Справа № 745/918/19 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/474/20
Категорія - ч.2 ст.194 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5

з участю: прокурора ОСОБА_6

потерпілої ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

обвинуваченої ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження

№ 0000232 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Сосницького районного суду Чернігівської області від 27 березня 2020 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, уродженка та мешканка АДРЕСА_1 , розлучена, освіта вища, не працює, раніше не судима,

визнана невинуватою у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.194 КК України, та виправдана, у зв`язку з недоведеністю того, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченою.

Процесуальні витрати на залучення експертів для проведення експертиз у розмірі 3611,23 грн. віднесено на рахунок держави.

Як зазначив місцевий суд, органами досудового розслідування ОСОБА_9 обвинувачується в тому, що 02 жовтня 2019 року, близько 22:00 год., вона, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на території господарства АДРЕСА_2 , маючи умисел на умисне знищення чужого майна шляхом підпалу, усвідомлюючи загально небезпечний характер своїх дій, за допомогою сірника здійснила підпал близько 5 тонн сіна, що призвело до його знищення вогнем, чим заподіяла потерпілій ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 11000 грн.

Виправдовуючи ОСОБА_9 , місцевий суд у своєму рішенні зазначив, що вина ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.194 КК України не доведена, сторона обвинувачення не довела її винуватість поза розумним сумнівом, а усі сумніви щодо її винуватості повинні бути витлумачені на користь такої.

Не погодившись із рішенням суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просив скасувати вирок місцевого суду та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 визнати винною у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.194 КК України, призначивши їй покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки. В обґрунтування скарги прокурор послався на безпідставне визнання місцевим судом недопустимими доказами акту про пожежу від 02.10.2019 року, звіту про причину виникнення пожежі від 03.10.2019 року через отримання їх не в порядку, передбаченому КПК України, а також висновку експерта за результатами проведення пожежно-технічної експертизи від 29.10.2019 року №94, показання потерпілої ОСОБА_7 , свідка ОСОБА_11 і письмові пояснення обвинуваченої ОСОБА_9 . Зазначив, що слідчий поліції був присутній на місці пожежі і ним разом з інспектором ДСНС був складений протокол огляду місця події, але прокурор помилково не долучив його в судовому засіданні місцевого суду. Вказав, що суд необґрунтовано визнав недопустимим доказом протокол проведення слідчого експерименту за участю підозрюваної ОСОБА_9 від 14.11.2019 року, внаслідок порушення її права на захист. Однак це не відповідає дійсності, оскільки підозрювана на уточнююче питання повідомила, що захисник під час проведення цієї слідчої дії їй не потрібен, та без жодного тиску надала показання з приводу вчиненої пожежі. Апелянт зазначив, що матеріали кримінального провадження не містять жодних клопотань обвинуваченої про надання їй копій документів чи ознайомлення з матеріалами справи. Також вказав, що повідомлення про підозру ОСОБА_9 було вручено і підписано нею в один і той же день у м. Києві. Крім того, послався на безпідставне твердження сторони захисту про здійснення слідчим тиску на ОСОБА_9 , оскільки доказів цього захисником не надано. Також судом не було надано належної оцінки поясненням потерпілої ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_11 , які показали, що ОСОБА_9 після 02.10.2019 року приходила до них та вибачалася за те, що підпалила сіно. А брат ОСОБА_9 надав потерпілій грошові кошти в сумі 200 доларів США в якості відшкодування матеріального збитку за спалене сіно.

Заслухавши доповідь судді; прокурора та потерпілу ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити з наведених вище підстав; обвинувачену ОСОБА_9 та її захисника, які просили залишити вирок місцевого суду без змін; дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.373 КПК України, виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення; а також при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 284 цього Кодексу, тобто, якщо встановлена відсутність події кримінального правопорушення або якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

За змістом цієї статті виправдувальний вирок у зв`язку з недоведеністю вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення ухвалюється в тих випадках, коли факт кримінального правопорушення встановлено, але беззаперечно доведено, що обвинувачений його не вчинив і сторона обвинувачення вичерпала можливості надати інші докази для усунення сумнівів, які виникли. Виправдувальний вирок ухвалюється також у разі, якщо не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення, тобто факт вчинення обвинуваченим певного діяння встановлено, але сторона обвинувачення не зуміла переконливо для суду всебічно, повно й неупереджено доказати, що цьому діянню притаманні всі елементи складу кримінального правопорушення, інкримінованого цій особі.

Згідно п.17 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 29.06.1990 р. «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути мотивовано.

Перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що місцевий суд дійшов правильного висновку про недоведеність вчинення ОСОБА_9 інкримінованого їй кримінального правопорушення та ухвалив виправдувальний вирок.

