н/п 1-кс/953/365/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" січня 2021 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова клопотання власника майна ОСОБА_3 про скасування арешту з транспортного засобу, накладеного ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 29 липня 2020 року у кримінальному провадженні за № 0000930 від 25.07.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
12.01.2021 до суду надійшло клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту з майна, у якому заявник просить скасувати арешт з мотоцикла «Suzuki» д/н. НОМЕР_1 .
В обґрунтування клопотання заявник зазначив, що експертиза, пов`язана з його транспортним засобом, проведена, посилається на висновок експерта № 7/1294СЕ-20 від 22.09.2020.
Про дату, час та місце проведення судового засідання заявник повідомлений судом своєчасно та належним чином (а.с.4). 14.01.2021 власник транспортного засобу ОСОБА_3 подав до суду заяву, у якій просить проводите судове засідання без його участі, клопотання підтримав в повному обсязі та просив задовольнити (а.с.9).
Слідчий відділу СУ ГУНП в Харківській області майор поліції ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду скарги була повідомлена своєчасно та належним чином (а.с.4). 14.01.2021 подав до суду заяву, в якій просив проводити судове засідання без його участі. Крім того, вказав, що по даному транспортному засобу була проведена автотехнічна експертиза (технічний стан), проти зняття арешту не заперечує. До заяви додано Витяг з ЄРДР (а.с.5, 6).
Прокурор у провадженні прокурор Харківської обласної прокуратури ОСОБА_5 , в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду скарги був повідомлений належним чином (а.с.4). 14.01.2021 подав до суду заяву, в якій просив проводити судове засідання без його участі у зв`язку з прийняттям участі в іншому судовому засіданні. Також зазначив, що по вказаному кримінальному провадженню проведені всі необхідні експертизи, пов`язані з вищевказаним транспортним засобом. З урахуванням вищевикладеного, не заперечує проти скасування арешту з вищевказаного транспортного засобу (а.с.7).
Неявка учасників процесу, відповідно до ст. 174 КПК України, не перешкоджає розгляду клопотання.
Слідчий суддя, вивчивши документи та матеріали, якими заявник обґрунтовує доводи клопотання та які надані до суду, матеріали справи № 953/12015/20, н/п 1-кс/953/5982/20 приходить до наступного.
З наданих даних достовірно встановлено, що ГУ НП в Харківській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні за 0000930 від 25.07.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України з підстав, що 24.07.2020 близько 15 години 30 хвилин в районі перехрестя вул. Академіка Павлова вул. Валентинівська сталося зіткнення автомобіля ВАЗ-2101, р.н.: НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_6 з мотоциклом «SUZUKI», р.н.: НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 . Внаслідок пригоди водій мотоцикла ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження (а.с.6).
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 29.07.2020 клопотання прокурора відділу прокуратури Харківської області ОСОБА_7 про арешт майна було задоволено. Накладено арешт на транспортний засіб «Suzuki» д/н. НОМЕР_1 , який на праві власності належить ОСОБА_3 , зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом заборони його відчуження, користування та розпорядження, - до скасування арешту у встановленому нормами КПК України порядку. Місцем зберігання транспортного засобу «Suzuki» д/н. НОМЕР_1 , згідно п. 20 постанови Кабінету Міністрів України № 1104 від 19.11.2012, визначено територію майданчику тимчасового утримання транспортних засобів, розташованого за адресою: м. Харків, вул. Пушкінська, буд. 106 (а.с. 14-15 матеріали справи № 953/12015/20, н/п 1-кс/953/5982/20).
Відповідно до зазначеної ухвали, зазначене майно має значення для забезпечення даного кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є доказом злочину, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Кримінальне процесуальне законодавство України повинно застосовуватися з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
В силу ст. 16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК.
Сукупність наведених норм кримінального провадження, їх внутрішній, змістовний зв`язок між собою свідчить, що будь-яка процесуальна дія слідчого судді, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, вчинена під час досудового розслідування, має відповідати вищевказаним засадам, як за своєю суттю, так і за формою реалізації, тобто процедурою застосування.
