Справа №463/6868/20
Провадження №1-кс/463/3884/20
У Х В А Л А

10 серпня 2020 року Личаківський районний суд м. Львова

слідчий суддя - ОСОБА_1

з участю секретаря судових засідань - ОСОБА_2

скаржника - ОСОБА_3

представника скаржника - ОСОБА_4

в м. Львові,

у відкритому судовому засіданні,

розглянувши скаргу представника ОСОБА_5 , ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_6 на постанови слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, про відмову в визнанні потерпілим, -

в с т а н о в и в :

до суду надійшла скарга на постанову слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_7 від 14 липня 2020 року про відмову в визнанні потерпілим ОСОБА_5 у кримінальному провадженні №0000613 та на постанову слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_7 від 14 липня 2020 року про відмову в визнанні потерпілим ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000613.

Скаргу мотивує тим, що оскаржуваними постановами відмовлено ОСОБА_5 та ОСОБА_3 у визнанні потерпілими у кримінальному провадженні №0000613. Так, у заяві про вчинення кримінального правопорушення зазначалось про безпідставність повернення коштів в сумі 290 000 грн. та 8 польських злотих, 70 польських грош. Вважає, що шкода заявникам проявилась не тільки у матеріальній, а й моральній, оскільки протиправними, злочинними діями посадових осіб поліції, ОСОБА_3 було завдано і моральної шкоди, так як щодо нього та його брата ОСОБА_3 було штучно створено докази обвинувачення, про що і зазначалось у заяві. Відмова у визнанні потерпілим, крім того фактично позбавляє права ОСОБА_3 ініціювати перед органом досудового розслідування проведення тих чи інших слідчих дій. Твердження слідчого фактично є передчасним висновком, оскільки посилаючись на ч.5 ст.55 КПК України, слідчий не наводить жодних очевидних та достатніх підстав, для такого висновку.

В судовому засіданні представник скаржника та скаржник скаргу підтримав, дав аналогічні пояснення.

Суб`єкт оскарження за викликом не з`явився, причин своєї неявки суду не повідомив, про розгляд скарги був належним чином повідомлений, заперечення на скаргу не подав. У зв`язку із наведеним, враховуючи скорочені процесуальні строки для розгляду скарги, вважаю за можливе розглянути скаргу у відсутності суб`єкта оскарження.

Заслухавши пояснення представника скаржника та скаржника ОСОБА_3 , дослідивши матеріали скарги, приходжу до наступного висновку.

Судом встановлено, що до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено дані про кримінальне провадження за №0000157 від 07 лютого 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України.

Як вбачається із матеріалів скарги, кримінальне провадження розпочато за заявою ОСОБА_5 та ОСОБА_3 від 08 травня 2020 року.

Постановами слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_7 від 14 липня 2020 року відмовлено ОСОБА_5 та ОСОБА_3 в визнанні потерпілими у кримінальному провадженні №0000613 з мотивів того, що у ході досудового розслідування не встановлено очевидних та наявних підстав вважати, що заява подана особою, якій завдано моральну, фізичну або майнову шкоду.

Відповідно до положень ст.55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення.

Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.

За наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

В обґрунтування даної скарги скаржник посилається на те, що внаслідок вчинення слідчою ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України, а саме зловживання владою або службовим становищем, тобто умисне, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди в сумі 290 000 грн., 8 польських злотих та 70 польських грош. для самої себе чи іншої фізичної або юридичної особи використання службовою особою влади чи службового становища всупереч інтересам служби, заявникам заподіяно матеріальну та моральну шкоду.
Як вбачається із пояснень представника скаржника, щодо скаржників розслідується кримінальне провадження за ч.4 ст.187 КК України, та в ході затримання ОСОБА_3 та ОСОБА_5 у ОСОБА_3 було вилучено 290 000 грн., 8 польських злотих та 70 польських грош. Вказані кошти були протиправно повернуті іншій особі, хоч такі належали ОСОБА_3 , арешт на них не накладався, заволодіння такими скаржникам не інкримінується. Його довіритель має підтвердження про те, що вказані кошти належало йому, разом з тим, слідча повернула вказане майно потерпілому. На підтвердження своєї позиції скаржник надав документи, які підтверджують отримання частини коштів, а також документи про повернення коштів вцілому потерпілій особі у тому провадженні. Разом з тим, слідчий вказаним обставинам оцінки не надав.

А тому слідчий суддя вважає, що постанови слідчого про відмову у визнанні потерпілими у вказаному провадженні є не достатньо обґрунтованою, наведені представником скаржника доводи про заподіяння шкоди у кримінальному провадженні не спростовані.

Таким чином, слідчий суддя приходить до переконання що постанови про відмову в визнанні потерпілими є передчасними та підлягають до скасування.

Разом з тим, відповідно до ст. 307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.

Тому враховуючи положення ч.2 ст.307 КПК України, а також виходячи з того, що у своїй процесуальній діяльності згідно положень ч.5 ст.40 КПК України слідчий є самостійним у своїй процесуальній діяльності, та що положення кримінального процесуального законодавства не передбачають прийняття процесуального рішення про визнання потерпілим, приходжу до переконання, що вимоги в частині зобов`язання слідчого винести постанову про визнання скаржника потерпілим виходять за межі повноважень слідчого судді, а тому до задоволення не підлягають.

Керуючись вимогами статтей 7, 303, 306, 307, 372 Кримінального процесуального кодексу України, -

у х в а л и в :

скаргу задоволити частково.

Скасувати постанову слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_7 від 14 липня 2020 року про відмову в визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000613 та зобов`язати слідчого повторно вирішити питання про визнання ОСОБА_5 потерпілим.

Скасувати постанову слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_7 від 14 липня 2020 року про відмову в визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000613 та зобов`язати слідчого повторно вирішити питання про визнання ОСОБА_3 потерпілим.

В решті в задоволенні скарги відмовити за безпідставністю.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 17 серпня 2020 року.

Слідчий суддя: ОСОБА_1