ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/137/21 Справа № 185/6404/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2021 року м. Дніпро
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0002870 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_10 , потерпілого ОСОБА_7 , представника цивільного відповідача ПАТ СК Українська страхова група (ТДВ СТДВ Глобус) ОСОБА_11 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 вересня 2020 року щодо
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Ахунбабаєв Джалалкудукського району Андіжанської області, Узбекистан, громадянина України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду в частині призначеного покарання та цивільного позову потерпілого скасувати, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, та призначити йому покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у виді 1 року обмеження волі без позбавлення права керування транспортними засобами; на підставі ст.75 КК України звільнити його від відбування призначеного основного покарання з іспитовим строком на 1 рік; на підставі ст.76 КК України покласти на нього обов`язки: - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; - повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; стягнути з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_7 в рахунок відшкодування моральної шкоди - 20 000 грн; в іншій частині вирок залишити без змін.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що суд першої інстанції не зазначив конкретних підстав для позбавлення його права керування транспортними засобами.

Вказує на те, що він має на утриманні неповнолітню дитину, 2014 року народження, щодо якої рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20.01.2015 року з нього стягнуто аліменти. Для забезпечення дитини йому інколи доводиться підробляти в таксі на належному йому автомобілі.

Крім того, місце його роботи знаходиться на відстані 14 км від його мешкання, і, враховуючи ненормований графік, ці обставини викликають необхідність в особистому автомобілі.

Звертає увагу на те, що згідно із висновком експерта № 9/10.1/46 від 21.05.2018 року в даній дорожній обстановці дії водія автомобіля ВАЗ-210930-20 не відповідали вимогам п. 10.1 Правил дорожнього руху України, але ці порушення не знаходяться в причинному зв`язку з настанням ДТП.

Зазначає, що в момент ДТП він не перебував у стані алкогольного сп`яніння, з місця вчинення кримінального правопорушення не зник, раніше до адміністративної відповідальності за порушення ПДР не притягувався, має 8 років водійського стажу.

Вважає, що, з урахуванням наведеного, йому можливо призначити покарання без позбавлення права керування транспортними засобами.

Вказує на те, що суд першої інстанції у вироку не обгрунтував, чому він вирішив стягнути з нього на користь потерпілого в рахунок відшкодування моральної шкоди саме 30 000 грн, також не було взято до уваги те, що вказане кримінальне правопорушення вчинено з необережності, та що на його утриманні перебуває неповнолітня дитина.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_7 просить вирок суду в частині призначеного покарання та стягнення моральної шкоди скасувати, у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_10 більш суворе покарання у виді реального обмеження волі; задовольнити його цивільний позов в повному обсязі, в тому числі в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 100 000 грн.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що після дорожньо-транспортної пригоди йому була проведена операція, однак під час лікування, а також після стаціонарного лікування він тривалий час знаходився в лежачому стані, потребував постійної сторонньої допомоги, відчував сильний біль.
Зазначає, що після дорожньо-транспортної пригоди йому довелося звертатися до стоматолога, щоб відновити стан майже всіх його зубів, які були пошкоджені в момент ДТП.
Тривалий час у зв`язку із обмеженням в рухах він був вимушений користуватися послугами таксі, щоб відвідати лікаря, також до цього часу він відчуває біль у кінцівках, оніміння, судоми, йому заборонені будь-які навантаження.
Стверджує, що він перебуває до цього часу в депресивному стані, що позначилось і на спілкуванні з оточуючими людьми, призвело до ускладнення стосунків у сім`ї.
Вказує на те, що йому необхідно буде перенести ще одне операційне втручання.
Посилається на те, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди був пошкоджений його автомобіль «ВАЗ-210930-20», який відновлювальному ремонту не підлягає, а для нього та його сім`ї цей транспортний засіб був необхідним засобом пересування.
Зазначає, що він не має можливості вести свій звичний спосіб життя, оскільки йому також складно пересуватись на загальному транспорті.
Звертає увагу на те, що обвинувачений жодного разу не цікавився його станом здоров`я, будь-якої матеріальної або іншої допомоги не надавав, крім того обвинувачений винним себе не визнає і не розкаюється у вчиненому, а тому застосування до нього ст.75 КК України є безпідставним.
Вказує на те, що в підтвердження спричиненої йому матеріальної та моральної шкоди він додав відповідні докази, однак судом зазначене не було взято до уваги.

