Справа № 461/152/20
Провадження № 1-кс/461/6493/20
УХВАЛА

30.10.2020 року слідчий суддя Галицького районного суду м.Львова ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна в межах кримінального провадження №0000001 від 03.01.2020 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.189 КК України.

В обґрунтування поданого клопотання покликається на те, що 21.01.2020 року в його квартирі, у якій він проживає з дружиною та сином, на підставі ухвали слідчого судді Галицького районного суду м.Львова від 14.01.2020 року по справі №461/152/20 було проведено обшук його сина ОСОБА_4 . Однак, в ході проведення обшуку було вилучено особисті кошти заявника 4895 євро, 60 доларів США, 40 фунтів та 30 злотих. Вказані кошти зберігались у кімнаті заявника та останній зберігав їх на лікування. Дані кошти складаються з виплаченої одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в Національній гвардії України в зоні АТО та такі він тривалий час заощаджував, щоб мати можливість оздоровитись, оскільки є особою пенсійного віку, а його дружина ОСОБА_5 інвалід 3 групи. Зазначає, що його син ОСОБА_4 жодного відношення до вказаних заощаджень не має, про що було також наголошено і під час вилучення коштів. Крім того, вказує, що його син - ОСОБА_4 досі має статус свідка у даній справі. Відтак, просить клопотання задоволити.

До судового засідання ОСОБА_3 подав клопотання про слухання справи у його відсутності, клопотання підтримав.

Слідчий та прокурор в судове засідання не з`явились, хоча були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, наслідки неявки.

Дослідивши матеріали справи, слідчий суддя приходить до висновку про задоволення клопотання, виходячи з наступного.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч.1 ст.9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

У відповідності до ч.1 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Слідчим суддею встановлено, що Відділом розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції у Львівській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000001 від 03.01.2020 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.189 КК України.

В межах даного кримінального провадження, ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м.Львова від 23.01.2020 року накладено арешт на грошові кошти, вилучені в ході обшуку, в т.ч. за місцем проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 із забороною відчуження, користування та розпорядження такими.

Як встановлено під час судового розгляду, однією з підстав накладення арешту на зазначені грошові кошти слугувала необхідність забезпечення можливої конфіскації майна, а також забезпечення збереження речових доказів.

Подальше накладення арешту на вказані грошові кошти не вбачається за доцільне, оскільки порушує баланс між втручанням у права та свободи особи та потребами досудового розслідування.

Суд вважає, що на даний час потреби досудового розслідування не виправдовують такий ступінь втручання у право власності та подальше застосування заходів забезпечення кримінального провадження суперечить вимогам ч.3 ст.132 КПК України.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення:

1. збереження речових доказів;

2. спеціальної конфіскації;

3. конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4. відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч.3 ст.132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно п.2.6 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 07.02.2014 року «Про узагальнення судової практики розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження» вбачається, що арешт може бути накладено на майно підозрюваного, обвинуваченого, осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. При цьому таке майно може перебувати як у згаданих осіб, так і в інших фізичних або юридичних осіб. Щодо осіб, які не є підозрюваними (яким у порядку, передбаченому ст.ст. 276 - 279 КПК, повідомлено про підозру, або яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення), обвинуваченими (особа, обвинувальний акт щодо якої передано до суду в порядку, передбаченому ст.291 КПК) або особами, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, не може бути прийнято ухвалу про арешт майна.

Відповідно до ст.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи те, що орган досудового розслідування, за клопотанням якого накладено арешт, не надав слідчому судді належних доказів для беззапереченого висновку щодо необхідності продовження дії даного заходу забезпечення кримінального провадження, в той час, як заявник є власником вказаного майна та ні він, ні його син не мають процесуального статусу підозрюваного у кримінальному провадженні, з метою не допущення порушення права власності особи на користування, володіння та розпорядження належним йому майном, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність скасування арешту майна.

Керуючись ст.ст. 131, 132, 167, 170, 171 КПК України, слідчий суддя, -
у х в а л и в :
клопотання ОСОБА_3 - задоволити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м.Львова від 23.01.2020 року в частині грошових коштів, вилучених під час обшуку житла 21.01.2020 року за адресою: АДРЕСА_1 : 4895 Євро, 60 Доларів США, 40 Фунтів та 30 Злотих.

Вказане майно - повернути власнику ОСОБА_3 .

Ухвала остаточна, оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1