ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1782/20 Справа № 205/329/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_5 , прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_7 на вирок Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 04 березня 2020 року у кримінальному провадженні № 0002805 щодо
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Велика Новосілка Донецької області, громадянина України, з освітою середньою, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
- 05.11.2004 року Велико-Новоселківським районним судом Донецької області за ст.185 ч.3 КК України до 3 років позбавлення волі;
- 07.09.2009 Куйбишевським районним судом м.Донецька за ст.187 ч.1 КК України до 3 років позбавлення волі; 21.10.2011 року Покровським районним судом Дніпропетровської області за ст.185 ч.3 КК України до 3 років позбавлення волі;
- 01.11.2011 року Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська за ст.309 ч.1 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі, звільненого 27.11.2012 року у зв`язку з відбуттям строку покарання
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,
за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_8

прокурора ОСОБА_9

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_5

потерпілої ОСОБА_10

представника потерпілої ОСОБА_11

В С Т А Н О В И Л А :
Вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 березня 2020 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на вісім років та шість місяців.
Судом вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних судових витрат.
Цим вироком ОСОБА_5 визнано винним та засуджено за вчинення злочину за таких обставин.
Так, 16 листопада 2017 року, близько 23 години, ОСОБА_5 перебував у підсобному приміщенні, розташованому на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , де разом з потерпілою ОСОБА_12 розпивав спиртні напої. Під час вживання спиртних напоїв між обвинуваченим та потерпілою виникла сварка на ґрунті особистих неприязних стосунків, в ході якої у ОСОБА_5 виник умисел на заподіяння потерпілій тяжких тілесних ушкоджень. Реалізуючи свій злочинний умисел, обвинувачений ОСОБА_5 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачуючи суспільно-небезпечні наслідки свого діяння та бажаючи їх настання, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, схопив правою рукою зі столу кухонний ніж та наніс ним потерпілій ОСОБА_12 , яка в той час сиділа ліворуч від нього, один удар в область нижньої третини передньо-внутрішньої поверхні лівого стегна, спричинивши останній тілесні ушкодження у вигляді: синців: на зовнішній поверхні правого плеча в верхній третині; на тильній поверхні лівої кисті; на передньо-внутрішній поверхні правої гомілки в середній третині; крововиливів в м`які тканини відповідно синцям, колото-різаної рани на передньо-внутрішній поверхні лівого стегна на межі з колінним суглобом, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя. Смерть потерпілої ОСОБА_12 настала від колото-різаного поранення лівого стегна з ушкодженням стегнової вени, яке ускладнилося крововтратою.

В апеляції та доповнені до неї:
- обвинувачений, вирок суду першої інстанції, вважає незаконним і несправедливим з підстав неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, суттєвого порушення вимог КПК.
Обвинувачений вказує на те, що він неодноразово заявляв клопотання про надання йому перекладача, так як він не розуміє української мови, проте у наданні йому перекладача було відмовлено, чим, вважає було порушено його право на захист. Зазначає, що не було викликано свідка ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , не розглянута його характеристика з місця роботи, та довідка з лікарні, оскільки він потребує операції, у зв`язку з чим вважає рішення суду незаконним.

- захисник просить скасувати вирок суду першої інстанції призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
В обґрунтування вимог вказує на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Захисник зазначає, що виникли значні протиріччя між висновком трьох судово-медичних експертиз по одному і тому ж питанню - можливості спричинення потерпілій ОСОБА_12 тяжких тілесних ушкоджень, згідно пояснень обвинуваченого ОСОБА_5 на слідчих експериментах 18.11.2017р., 15.12.2017 року, 15.05.2019 року, та ці протиріччя судом не усунуті. Натомість суд першої інстанції у вироку, безпідставно, вважає захисник, визнав висновки судово-медичних експертиз за №568/НЕ/89 від 04.12.2017 року, №562/НЕ/128 від 15 грудня 2017 року (експерт ОСОБА_16 ) та протоколи слідчих експерименті від 18.11. і 14.12.2017 року за участі ОСОБА_5 - неналежними доказами. Вказує, що суд не надав оцінки кожному висновку експертиз, не перевірив достовірність факту, встановленого експертом, що на думку захисника є неповнотою судового розгляду.
Також захисник, вважає безпідставним і необґрунтованим відмову судом першої інстанції в допиті заявлених стороною захисту двох свідків, покази яких на його думку могли мати істотне значення для справи.
Зазначає, що висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду вказуючи, що суд у вироку навів тільки частину показів свідка ОСОБА_17 стверджуючи, що даний свідок в подальших його допитах зазначав, що він не бачив щоб ОСОБА_5 наносив удар ножем в ногу ОСОБА_12 .
В апеляції захисник вказує на обмеження права обвинуваченого на захист, посилаючись на відмову у наданні останньому перекладача.
Захисник, вважає, що суд безпідставно не визнав пом`якшуючими обставинами позитивні характеристики обвинуваченого, стан його здоров`я, що він особою переселенцем та покарання винесене судом обвинуваченому за своїм розміром є явно несправедливим через суворість.