В апеляційній скарзі представник цивільного відповідача ПАТ СК Українська страхова група (ТДВ СТДВ Глобус) ОСОБА_11 просить вирок суду в частині стягнення з ПАТ СК Українська страхова група на користь ОСОБА_7 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, 11 984,52 грн майнової шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого, 82 885,07 грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої майну потерпілого - змінити, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 до ПАТ СК УСГ відмовити в повному обсязі.
Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що ПАТ СК УСГ є правонаступником ТДВ СТДВ Глобус, а також, що ПАТ СК УСГ не має обов`язку перед позивачем виплачувати страхове відшкодування.
Звертає увагу на те, що згідно із ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування.
Однак, ані станом на дату ухвалення вироку суду першої інстанції, ані на дату направлення апеляційної скарги потерпіла особа - ОСОБА_7 до ПАТ «СК «УСГ» з заявою про виплату страхового відшкодування за шкоду заподіяну майну не звертався та жодних документів до страхової компанії не надавав.
Також, до теперішнього часу ОСОБА_7 до ПАТ «СК «УСГ» не надавав жодних документів, які підтверджують розмір витрат, понесених ним на лікування, хоча ДТП за участю ОСОБА_7 трапилося 15.10.2017 року, отже з моменту ДТП і до сьогоднішнього дня пройшло 3 роки.
Відповідно до п.п. 37.1.4. п. 37 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.
Зазначений у пункті 37.1.4 ст. 37 Закону № 1961-ІV строк є присічним та поновленню не підлягає, а тому будь-яка вимога ОСОБА_7 до ПАТ «СК «УСГ» є безпідставною та незаконною.
Однак суд першої інстанції не звернув уваги на той факт, що ОСОБА_7 не звертався до ПАТ «СК «УСГ» з заявою у порядку ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Вказує на те, що суд не дослідив висновок експерта автотоварознавця № 012/18 від 05.02.2018 року, не з`ясовував правильність розрахунку збитку, не з`ясовував чи не зазнав транспортний засіб позивача конструктивної загибелі, чи здійснював позивач ремонт, оскільки всі перераховані фактори та обставини впливають на розмір суми страхового відшкодування.
Крім того, суд першої інстанції не досліджував чеки, довідки і виписки з лікарні, не з`ясовував чи підтверджені документально витрати та необхідність їх здійснення відповідним закладом охорони здоров`я у відповідності до ст. 24.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Також, представником ПАТ СК УСГ (ТДВ СТДВ Глобус) ОСОБА_11 подано заперечення на апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 , в якому просить в задоволенні цивільного позову ОСОБА_7 до ПАТ СК УСГ відмовити в повному обсязі, оскільки ОСОБА_7 не звертався до ПАТ СК УСГ з заявою у порядку ст.35 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 вересня 2020 року ОСОБА_10 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік; на підставі ст.75 КК України, ОСОБА_10 звільнено від відбування призначеного основного покарання з іспитовим строком на 1 рік та покладено певні обов`язки, передбачені ст. 76 КК України; додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами - виконувати самостійно; також вирішено питання щодо судових витрат та речових доказів.
Цим же вироком з ОСОБА_10 стягнуто на користь ОСОБА_7 в рахунок відшкодування моральної шкоди - 30 000 грн.
Також з ТДВ СТДВ Глобус стягнуто на користь ОСОБА_7 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого, - 11 984,52 грн, в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої майну потерпілого, - 82 885,07 грн..
За обставин, викладених у вироку, 15.10.2017 року об 11.11 годині, ОСОБА_10 , керуючи технічно справним автомобілем марки «ВАЗ-21124», реєстраційний номер НОМЕР_1 , згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 07.06.2013 року, у світлий час доби рухався з перевищенням швидкості руху у населених пунктах, а саме зі швидкістю 87,0-90,1 кілометрів на годину по лівій смузі проїзної частини вул. Дніпровській м. Павлограда Дніпропетровської області з боку м. Донецька у напрямку м. Дніпра. В салоні вказаного автомобіля перебував на передньому пасажирському сидінні пасажир ОСОБА_8 .
Водій ОСОБА_10 , рухаючись по зазначеній ділянці вул. Дніпровській м. Павлограда, виявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, не маючи будь-яких перешкод технічного і фізичного характеру для безпечного забезпечення руху, маючи об`єктивну можливість виявити у межах видимості у напрямку свого руху автомобіль марки «ВАЗ-210930-20» реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_7 , який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 належить останньому, який знаходився у нерухомому стані під кутом 45 градусів на лівій смузі вул. Дніпровській у напрямку м. Дніпра, щоб у подальшому поновити рух та закінчити виконання маневру розвороту ліворуч, не застосував своєчасних заходів до зниження швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, продовжив рух далі, наближаючись до вказаного транспортного засобу. В ході подальшого руху водій ОСОБА_10 поблизу магазину «Тетяна», розташованого по вул. Дніпровській, 400 у м. Павлограді, в результаті вказаних порушень допустив зіткнення передньою частиною автомобіля марки «ВАЗ-21124» у ліву бічну частину автомобіля марки «ВАЗ-210930-20» під керуванням водія ОСОБА_7 .
