Постанова
Іменем України
21 січня 2021 року
м. Київ
Справа № 182/2908/18
Провадження № 51-4038 км 20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,
розглянув у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000608 за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Сєров Свердловської області, РФ, громадянина України, зареєстрований та проживає у АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,
за касаційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_6 на вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 грудня 2019 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 22 червня 2020 року щодо ОСОБА_6 .

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами
першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 грудня 2019 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 121 КК України на 8 років 6 місяців позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання ухвалено рахувати з моменту винесення вироку.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_6 залишений тримання під вартою.
У строк відбуття покарання зараховано час досудового тримання під вартою ОСОБА_6 з 1 березня 2018 року до дня винесення вироку.
Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.
Судові витрати та речові докази відсутні.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 22 червня 2020 року вищевказаний вирок залишений без зміни.
Як встановлено вироком суду першої інстанції, ОСОБА_6 26 лютого 2018 року, приблизно о 18 годині, знаходячись за місцем проживання ОСОБА_8 по АДРЕСА_2 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, в ході з`ясування стосунків між ним та ОСОБА_8 , який заступився за ОСОБА_9 , яка там перебувала, та між якою і ОСОБА_6 виникла словесна сварка, яка переросла в бійку, наніс потерпілому ОСОБА_8 два удари в область голови та численні удари в область тулубу, які розглядаються у своїй сукупності як єдина травма. Поєднана травма голови, грудей, живота, хребта і нижніх кінцівок у вигляді множинних забоїв м`яких тканин різних частин тіла, множинних переломів кісток скелету, множинних ушкоджень внутрішніх органів і головного мозку, яка ускладнилась розвитком легенево-серцевої недостатності, та відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. Виявлені тілесні ушкодження перебувають у прямому причинному звязку з настанням смерті ОСОБА_8 , який від отриманих тілесних ушкоджень ІНФОРМАЦІЯ_2 помер.