Процесуальним законом визначено, що обов`язок здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні покладається на слідчого суддю.
Таким чином, саме слідчий суддя шляхом застосування своїх повноважень має забезпечити дотримання закону усіма учасниками кримінального провадження, а також зобов`язаний вживати передбачені законом заходи для поновлення порушених під час досудового розслідування прав та інтересів осіб.
Згідно ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Статтею 41 Конституції України встановлено, що право власності є непорушним, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.
Наведена конституційна норма гарантує, що позбавлення права власності, невід`ємними складовими частинами якого є володіння, користування та розпорядження об`єктом власності, можливе виключно у випадках та у спосіб, які передбачені відповідними правовими нормами.
Отже, накладення арешту на об`єкт права власності є позбавленням його власника можливості на власний розсуд користуватися та розпоряджатися таким майном, що є тотожним позбавленню права власності.
Практичне застосування встановленої Конституцією України гарантії охорони власності, доводить, що обмеження права будь-якої особи (фізичної або юридичної) розпорядження належним їй майном без достатніх підстав є протиправним.
Підстави та порядок встановлення тимчасового обмеження прав особи щодо реалізації нею усієї сукупності або ж окремих складових частин права власності під час досудового розслідування визначені кримінальним процесуальним законодавством.
З огляду на приписи п.18 ч.1 ст.3 КПК України, згідно з якими до повноважень слідчого судді належить здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, слід зазначити, що подальший арешт майна за відсутністю передбачених для цього підстав може порушити право заявника на вільне використання належного йому майна, що буде суперечити загальним засадам володіння особою майном, приписам національного законодавства та вимогам ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини (зокрема, справа «Баландіна проти України, «Батрак проти України», «Панов проти України»).
Як вбачається з матеріалів клопотання, власником автотранспортний засіб VW GOLF, д.н.з. НОМЕР_3 є ОСОБА_8 , який на теперішній час не є підозрюваними у кримінальним провадженням № 0000637 від 21.04.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, в рамках якого прийнято рішення про арешт майна.
Продовження застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, може призвести до порушення прав і законних інтересів власника майна, що суперечить положенням ст. 41 Конституції України.
До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є України.
Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом загальними принципами міжнародного права.
Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої влади й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при внесенні незаконного рішення суду, тоді як ст. 1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.
Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист прав власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польщі» від 22.06.2004)
У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним, п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом ведення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр» проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).
Так, дійсно, як зазначають прокурор та слідчий у поданих до суду заявах, досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000930 від 25.07.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України триває, проте проведені всі необхідні експертизи, пов`язані з вищевказаним транспортним засобом (а.с.5,7).
Враховуючи розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для володільця майна, слідчий суддя вважає доведеним заявником, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба.
Враховуючи викладене, слідчий суддя прийшов до висновку, що на теперішній час відсутні підстави для збереження заходу забезпечення у вигляді арешту транспортного засобу «Suzuki», д.н. НОМЕР_1 , та потреба у арешті зазначеного майна, що відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України є підставою для скасування арешту з транспортного засобу «Suzuki» д/н. НОМЕР_1 , який на праві власності належить ОСОБА_3 , зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 ,
Враховуючи неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснювалося, що відповідає положенням ч.4 ст.107 КПК України.
Керуючись ст.ст. 107, 174, 309, 372 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:
Клопотання власника майна ОСОБА_3 про скасування арешту з транспортного засобу, накладеного ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 29 липня 2020 року у кримінальному провадженні за № 0000930 від 25.07.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України задовольнити.
Скасувати арешт з транспортного засобу «Suzuki», д.н. НОМЕР_1 , який на праві власності належить ОСОБА_3 , зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 29 липня 2020 року у кримінальному провадженні за № 0000930 від 25.07.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.
Згідно положень п. 4 ст. 169 КПК України, тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено, у разі скасування арешту.
Ухвала підлягає негайному виконанню.
Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1