В результаті дорожньо-транспортної пригоди, а саме зіткнення вказаних транспортних засобів, водій автомобіля марки «ВАЗ-21093-20» ОСОБА_7 та пасажир легкового автомобіля марки «ВАЗ-21124» ОСОБА_8 отримали тілесні ушкодження середньої тяжкості.
Своїми діями водій ОСОБА_10 , керуючи автомобілем марки «ВАЗ-21124» р.н. НОМЕР_1 порушив вимоги п. 12.3 Правил дорожнього руху України, в якому вказано:
п. 12.3: «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди".
Порушення п. 12.3 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_10 знаходиться в причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної події.
Порушення п. 12.3 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_10 призвело до даної дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок чого:
- водію автомобіля марки «ВАЗ-21093-20» ОСОБА_7 були спричинені механічні тілесні ушкодження у вигляді переломів 3 та 4-го ребер зліва, підголовчатого перелому лівої малогомілкової кістки та двохлодижечного перелому лівої гомілки. Вказані ушкодження за ознакою тривалого розладу здоров`я понад три тижні, тобто більше 21 дня відносяться до середнього ступеню тяжкості;
- пасажиру автомобіля марки «ВАЗ-21124», р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_8 були заподіяні механічні ушкодження у вигляді черепно-мозкової травми з переломом виличної дуги справа, переломом задньо-латеральної стінки гайморової пазухи та струсом головного мозку. Окрім цього у нього були виявлені забій лівого плеча, по рвано-забійній рані на верхній повіці правого ока, виличній області справа, верхній частині правої вушної раковини. Ушкодження утворились по ударному механізму від дії тупих твердих предметів, якими могли бути виступаючі частини салону автомобіля. Тілесні ушкодження, зокрема черепно-мозкова травма з переломами виличної дуги, задньої станки гайморової пазухи, струсом головного мозку за ознакою тривалого розладу здоров`я, тривалістю понад три тижні, відноситься до середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень.
Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника, потерпілого ОСОБА_8 , які підтримали вимоги апеляційної скарги обвинуваченого та просили її задовольнити, потерпілого ОСОБА_7 , який підтримав вимоги своєї апеляційної скарги та заперечував щодо задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та представника цивільного відповідача, прокурора, яка просила вирок залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого, потерпілого та представника цивільного відповідача підлягають частковому задоволенню з таких підстав.
У відповідності до вимог ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Висновок суду щодо фактичних обставин кримінального провадження, правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_10 за кримінальним законом та доведеність його вини в апеляційних скаргах не оспорюється, а тому апеляційним судом не перевіряється.
Відповідно до положень ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Як витікає з вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Що стосується виду та розміру призначеного обвинуваченому ОСОБА_10 покарання, то при його призначенні судом першої інстанції були враховані: тяжкість вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до нетяжкого злочину; дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, має на утриманні неповнолітню дитину, 2014 року народження, а також думку потерпілих; обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання судом не встановлено.
Твердження потерпілого про те, що обвинувачений в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні вину не визнав, колегія суддів вважає необгрунтованим, оскільки обрана позиція захисту не є підставою для призначення покарання без звільнення від його відбування. Окрім того, в суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_10 вину не оспорював.
У сукупності наведених обставин, колегія суддів вважає обґрунтованим призначення судом першої інстанції покарання ОСОБА_10 за ч. 1 ст. 286 КК України у виді обмеження волі строком на 1 рік із застосуванням ст.75 КК України, відповідно до положень якої судом враховано тяжкість кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, працює, та обставини кримінального провадження в межах інкримінованих подій.
Також, санкцією частини ч. 1 ст. 286 КК України передбачено альтернативне застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на певний строк.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обгрунтовано було позбавлено обвинуваченого права керування транспортними засобами, оскільки ОСОБА_10 своїми діями грубо порушив вимоги Правил дорожнього руху України у нескладній дорожній ситуації, внаслідок чого потерпілим було спричинено середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Доводи обвинуваченого про те, що він має на утриманні неповнолітню дитину, на яку з нього стягнуто аліменти, а тому йому доводиться підробляти в таксі є непереконливими, оскільки обвинувачений ОСОБА_10 , відповідно до матеріалів провадження, офіційно працевлаштований, а тому має змогу сплачувати аліменти.

