ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 644/3305/20 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №:11-кп/818/998/21 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ст. 118 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 січня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , стажерові ОСОБА_6 , з участю прокурора ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 , без участі інших учасників по справі, належним чином повідомлених про розгляд справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою прокурора на вирок Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 07 10 2020 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаним вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, українця, громадянина України, маючого середню спеціальну освіту, розлученого, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 04 05 2017 року Фрунзенським районним судом м. Харкова за ч.1 ст. 185 КК України до штрафу на користь держави у розмірі 1020 гривень, -

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 118 КК України з призначенням покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки.
В силу ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від призначеного йому покарання при умові, що він протягом 2 (двох) років не скоїть нового злочину, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України.

Судом встановлено, що 13 березня 2020 року приблизно о 00 - 05 годині за місцем свого мешкання за адресою АДРЕСА_1 , під час сумісного вживання спиртних напоїв між обвинуваченим ОСОБА_8 та співмешканцем його матері ОСОБА_10 виник конфлікт на грунті тривалих неприязних відносин, в ході якого ОСОБА_10 наніс ОСОБА_8 удар кулаком правої руки в обличчя та повалив його на підлогу, сів на нього зверху на живіт та тримаючи ніж в правій руці намагався заподіяти ОСОБА_8 удар ножем.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №09/585-С/2020 від 16 03 2020 року ОСОБА_8 були спричинені наступні тілесні ушкодження, а саме забійні рани на голові, синці на голові, верхніх кінцівках, тулубі, різані рани на верхніх кінцівках, садна на голові, правій руці, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

ОСОБА_8 в ході боротьби, захищаючись від протиправних дій ОСОБА_10 , вихватив ніж з рук ОСОБА_10 та тримаючи ніж в правій руці, діючи з перевищенням меж необхідної оборони, умисно заподіяв ОСОБА_10 два удари ножем в ліву верхню частину спини, після чого наніс ще один удар ножем в ліву частину грудної клітини.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №10-14/10/10-12/525-С/20 від 03 04 2020 року ОСОБА_10 були спричинені наступні тілесні ушкодження, а саме: проникаюче колото-різане поранення грудної клітини, одне різане ушкодження на правій бічній поверхні шиї, одне непроникаюче колото-різане поранення у передній поверхні шиї, два непроникаючих колото-різаних поранення спини та одне непроникаюче колото-різане поранення грудної клітини.

Смерть ОСОБА_10 настала від проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини з ушкодженням судин, лівої легені та осерди з розвитком кровотечі, що в подальшому в післяопераційний період призвело до поліорганної недостатності, яка і стала безпосередньою причиною смерті.

Припинивши в такий спосіб протиправні дії ОСОБА_10 . ОСОБА_8 діяв з перевищенням меж необхідної оборони, так як застосований засіб захисту явно не відповідав ступеню небезпечності посягання і обстановці захисту і умисно позбавив життя ОСОБА_10 .

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ст. 118 КК України, як умисне вбивство при перевищенні меж необхідної оборони.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок стосовно ОСОБА_8 скасувати, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме необґрунтованим застосуванням положень ст. 75 КК України, та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ст. 118 КК України у виді 2 років обмеження волі.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог вказує, що судом першої інстанції, не здійснено розмежування, які саме з встановлених ним обставин можна вважати такими, що пом`якшують покарання ОСОБА_8 , а які дають підстави для звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням (а.с.46-49).

Позиції учасників апеляційного провадження.

У судовому засіданні прокурор просив про задоволення апеляційної скарги у повному обсязі.

Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_9 вважали апеляційну скаргу прокурора такою, що не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, думку обвинуваченого та захисника, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Оскільки висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_8 у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, фактичні обставини його вчинення в апеляційній скарзі не оспорюються, то відповідно до вимог ст.404 КПК України, вирок в цій частині судом апеляційної інстанції не переглядається.

Перевіряючи вирок в частині правильності призначення обвинуваченому покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України, колегія суддів виходить з положень ст.65 КК України, відповідно до яких - особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 682/956/17 вказала про те, що визначені у ст.65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника випливає з статті 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Відповідно до статті 414 КПК України невідповідним тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання , яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Відповідно до ч.1 ст.75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Приймаючи рішення про застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 при призначенні покарання положень ч. 1 ст. 75 КК України, суд першої інстанції усіх вищезазначених вимог дотримався.
Твердження сторони обвинувачення щодо не розмежування і не зазначення судом першої інстанції обставин, які можна визнати такими, що пом`якшують ОСОБА_8 покарання, а на підставі яких можливе звільнення від відбування покарання, спростовуються матеріалами кримінального провадження з огляджу на наступне.

З оскаржуваного рішення вбачається, що судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_8 покарання в межах санкції ст. 118 КК України, встановлено та визнано ряд обставин, що відповідно до положень ст. 66 КК України його пом`якшують, а саме повне визнання обвинуваченим своєї вини, активне сприяння розкриттю злочину та щире каяття у скоєному.
В той же час, обставин, які б відповідно до ст. 67 КК України обтяжували покарання ОСОБА_8 не встановлено.

Більш того, врахувавши, ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 злочину, особу обвинуваченого, який хоча і є особою раніше судимою, проте призначений за вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова від 04 05 2017 року штраф сплатив, має позитивні характеристики за місцем проживання, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, а також наявність обставин, що пом`якшують його покарання та відсутність обставин, що його обтяжують, суд першої інстанції прийшов до висновку про можливість призначення ОСОБА_8 покарання у виді обмеження волі у межах санкції інкримінованої йому статті саме із застосуванням положень ст.ст. 75, 76 КК України з чим погоджується і колегія суддів.

На думку колегії суддів в оскаржуваному вироку наведено ряд необхідних та переконливих обставин, які дають підстави для звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням.

Колегія суддів вважає неспроможними доводи прокурора щодо безпідставності застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України з огляду ще й на наступні факти.

Як встановлено колегією суддів та не спростовано прокурором, з березня 2020 року ОСОБА_8 більше до кримінальної відповідальності не притягувався.

Не було надано стороною обвинувачення і офіційних даних про порушення ОСОБА_8 обов`язків, покладених на останнього відповідно положень ст. 76 КК України.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції при досить повному та ретельному вивченні особистості обвинуваченого, обґрунтовано зробив висновок про те, що дані, які характеризують обвинуваченого поряд із наявністю обставин, які можна визнати пом`якшуючими, дають підстави дійти висновку про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства.

Колегія суддів вважає, що всі ті характеризуючи обвинуваченого дані, які було встановлено під час апеляційного розгляду є лише підтвердженням правильності висновків суду першої інстанції щодо можливості звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 від відбування покарання з іспитовим строком відповідно до ст. 75 КК України з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Отже, під час апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено будь-яких порушень норм матеріального чи процесуального права, наслідком яких є зміна чи скасування судового рішення, у зв`язку із чим, вирок суду слід залишити без змін, як законний, обґрунтований та вмотивований, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :
Вирок Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 07 10 2020 року по справі щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , - залишити без змін.

Апеляційну скаргу прокурора, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення, в частині постановленого вироку, в порядку ч.1 ст. 424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді

___________ ____________ __________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4