- прокурор в апеляції просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвали новий вирок, призначивши ОСОБА_5 покарання у виді 10 років позбавлення волі.
Не оспорюючи висновки суду щодо кваліфікації дій обвинуваченого та доведеності його вини, прокурор, вважає вирок таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок його м`якості.
Зазначає, що ОСОБА_5 не відноситься до жодної категорії осіб, зазначених у п.2 Пленумі ВСУ №7 від 23.10.2003 Про практику призначення судами кримінального покарання та п.1 ч.1 ст.65 КК України, яким слід призначити більш м`яке покарання. З урахуванням не встановлення жодної пом`якшувальної обставини, вважає ОСОБА_5 слід було призначити більш суворе покарання.

Заслухавши учасників кримінального провадження, прокурора обвинуваченого та його захисника, які підтримали доводи та вимоги своїх апеляцій, думку прокурора який заперечував проти апеляцій сторони захисту та обвинуваченого і його захисника які заперечували проти задоволення апеляції прокурора, перевіривши і проаналізувавши доводи, які викладені в апеляціях і співставивши їх з матеріалами кримінального провадження, колегія суддів дійшла наступного висновку.
У відповідності до ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і мотивованим. Законним є рішення, постановлене компетентним судом згідно норм матеріального права із дотриманням вимог кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
За приписами ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вказані вимоги закону при ухваленні оскаржуваного вироку судом першої інстанції дотриманні.

Доводи в апеляціях сторони захисту щодо неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону є безпідставними і необґрунтованими.

