Провадження № 1-кс/369/2934/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2020 року слідчий суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні клопотання слідчого СВ Києво-Святошинського ВП ГУНП в Київській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 про арешт майна в кримінальному провадженні № 0000105 від 20.02.2020 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

До слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області ОСОБА_1 надійшло клопотання слідчого СВ Києво-Святошинського ВП ГУНП в Київській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 про арешт майна в кримінальному провадженні № 0000105 від 20.02.2020 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України.
Клопотання обґрунтоване тим, що у провадженні слідчого відділу КиєвоСвятошинського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області перебуває кримінальне провадження №0000459 від 25 січня 2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 303 КК України.

Слідчим відділом Києво Святошинського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000105 від 20 лютого 2020 року за фактом протиправної діяльності групи осіб, які займаються вербуванням осіб задля подальшого здійснення стосовно них незаконної угоди, пов`язаної із законним переміщенням за їхньою згодою через державний кордон України для подальшої передачі іншій невстановленій особі з метою подальшої сексуальної експлуатації.

Установлено, що ОСОБА_4 за попередньою змовою з ОСОБА_5 та іншими невстановленими на даний час особами, протягом 2020 року, з корисливих мотивів, маючи на меті незаконне збагачення, через мережу Інтернет підшуковують осіб жіночої статі, яким пропонують працевлаштування за кордоном, задля вирішення їх проблем майнового характеру.

03.12.2020 в період часу з 13 год. 00 хв. до 13 год. 37 хв. 03.12.2020 слідчим СВ Києво-Святошинського ВП ГУНП в Київській області ОСОБА_6 на підставі ухвали слідчого судді Києво-Святошинського районного суду в Київській області ОСОБА_1 №369/15204/20 від 01.12.2020 було проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_4 , а саме, за адресою: АДРЕСА_1 .
В ході обшуку виявлено та вилучено: мобільний телефон марки «Iphone» імеі1: НОМЕР_1 імеі2: НОМЕР_2 з сім картою в ньому НОМЕР_3 .

03.12.2020 року вилучені речі на підставі ст. 98 КПК України визнано речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
У даному випадку на вищевказані речі, необхідно накласти арешт для запобігання можливості його пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Метою арешту є збереження вказаного майна як речового доказу в даному кримінальному провадженні, оскільки необхідно встановити чи є вказані речі предметом вчинення злочину, знаряддям вчинення злочину, а також такі що зберегли на собі сліди вчинення злочину.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
У даному випадку вказане майно є об`єктом кримінально протиправних дій, а тому у відповідності до ст. 98 КПК України є речовим доказом у даному кримінальному провадженні та може бути використаний для встановлення обставин кримінального правопорушення.
У судове засідання слідчий не з`явився, в поданому клопотанні просив розгляд справи проводити за його відсутності.
Дослідивши матеріали клопотання, слідчим суддею встановлено наступне.
Встановлено, що у провадженні слідчого відділу КиєвоСвятошинського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області перебуває кримінальне провадження №0000459 від 25 січня 2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 303 КК України.
З витягу з ЄРДР вказаного кримінального провадження вбачається, що слідчим відділом Києво Святошинського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000105 від 20 лютого 2020 року за фактом протиправної діяльності групи осіб, які займаються вербуванням осіб задля подальшого здійснення стосовно них незаконної угоди, пов`язаної із законним переміщенням за їхньою згодою через державний кордон України для подальшої передачі іншій невстановленій особі з метою подальшої сексуальної експлуатації.

Постановою про визнання та прилучення до матеріалів кримінального провадження речового доказу від 03.12.2020 року, винесеною лейтенантом поліції ОСОБА_3 у межах кримінального провадження № 0000105 від 20.02.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України, визнано речовим доказом у зазначеному кримінальному провадженні вилучений мобільний телефон марки мобільний телефон марки «Iphone» імеі1: НОМЕР_1 імеі2: НОМЕР_2 з сім картою в ньому НОМЕР_3 .

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Кримінальний процесуальний кодекс України вимагає обов`язкового дотримання вимог закону при оформленні всіх процесуальних документів, надаючи цим вимогам принциповий характер. Отже, якщо закон визначив, що клопотання слідчого про накладення арешту на майно повинно відповідати вимогам визначеним статті 171 КПК України, то слідчий повинен неухильно їх дотримуватися.
Так, згідно статті 171 КПК України у клопотанні слідчого повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна. Вказана норма також узгоджується зі статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідної до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Згідно з ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Правовою підставою для накладення арешту є запобігання можливості його відчуження або іншими особами з метою унеможливлення зникнення, втрати або пошкодження доказів або настання інших наслідків, які можуть перешкодити встановленню істини у справі.
Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 175 КПК України ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.
Виходячи з матеріалів клопотання, слідчий суддя вважає доведеним органом досудового розслідування той факт, що вилучений мобільний телефон марки «Iphone» імеі1: НОМЕР_1 імеі2: НОМЕР_2 з сім картою в ньому НОМЕР_3 , відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, зокрема, може бути використано як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а також є знаряддям вчинення кримінального правопорушення.
Таким чином, з урахуванням вказаних обставин, з метою уникнення негативних наслідків та з метою забезпечення речових доказів, які містять відомості про обставини вчинення кримінального правопорушення, слідчий суддя вважає, що у відповідності до вимог статтей 132, 170-173 КПК України, необхідно накласти арешт на мобільний телефон марки «Iphone» імеі1: НОМЕР_1 імеі2: НОМЕР_2 з сім картою в ньому НОМЕР_3 ,які було вилучено в ході проведення обшуку у порядку ст. 208 КПК України у гр. ОСОБА_4 .

Будь-яких суттєвих негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею, на даний час, не встановлено.
Згідно ч. 1 ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.
Частиною першою ст. 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, слідча суддя приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст.41 Конституції України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статтями 98, 170-173, 309, 370-372, 376, 395 КПК України, слідча суддя, -

УХВАЛИВ:
Клопотання задовольнити.
Накласти арешт на мобільний телефон марки «Iphone» імеі1: НОМЕР_1 імеі2: НОМЕР_2 з сім картою в ньому НОМЕР_3 , які були вилучені під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_4 .

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Слідчий суддя: ОСОБА_1