Судом дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ч. 2 ст. 121 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто, умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати постановлені судові рішення щодо ОСОБА_6 у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, та призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Вказує на те, що розгляд справи в суді першої інстанції був неповним, висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, а вирок суду є незаконним та необґрунтованим. Зазначає, що допущені судом першої інстанції порушення не були усунені апеляційним судом, який своїх висновків належним чином не мотивував та не навів вичерпних доводів щодо необґрунтованості апеляційної скарги. Стверджує, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор заперечив проти задоволення касаційної скарги захисника та просив постановлені судові рішення залишити без зміни.
Мотиви Суду
Відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому він перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Отже, касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду. Тобто при касаційному розгляді кримінального провадження колегія суддів виходить із фактичних обставин вчинення злочину, встановлених судами першої та апеляційної інстанції.
Тому, доводи захисника щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, виходячи з приписів як ст.433, так і ст. 438 КПК України, не є предметом перегляду суду касаційної інстанції.
Зі змісту ст. 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно зі ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
При перевірці судових рішень не встановлено обставин, які би ставили під сумнів законність і обґрунтованість висновків судів першої та апеляційної інстанцій про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 370 КПК України, п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України вказані висновки ґрунтуються на об`єктивно з`ясованих обставинах, які підтверджені доказами, безпосередньо дослідженими під час судового розгляду й оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Зміст обставин і доказів докладно наведено у вироку.
Суд першої інстанції, ретельно перевіривши зібрані під час досудового розслідування та надані прокурором докази, на підставі яких ОСОБА_6 було пред`явлено обвинувачення, навів детальний аналіз усіх досліджених доказів і дав належну оцінку кожному з них у їх сукупності у взаємозв`язку. При цьому констатував, що за встановлених фактичних обставин дії обвинуваченого ОСОБА_6 мають правильну кваліфікацію за ч. 2 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого. З позицією місцевого суду погодився і апеляційний суд.
Так, висновку про винуватість ОСОБА_6 місцевий суд дійшов на підставі показань самого засудженого, який хоча вину і не визнав, однак не заперечував обставини нанесення потерпілому ударів та був незгоден з тим, що саме від його ударів помер ОСОБА_8 ; показань свідка ОСОБА_9 , яка підтвердила обставини завдання обвинуваченим потерпілому ОСОБА_8 ударів, при цьому вказала на іншу кількість ударів; свідка ОСОБА_10 , який вказав, що в день, коли ОСОБА_8 побив ОСОБА_6 , він був у них вдома й розпивав спиртні напої з ОСОБА_8 , проте пішов звідти до того, як все трапилось, тому обставин бійки з ОСОБА_6 не знає; свідка ОСОБА_11 , який працює фельдшером на швидкій медичній допомозі, та підтвердив, що був виклик на вказану адресу, під час огляду потерпілого були виявлені синці, підозра на перелом ребер, останній перебував в стані алкогольного сп`яніння, однак відмовився від госпіталізації.
Окрім того, на підтвердження винуватості ОСОБА_6 та доведеності його вини у вчиненні вказаного злочину суд обґрунтовано послався на дані, наявні в протоколі огляду трупа від 1 березня 2018 року з фототаблицею, згідно якого в проміжок часу між 2 год. 40 хв. та 3 год. 15 хв. в квартирі АДРЕСА_3 було проведено огляд; протоколі огляду трупу від 1 березня 2018 року, в проміжок часу між 9 год. 50 хв. та 11 год. 44 хв. було оглянуто труп ОСОБА_8 , під час проведення якого зафіксовано тілесні ушкодження, їх розташування; протоколі проведення слідчого експерименту від 18 квітня 2018 року, в ході якого свідок ОСОБА_9 показала механізм нанесення ударів ОСОБА_6 ОСОБА_8 ; протоколі проведення слідчого експерименту від 3 березня 2018 року, під час якого ОСОБА_6 за участю захисника розповів та показав як саме та куди наносив удари ОСОБА_8 , з ДВД-диском до нього, відеозапис якого було переглянуто в судовому засіданні. Взято судом до уваги дані електронного рапорту від 1 березня 2018 року, яким заявниця повідомила службу 102 про смерть дідуся; письмового повідомлення з КЗ «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» ДОР» № 09/1918 від 30 жовтня 2018 року.
Окрім того, на підтвердження винуватості та доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні вказаного злочину суд обґрунтовано послався на дані висновку судово-медичної експертизи № 128 від 5 березня 2018 року, відповідно до якого у ОСОБА_6 виявлені легкі тілесні ушкодження; висновку судово-медичної експертизи № 118 від 28 березня 2018 року, відповідно до якого при дослідженні трупа ОСОБА_8 виявлені тяжкі тілесні ушкодження, які перебувають у прямому причинному зв`язку із настанням смерті ОСОБА_8 .
Суд в сукупності з іншими доказами у справі, надав оцінку висновкам судово-медичних експертиз № 118 (додатковий 1) та (додатковий 2) від 18 квітня 2018 року, відповідно до яких кількість спричинених ударів потерпілому, вказана підозрюваним ОСОБА_6 в ході слідчого експерименту від 3 березня 2018 року, недостатня для утворення всього комплексу тілесних ушкоджень, які виявлені при проведенні судово-медичної експертизи, так само, як і кількість спричинених ударів потерпілому, вказана свідком ОСОБА_9 в ході слідчого експерименту від 18 квітня 2018 року.
Так, судом було допитано судово-медичного експерта ОСОБА_12 , який підтвердив висновки, зазначені в судово-медичних експертизах, та пояснив, що виявлені у ОСОБА_8 тілесні пошкодження були спричинені не більше ніж за 3 доби до настання смерті потерпілого, тобто не раніше ніж 26 лютого 2018 року, а тому причин вважати, що смерть ОСОБА_8 могла настати від його побиття іншими особами та за декілька днів до конфлікту з ОСОБА_6 , відсутні.
Як вбачається із матеріалів провадження, надаючи оцінку всім цим доказам у сукупності, суд обґрунтовано визнав їх належними, допустимими і достовірними, й достатніми для доведеності винуватості ОСОБА_6 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення.

Також були предметом перевірки суду апеляційної інстанції доводи сторони захисту про можливість отримання потерпілим тілесних ушкоджень за декілька днів до його побиття ОСОБА_6 , який в сукупності із дослідженими іншими доказами у справі, обґрунтовано визнав їх такими, що не заслуговують на увагу. Та вказав, що, як встановлено висновком судово-медичної експертизи № 118 від 28 березня 2018 року, виявлені тілесні ушкодження розглядаються у своїй сукупності як єдина травма, яка відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя та перебуває у прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_8 .
На думку колегії суддів касаційної інстанції, вирок місцевого суду відповідає положенням статей 370, 374 КПК України, а ухвала апеляційного суду є вмотивованою та відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які би були підставою для скасування чи зміни судових рішень, за результатами перевірки кримінального провадження не встановлено.
За таких обставин касаційна скарга захисника задоволенню не підлягає.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Верховний Суд

ухвалив:
Вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 грудня 2019 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 22 червня 2020 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 без задоволення.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_13