Досліджені судом першої інстанції та покладені в основу вироку докази беззаперечно вказують на вину ОСОБА_5 у вчиненні ним інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого.
Так, судом першої інстанції безпосередньо встановлено, що за показами потерпілої ОСОБА_10 за місцем проживання ОСОБА_5 у домоволодінні АДРЕСА_2 , вона побачила свою матір ОСОБА_12 , яка лежала на підлозі без ознак життя, після чого викликала поліцію.
Покази потерпілої підтверджуються і дослідженим судом першої інстанції протоколом огляду місця події від 17 листопада 2017 року, згідно якого оглянута прибудова, яка розташована на території вказаного вище домоволодіння, під час якої був виявлений та оглянутий труп потерпілої ОСОБА_12 з тілесними ушкодженнями.
За поясненнями у суді першої інстанції свідка ОСОБА_18 в ніч з 16 на 17 листопада 2017 року, за місцем його проживання прийшли ОСОБА_19 , ОСОБА_14 та ОСОБА_5 , які перебували у стані алкогольного сп`яніння та від яких йому стало відомо, що між ОСОБА_5 та потерпілою ОСОБА_12 , за місцем проживання обвинуваченого виникла сварка, під час якої потерпіла отримала тілесне ушкодження, на що він порекомендував їм викликати «швидку допомогу», після чого вони пішли.
За показами свідка ОСОБА_19 , наданими ним безпосередньо у суді першої інстанції, потерпіла ОСОБА_12 , сіла між ним та ОСОБА_5 . Коли обвинувачений ОСОБА_5 різав на столі їжу, потерпіла ОСОБА_12 стала кричати на нього та наносити йому удари руками, після чого обвинувачений ОСОБА_5 наніс їй удар ножем в ліве стегно, спричинивши тілесне ушкодження.
Посилання захисника в апеляції, що у вироку покази вказаного свідка неповно викладені, і ним фактично надані покази, де свідок не підтверджував, що він бачив як ОСОБА_5 наносив потерпілій удар в ногу фактично зводяться до переоцінки цих показів і суб`єктивного їх бачення та інтерпретації.
Надані потерпілою та свідками покази у суді першої інстанції узгоджуються між собою і дослідженими доказами наявними в кримінальному провадженні та не мають суттєвих суперечностей. Наявність даних або доказів, які б свідчили про неправдивість їх показів не встановлено.
Ствердження обвинуваченого, що він не наносив удари ножем потерпілій ОСОБА_12 , і що остання сама себе травмувала напоровшись на ніж, також ретельно були перевірені судом першої інстанції, і не взяті ним до уваги, з чим погоджується і колегія суддів, оскільки такі ствердження спростовуються вказаними вище показами свідків та іншими дослідженими судом першої інстанції доказами в їх сукупності, а тому вони є неспроможними.
Так, відповідно до висновку судово-медичної експертизи №562/НЕ від 04 грудня 2017 року, у потерпілої ОСОБА_12 виявлені тілесні ушкодження, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя. Смерть потерпілої ОСОБА_12 настала від колото-різаного поранення лівого стегна з ушкодженням стегнової вени, яке ускладнилося крововтратою.
За дослідженим також у суді першої інстанції висновком медико-криміналістичної експертизи №64-МК від 16 січня 2018 року, пошкодження на шматку шкіри з лівого стегна потерпілої ОСОБА_12 , могло бути заподіяне клинком ножа, вилученого біля буд. АДРЕСА_3 у ОСОБА_20 , а також оглянутого 20 грудня 2017 року.
Причетність і вина ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину підтверджується і дослідженими у суді першої інстанції висновків судової імунологічної експертизи: №1245/Н від 21 грудня 2017 року, згідно якого на фрагменті лінолеуму, вилученому під час огляду місця події, виявлена кров, яка може належати як потерпілій ОСОБА_12 , так і обвинуваченому ОСОБА_5 ; №1246/Н від 22 грудня 2017 року, згідно якого на кофті, яка була вилучена під час затримання обвинуваченого ОСОБА_5 , виявлена кров, яка може належати як потерпілій ОСОБА_12 , так і обвинуваченому ОСОБА_5 . А також відповідно до висновку судової цитологічної експертизи №1499 від 22 грудня 2017 року, в піднігтьовому вмісті нігтьових зрізів з обох рук обвинуваченого ОСОБА_5 , виявлені клітини поверхневого шару не зроговілого багатошарового плоского епітелію та білок людини, які можуть належати як потерпілій ОСОБА_12 , так і обвинуваченому ОСОБА_5 .
Доводи захисника в апеляції щодо неповноти судового розгляду з посиланням на безпідставність визнання судом першої інстанції неналежними доказами висновків судово-медичних експертиз за №568/НЕ/89 від 04.12.2017 року, №562/НЕ/128 від 15 грудня 2017 року (експерт ОСОБА_16 ) та протоколів слідчих експериментів від 18.11. і 14.12.2017 року за участі ОСОБА_5 , та не усунення судом суперечностей між висновками цих експертиз і ненадання оцінки кожному їх висновку, є необґрунтованим і безпідставним.
Висновки суду першої інстанції щодо визнання неналежними вказаних доказів є досить обґрунтованими з наведених судом відповідних мотивів, з чим погоджується колегія суддів, оскільки такий висновок в повній мірі відповідає фактичним обставинам кримінального провадження і узгоджуються з вимогами ст.ст. 84,85 КПК України.
Так, суд першої інстанції, враховуючи, що під час судового розгляду, обвинувачений ОСОБА_5 як і згідно протоколів слідчих експериментів неодноразово змінював показання в частині обставин та механізму отримання потерпілою ОСОБА_12 тілесних ушкоджень, в ході судового розгляду був проведений слідчий експеримент за участю обвинуваченого ОСОБА_5 , його захисника та експерта від 15 травня 2019 року, після чого була проведена комісійна судово-медична експертиза №131 від16 серпня 2019 року, згідно з висновками якої напрямок раньового каналу, локалізація ушкодження стегнової вени за механізмом виникнення, напрямку дії травмуючого предмету не відповідають механізму та напрямку раньового каналу, вказаним у протоколі слідчого експерименту від 15 травня 2019 року, проведеного за участю обвинуваченого ОСОБА_5 .
Також у цьому висновку експертизи зазначено, що згідно механізму виникнення колото-різаного поранення лівого стегна, вказаного у протоколі слідчого експерименту від 15 травня 2019 року за участю ОСОБА_5 , раньовий канал на лівому стегні повинен був би розташовуватися в напрямку знизу догори, з травмуванням інших, від встановлених у ОСОБА_12 , ділянок лівого стегна (в той час як згідно висновку експертизи раньовий канал має горизонтальний напрямок, спереду назад, справа наліво, під гострим кутом до передньої поверхні тіла, глибиною 7 см.), що спростовує ствердження обвинуваченого ОСОБА_5 щодо механізму спричинення потерпілій ОСОБА_12 тілесних ушкоджень, від яких настала її смерть.
У суді першої інстанції допитаний експерт ОСОБА_21 , який повністю підтвердив висновок комісійної експертизи.
Висновки комісійної судово-медичної експертизи отримані у визначеному законом порядку та правомірно використані судом першої інстанції при прийнятті процесуального рішення і підстав вважати їх недопустимими не вбачається.
Таким чином, у сукупності з іншими доказами суд першої інстанції дійшов правильного, об`єктивного і обґрунтованого висновку щодо неналежності вказаних вище доказів на які посилається захисник в апеляції, оскільки вони суперечать іншим доказам в їх сукупності і не носять достовірної інформації обставин вчинення злочину.
Посилання обвинуваченого та його захисника в апеляціях також на нездійснення допиту свідків як на неповноту судового розгляду є безпідставним.