Твердження обвинуваченого про те, що місце його роботи знаходиться на відстані 14 км від його мешкання, а тому є необхідність в особистому автомобілі, а також, що в момент ДТП він не перебував у стані алкогольного сп`яніння, з місця вчинення кримінального правопорушення не зник, раніше до адміністративної відповідальності за порушення ПДР не притягувався, має 8 років водійського стажу не є обставинами для не призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, враховуючи обставини кримінального правопорушення та спричинення тілесних ушкоджень двом потерпілим.

Посилання обвинуваченого ОСОБА_10 на те, що згідно висновку експерта № 9/10.1/46 від 21.05.2018 року в даній дорожній обстановці дії водія автомобіля ВАЗ-210930-20 не відповідали вимогам п. 10.1 Правил дорожнього руху України, але ці порушення не знаходяться в причинному зв`язку з настанням ДТП не можуть бути взяті до уваги, оскільки відповідно до цього ж висновку в даній дорожній обстановці дії водія автомобіля «ВАЗ-21124», державний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_10 не відповідали вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху України, що з технічної точки зору знаходилося в причинному зв`язку з настанням даної ДТП.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано призначено обвинуваченому основне та додаткове покарання у виді обмеження волі із застосуванням ст.75 КК України, з позбавленням права керувати транспортними засобами на певний строк.
Що стосується доводів апеляційних скарг обвинуваченого, потерпілого та представника цивільного відповідача щодо ухваленого судом рішення за цивільним позовом потерпілого ОСОБА_7 , то колегія суддів дійшла такого висновку.
Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом та із застосуванням норм Цивільного процесуального кодексу України, якщо вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Частиною 1 ст. 129 КПК передбачено, що ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до вимог абзацу 7 п. 2 ч. 3 та абзацу 6 п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України у мотивувальній та резолютивній частинах вироку зазначаються підстави для задоволення цивільного позову та рішення про цивільній позов.

Тобто, відповідно до вимог вказаних вище статей кримінального процесуального закону суд повинен навести у вироку мотиви прийнятого рішення про задоволення чи відхилення цивільного позову, якими доказами це підтверджується, а також навести відповідні розрахунки сум, які підлягають стягненню, вказавши матеріальний закон, на підставі якого вирішено цивільний позов.
З матеріалів провадження вбачається, що потерпілим ОСОБА_7 заявлено цивільний позов, в якому він просив стягнути з ТДВ СТДВ Глобус на його користь матеріальну шкоду, заподіяну його життю та здоров`ю в розмірі 12 334,52 грн та шкоду заподіяну майну в розмірі 82 885,07 грн, також стягнути з ОСОБА_10 заподіяну моральну шкоду в розмірі 100 000 грн.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 , всебічно не з`ясував усіх обставин при вирішенні цивільного позову, а саме, не перевірив суму, витрачену потерпілим на лікування, оскільки додані до позовної заяви чеки мають розбіжності із заявленою потерпілим сумою, необхідною для відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю.
Згідно з вимогами ст. 1167 ЦК України моральна шкода, заподіяна фізичній особі неправомірними діями відшкодовується особою, яка її заподіяла, при наявності вини вказаної особи.
Відповідно до положень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Колегія суддів вважає, що судом не звернуто увагу на те, що потерпілий просить стягнути спричинену йому моральну шкоду з ОСОБА_10 , а не зі страховика, з яким обвинуваченим було укладено договір страхування (ТДВ СТДВ Глобус).
Відповідно до п. 57 правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 04.07.2018 року, покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). При цьому у разі невиконання чи неналежного виконання страхувальником обов`язку щодо своєчасного повідомлення страховика про дорожньо-транспортну пригоду, страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника (підпункт 38.1.1 («ґ») пункту 38.1. статті 38 зазначеного Закону).
З урахуванням вказаного, судове рішення в частині цивільного позову не можна визнати законним, обґрунтованим і вмотивованим у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Згідно із вимогами п.3 ч.1 ст.409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи у суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до ч.1 ст.412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення.
Відповідно до вимог ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою ст. 7 цього Кодексу.
Колегія суддів позбавлена можливості винесення кінцевого рішення в частині цивільного позову у цьому кримінальному провадженні, оскільки судом першої інстанції всебічно не було з`ясовано усіх обставин при вирішенні цивільного позову потерпілого ОСОБА_7 , чим було допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого, потерпілого та представника цивільного відповідача підлягають частковому задоволенню, а вирок в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_7 до обвинуваченого ОСОБА_10 та цивільного відповідача ТДВ СТДВ Глобус, відповідно до п.3 ч.1 ст.409, ч.1 ст.412 КПК України, підлягає скасуванню з призначенням в цій частині нового розгляду в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_10 , потерпілого ОСОБА_7 , представника цивільного відповідача ПАТ СК Українська страхова група (ТДВ СТДВ Глобус) ОСОБА_11 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 вересня 2020 року задовольнити частково.
Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 вересня 2020 року щодо ОСОБА_10 в частині цивільного позову потерпілого ОСОБА_7 до Товариства з додатковою відповідальністю Страхове товариство з додатковою відповідальністю Глобус та ОСОБА_10 про стягнення матеріальної і моральної шкоди скасувати, в цій частині призначити новий розгляд в порядку цивільного судочинства.
В решті вирок залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Кримінального касаційного суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Судді:

_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4