У судовому засіданні апеляційного суду обвинувачена ОСОБА_9 свою вину у скоєнні кримінального правопорушення не визнала та категорично заперечила свою причетність до підпалу сіна у господарстві ОСОБА_7 , що стався 02 жовтня 2019 року.

Допитана в апеляційному суді потерпіла ОСОБА_7 пояснила, що її син ОСОБА_12 раніше співмешкав з обвинуваченою. Так як вони часто сварилися, то близько року тому ОСОБА_13 повернувся проживати до матері. Ввечері 02.10.2019 року їй зателефонував син та спитав, чи не брала вона велосипед ОСОБА_9 . Коли ж вона приїхала додому, то там були поліцейські, які повідомили, що велосипед уже знайшли. Після цього вона з сином все позамикали, пішли до хати та лягли спати близько 21 години. Через деякий час хтось почав стукати у вікно. Коли вони вибігли з будинку, то побачили, що у сіннику горить сіно, а сусіди вже намагаються його загасити. Потім приїхали пожежники і загасили пожежу. Біля сінника не було жодних відкритих джерел вогню, які могли б викликати пожежу. Якщо б сусіди не побачили пожежі, то могло б згоріти все домогосподарство. За її підрахунками згоріло близько 8 тонн сіна. Приблизно на третій день прийшла ОСОБА_14 та почала просити вибачення за підпал. Брат обвинуваченої просив, щоб ОСОБА_7 забрала заяву з поліції та дав 200 доларів США у рахунок відшкодування збитків.

Свідок ОСОБА_11 у апеляційному суді пояснив, що в 2010-2019 роках він співмешкав з ОСОБА_9 02.10.2019 року вони з обвинуваченою були на дні народження в односельця, де вживали спиртні напої. Увечері цього ж дня ОСОБА_9 прийшла до господарства його матері, де вчинила сварку та викликала працівників поліції. Обвинувачена вважала, що ОСОБА_7 викрала у неї велосипед. Коли все владналося, то ОСОБА_9 пішла, а він з матір`ю лягли спати. Біля 22.00 год. їх розбудили сусіди, так як на подвір`ї загорівся сінник. Потім приїхали пожежники і загасили пожежу. Хто вчинив підпал, йому невідомо.

Допитаний у суді апеляційної інстанції свідок ОСОБА_15 пояснив, що він проживає по сусідству з потерпілою ОСОБА_7 . Тієї ночі він прокинувся від сильного тріскоту, що йшов з вулиці. Він зрозумів, що десь пожежа та вийшов на вулицю, де побачив, як горить сіно на подвір`ї потерпілої. Приїхали пожежники та загасили пожежу. Також 14.11.2019 року він був залучений в якості понятого при проведенні слідчого експерименту за участю ОСОБА_9 . У ході проведення слідчого експерименту остання давала пояснення без примусу. Перед початком слідчої дії слідчий сказала ОСОБА_9 , щоб вона розповідала про все так, як вони домовлялися. На початку слідчого експерименту ОСОБА_9 просила слідчого надати їй захисника, але слідча дія продовжилась без захисника.

Свідок ОСОБА_16 в апеляційному суді пояснив, що 14.11.209 року був залучений в якості понятого при проведенні слідчого експерименту за участю ОСОБА_9 . Вона пояснювала і показувала, де сиділа біля господарства потерпілої, де палила цигарки, куди викидала сірники. Тиску на неї ніхто не чинив. ОСОБА_9 хотіла, щоб їй надали адвоката, але захисник не з`явився і слідча дія продовжилась без нього. Після цього на місці був складений протокол слідчого експерименту, який всі підписали.

Допитаний у судовому засіданні апеляційного суду свідок ОСОБА_17 пояснив, що працює провідним інспектором Сосницького районного сектору Управління ДСНС. 02.10.2019 року він як відповідальна особа виїздив на вул. Довженка, 95, в смт. Сосниця, у зв`язку з пожежею, та складав акт про пожежу. Наступного дня склав звіт про причини пожежі. При огляді було виявлено, що місцем виникнення пожежі був сінник, освітлення та опалення там не було. ОСОБА_17 встановив, що причиною виникнення пожежі був підпал.

Колегія суддів, перевіривши матеріали кримінального провадження в апеляційному порядку, погоджується з доводами суду першої інстанції щодо правильності оцінки доказів у кримінальному провадженні, оскільки судом при прийнятті рішення дотримано вимоги діючого законодавства.

