочинів, визначені п. 8 ч. 1 ст. 89 КК України, станом на день вчинення ним злочину 06.06.2020 не минули, судимість не погашена і не знята, а тому на підставі ст. 34 КК України має місце рецидив злочинів.

Судом враховуються вимоги ч. 2 ст. 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи». Також у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 року) та «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним».

Відповідно до ст. 65 КК України, пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку має дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів.

У відповідності до ст. 65 КК України - особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

При призначенні ОСОБА_5 покарання суд, згідно з вимогами ст. 65 КК України, враховує межі, установлені у санкції частини статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення; положення Загальної частини КК України; ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до нетяжких злочинів; обставини вчинення кримінального правопорушення; дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий за вчинення умисного злочину проти життя і здоров`я, проживає в цивільному шлюбі в якому виховує дитину, має стабільний дохід та зареєстроване місце проживання і статус внутрішньо переміщеної особи, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у психіатра та нарколога не перебуває, визнав свою вину у скоєному; відсутність матеріальних претензій до обвинуваченого зі сторони потерпілого; критичне ставлення обвинуваченого до скоєного.

Враховуючи викладене, керуючись принципами гуманності, необхідності і достатності покарання для виправлення обвинуваченого та запобігання новим кримінальним правопорушенням, суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства і відбування покарання, оскільки такі, за даних обставин справи, були б надмірно суворим покаранням. Тому ОСОБА_5 необхідно призначити покарання у виді обмеження волі в межах санкції ч. 1 ст. 122 КК України із застосуванням ст. ст. 75, 76 КК України, звільнивши його від відбуття покарання з випробуванням та покладенням обов`язків періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Цивільний позов по справі - не заявлено.

Процесуальні витрати у провадженні - відсутні.

Заходи забезпечення кримінального провадження, які слід вирішити при ухваленні вироку не застосовувались.

Питання щодо речових доказів слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід не обирався, підстав для його обрання не вбачається.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 100, 349, 369-371, 373, 374 - 376 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України і призначити йому покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України, ОСОБА_5 звільнити від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

Відповідно до ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації,

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання,

-виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Речові докази по справі: компакт-диск з відеозаписом - залишити в матеріалах справи.

Підстав для обрання запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 до набрання вироком суду законної сили - немає.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Житомирського апеляційного суду через Брусилівський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1