Так, зокрема свідок ОСОБА_22 на якого посилається у своїй апеляції обвинувачений згідно вироку допитаний судом першої інстанції. Відповідно до журналів судового засідання, а саме також 03.10.2019 року, слідує, що суд приймав всі необхідні заходи щодо виклику іншого заявлених обвинуваченим свідка ОСОБА_13 , проте згідно наданого суду рапорту за вказаною адресою він не проживає, що унеможливило його виклик.

Крім того, колегія суддів також зважає на те, що сторона захисту в апеляціях взагалі не навела переконливих підстав необхідності їх допиту і обставин які б вони могли повідомити, і які б суттєво вплинули на законність і обґрунтованість вироку. Не надано стороною захисту таких заяв і клопотань і в судовому засіданні апеляційної інстанції.

Таким чином, висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_5 у вчинені ним злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, його правова кваліфікація, відповідає фактичним обставинам справи і ґрунтується на зібраних у справі і досліджених в повному обсязі в судовому засіданні усіх доказах в їх сукупності, які не викликають сумнів щодо їх належності та допустимості.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінальних правопорушень, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, колегією суддів під час перевірки кримінального провадження не виявлено.

Щодо стверджень обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника про обмеження права на захист з посиланням на ненадання обвинуваченому перекладача, колегія суддів, вважає їх безпідставними і необґрунтованими.
Відповідно до ч.3 ст. 29 КПК України, слідчий суддя, суд забезпечують учасникам кримінального провадження, які не володіють чи недостатньо володіють державною мовою, користуватися у разі необхідності послугами перекладача в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Згідно матеріалів кримінального провадження слідує, що обвинувачений ОСОБА_5 народився на Україні, є громадянин України, має середню освіту, неодноразово раніше був засуджений в судах України.
Вказані обставини є досить переконливими і в повній мірі свідчать про те, що обвинувачений ОСОБА_5 в достатній мірі володіє і розуміє державну мову, що виключає законні підстави необхідності надання йому перекладача. Окрім того, колегія суддів також зважає, що і на досудовому розслідуванні ОСОБА_5 не проявляв ознак недостатнього володіння української мови, заяв чи клопотань про надання йому перекладача не надавав.
Інших обмежень чи порушення права обвинуваченого ОСОБА_5 на захист апеляційним судом не встановлено.
Стосовно доводів апеляційної скарги захисника про безпідставність невизнання судом пом`якшуючих обставин та покарання винесене судом обвинуваченому за своїм розміром є явно несправедливим через суворість, як і доводи прокурора з приводу того, що вирок є несправедливим у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, з посиланням на м`якість призначеного судом покарання, колегія суддів, вважає безпідставними та необґрунтованими.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, яка передбачає загальні засади призначення покарання і через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, суд, призначаючи покарання у кожному конкретному випадку має дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
При обранні міри і розміру покарання суд першої інстанції, як слідує з вироку, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України віднесено до категорії тяжких злочинів, дані про особу винного, який раніше неодноразово судимий, характеризується посередньо, на що посилається в своїй апеляції також прокурор. До обтяжуючих покарання обставин суд відніс вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, та рецидив злочинів.
Обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , судом не встановлено.
Посилання захисника та обвинуваченого на характеристики видані головою квартального комітету по місцю проживання та місцю роботи за період з березня 2016 року по серпень 2017 року, які за своїм змістом не є позитивними, та сам по собі факт наявності хронічного захворювання в обвинуваченого та, що він є особою переселенцем не можуть слугувати достатньо переконливими для визнання їх у даному випадку як пом`якшуючими обставинами покарання обвинуваченого в розумінні положень ст. 66 КК України.
Підстав для застосування положень ст. 69 та ст. 75 КК України, колегія суддів також не вбачає.
На переконання колегії суддів, покарання призначене ОСОБА_5 судом першої інстанції, при зазначеному, враховуючи особу обвинуваченого, тяжкість злочину, незворотність його наслідків, є в повній мірі справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
З огляду на все вище наведене, колегія суддів не знаходить підстав для скасування вироку з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції за наведених мотивів в апеляційних скаргах обвинуваченого та його захисника, як і скасування вироку і призначення покарання обвинуваченому більш суворішого з тих мотивів, які наведені в апеляційній скарзі прокурора, оскільки судом ухвалено вирок, який є законним, обґрунтованим, з дотриманням вимог кримінального закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог закону, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав, а тому колегія суддів, вважає необхідним апеляційні скарги залишити без задоволення, вирок без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 , його захисника ОСОБА_6 та прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 березня 2020 року щодо ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченому, який тримається під вартою, - з моменту отримання її копії.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4