Так, відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: у тому числі подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, відповідно до положень ч.1 ст.92 КПК України покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, а також апеляційної скарги прокурора, останній, як на доказ підтвердження вини обвинуваченої посилається на наступні письмові докази:

- акт про пожежу від 02.10.2019 року, складений комісією у складі провідного інспектора Сосницького районного сектору Управління ДСНС ОСОБА_17 , слідчого Сосницького ВП ОСОБА_18 , господарки ОСОБА_7 , з якого слідує, що в домогосподарстві АДРЕСА_2 , що належить потерпілій ОСОБА_7 , відбулася пожежа, внаслідок якої знищено покрівлю сінника по всій площі та 5 тонн сіна (а.к.п.47);

- звіт про причину виникнення пожежі від 03.10.2019 року, складений провідним інспектором Сосницького районного сектору УДСНС ОСОБА_17 , згідно якого причиною пожежі сінника за вказаною адресою є підпал (а.к.п.48).

При цьому, вищенаведені письмові докази були визнані місцевим судом недопустимими, оскільки ці докази отримані в порушення вимог ч.3 ст.214 КПК України, згідно якої до внесення відомостей до ЄРДР у невідкладних випадках може бути проведений тільки огляд місця події.

Стороною обвинувачення під час розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції таких доказів надано не було.

Посилання апелянта на те, що прокурором помилково не було долучено до матеріалів кримінального провадження протокол огляду місця події від 02.10.2019 року, є безпідставним.

При цьому, даний протокол не може бути приєднаний в якості доказу винуватості ОСОБА_9 і судом апеляційної інстанції, оскільки це призведе до порушення меж апеляційного перегляду та процесуальних прав обвинуваченої.

Так, згідно ч.3 ст.404 КПК України, за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Про існування протоколу огляду місця події від 02.09.2019 року прокурору було відомо від початку досудового розслідування кримінального провадження щодо обставин, викладених в обвинуваченні.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про визнання недопустимим доказом висновку експерта за результатами проведеної судової пожежно-технічної експертизи від 29.10.2019 року № 94(ПТ) (а.к.п.74-83).

Так, при проведенні даного дослідження були враховані дані, які містяться у протоколі огляду місця події від 02.10.2019 року, описі ілюстрованої таблиці до протоколу огляду місця події (зазначено,що дослідження зображень проводилося у міру можливостей візуальної ідентифікації зображених на папері пошкоджень внаслідок пожежі автомобіля), які не були надані прокурором під час розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції.

Крім того, при проведенні вищевказаного дослідження, експертом були враховані відомості, зазначені в акті про пожежу від 02.10.2019 року та звіті про причини виникнення пожежі від 03.10.2019 року, які також визнані судом недопустимими доказами. А в основу версії про причини пожежі були покладі показання потерпілої ОСОБА_7 , свідка ОСОБА_11 , які не були очевидцями події, та письмові пояснення ОСОБА_9 від 03.10.2019 року, які не є доказами, відповідно до вимог ст.84 КПК України.

Доводи прокурора з приводу необґрунтованості визнання недопустимим доказом протоколу проведення слідчого експерименту за участю підозрюваної ОСОБА_9 від 14.11.2019 року, внаслідок порушення права ОСОБА_9 на захист, не заслуговують на увагу, з огляду на таке.

Згідно протоколу слідчого експерименту від 14.11.2019 року, підозрювана ОСОБА_9 у присутності понятих добровільно повідомила, що 02 жовтня 2019 року вона з ОСОБА_19 перебувала на дні народженні в знайомого та вживали спиртні напої. При поверненні до будинку ОСОБА_20 вона виявила зникнення свого велосипеду. Коли знайшовся велосипед, вона його забрала та пішла уздовж вулиці Довженка в смт. Сосниця та вирішила зайти до господарства ОСОБА_7 . Підійшовши до господарства потерпілої вона чула, як остання говорила про неї всілякі нісенітниці. Ворота до господарства були при відкриті. Вона зайшла до господарства, взяла з воза сірники та закурила цигарку. Потім запалений сірник кинула в бік місця, де знаходилося сіно. Недопалок від цигарки також кинула в сторону сінника. Після цього вона сіла на свій велосипед та поїхала додому. Це було біля 21.30 год. (а.к.п.95-98).

Проте, як слідує з дослідженого у суді відеозапису, доданого до протоколу слідчого експерименту з участю ОСОБА_9 від 14.11.2019 року, підозрювана перед початком слідчої дії просила надати їй захисника, однак дане клопотання не було вирішено слідчим і слідчий експеримент був проведений без залучення захисника.

Вищенаведене також підтверджується показаннями в апеляційному суді свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_15 , які були залучені в якості понятих при проведенні слідчого експерименту від 14.11.2019 року.

Статтею 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Для забезпечення права на захист від обвинувачення та надання правової допомоги при вирішенні справ у судах та інших державних органах в Україні діє адвокатура.

Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, зокрема, підпунктом «с» пункту 3 статті 6 встановлено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: c) захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або - за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника - одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя;...».

Випадки обов`язкової участі захисника визначені статтею 52 КПК України.

Разом із вказаним, береться до уваги позиція ЄСПЛ, висловлена, зокрема, у справі «Боротюк проти України», а саме: Суд підкреслює, що, хоча право кожної особи, обвинувачуваної у вчиненні кримінального правопорушення, на ефективний захист захисником, офіційно призначеним в разі такої необхідності, не є абсолютним, воно становить одну з основоположних ознак справедливого судового розгляду. Як правило, підозрюваному має бути надано можливість скористатися послугами захисника з моменту першого допиту міліцією, якщо в світлі обставин конкретної справи немає переконливих підстав для обмеження цього права. Право на захист буде, в принципі, непоправно порушено, якщо при засудженні особи судом використовуватимуться визнавальні показання, отримані під час допиту за відсутності доступу до захисника.

У даному кримінальному провадженні залучення захисника в обов`язковому порядку - не вимагається, оскільки відсутні випадки, визначені ст.52 КПК України.

Підозрюваній ОСОБА_9 до початку проведення слідчого експерименту було роз`яснено під час досудового розслідування її права, у тому числі право залучення захисника безоплатно.

Разом з тим, слідчий залишив поза увагою наполягання ОСОБА_9 на участі захисника, і шляхом поставлення неодноразових уточнюючих питань, змусив останню відмовитися від реалізації такого права.

За змістом ч.1, п.3 ч.2 ст.87 КПК України, недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема порушення права особи на захист.

Отже, враховуючи порушення слідчим права на захист обвинуваченої ОСОБА_9 під час проведення слідчого експерименту, докази отримані внаслідок проведення вказаної слідчої дії місцевим судом обґрунтовано визнано недопустимими і не можуть бути використані судом при ухваленні рішення, з чим погоджується і колегія суддів.

У рішенні у справі «Гефген проти Німеччини» (рішення від 1 червня 2010 року) Європейський суд з прав людини для описання доказів, отриманих із порушенням встановленого порядку, сформував доктрину «плодів отруєного дерева», відповідно до якої, якщо джерело доказів є неналежним, то всі докази, отримані з його допомогою, будуть такими ж.

Відповідно до широкого розуміння доктрини «плодів отруєного дерева», будь-яке винне порушення поліцейськими конституційних прав громадян, що має не безпосередній, а лише опосередкований зв`язок із самим процесом виявлення, вилучення і фіксації доказів, тягне втрату останніми юридичної сили. Це означає безумовну недопустимість доказів при будь-якому порушенні встановленого порядку збирання доказів незалежно від їх характеру і ступеня.

У вирішенні питання про справедливий судовий розгляд ЄСПЛ, застосовує концепцію «плодів отруєного дерева», тобто оцінку допустимості всього ланцюжка доказів, що базуються один за іншим, а не кожного окремого доказу автономно.

ЄСПЛ також у рішенні в справі «Нечипорук і Йонкало проти України» зазначив, що докази, отримані в кримінальному провадженні з порушенням встановленого порядку, призводять до його несправедливості в цілому, незалежно від доказової сили таких доказів і від того, чи мало їх використання вирішальне значення для засудження обвинуваченого судом.

Отже, аналізуючи досліджені докази у кримінальному провадженні, судом першої інстанції правильно встановлено, що, незважаючи на те, що обов`язок доказування згідно ст.92 КПК України покладається на слідчого та прокурора, належних і допустимих доказів вини ОСОБА_9 стороною обвинувачення під час судового розгляду не надано, і суд не має можливості перебирати цей обов`язок на себе та встановлювати або витребувати за власної ініціативи будь-які докази, з чим погоджується і колегія суддів.

Тому доводи апеляційної скарги прокурора про невідповідність викладених у вироку висновків місцевого суду фактичним обставинам кримінального провадження, колегія суддів визнає неспроможними.

Відповідно до ст.62 Конституції України, ч.2 ст.17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданий, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на користь такої особи.

За таких підстав, колегія суддів приходить до висновку, що місцевий суд обґрунтовано виправдав ОСОБА_9 за недоведеністю вчинення нею кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.194 КК України, належним чином умотивувавши прийняте рішення.

Ураховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги прокурора необґрунтованими та безпідставними, а вирок місцевого суду - законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального права.

Керуючись ст.ст.404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора - залишити без задоволення, а виправдувальний вирок Сосницького районного суду Чернігівської області від 27 березня 2020 року щодо ОСОБА_9 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4