ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2579/20 Справа № 202/7174/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого (в режимі
відеоконференції) ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 липня 2020 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001336 22 серпня 2019 року, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 186, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

За вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 липня 2020 року ОСОБА_7 засуджено до покарання: за ч. 1 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки; за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки; за ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки; за ч. 4 ст. 296 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань визначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.
Залишено до набрання вироком законної сили ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у провадженні.
Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні у м. Дніпрі відкритого викрадення чужого майна; відкритого викрадення чужого майна, вчиненого повторно; незаконного придбання, носіння та зберігання вогнепальної зброї, без передбаченого законом дозволу; а також хуліганства із застосуванням вогнепальної зброї за наступних обставин.
В кінці серпня 2019 року, більш точний час та дату в ході досудового розслідування та судового розгляду встановити не вдалося, ОСОБА_7 , перебуваючи в невстановленому в ході досудового розслідування місці, помітив на землі предмет, за візуальними ознаками схожий на пістолет, після чого розуміючи, що знайдений ним пістолет є вогнепальною зброєю, у нього раптово виник злочинний умисел, спрямований на незаконне придбання, носіння та зберігання вогнепальної зброї, без передбаченого законом дозволу.
Далі ОСОБА_7 , знаходячись у вказаному місці та у вказаний час, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, діючи умисно, без передбаченого законом дозволу, взяв вказаний пістолет та утримував при собі, таким чином незаконно придбав вогнепальну зброю, після чого утримуючи при собі раніше придбану вогнепальну зброю, діючи умисно, без передбаченого законом дозволу почав пересуватися вулицями м. Дніпра пішим ходом до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , таким чином незаконно переніс вогнепальну зброю.
Того ж дня ОСОБА_7 , знаходячись за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_2 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, поклав раніше придбаний ним пістолет в одній з кімнат в квартирі, тим самим почав незаконно зберігати вогнепальну зброю без передбаченого законом дозволу у обраному ним місці.
22 серпня 2019 року приблизно о 12 год. 45 хв. ОСОБА_7 знаходився біля буд. 54 по пр. П.Калнишевського в м. Дніпрі, де побачив раніше незнайому йому ОСОБА_10 , яка в цей момент проходила за вищевказаною адресою та у якої на шиї знаходились золоті прикраси - ланцюжок з хрестиком, після чого у ОСОБА_7 раптово виник злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), реалізуючи який він 22 серпня 2019 року, перебуваючи у вказаному місці та у зазначений час, діючи умисно, з корисливих мотивів та особистої зацікавленості, з метою викрадення чужого майна, розуміючи, що його дії є очевидними для оточуючих та ОСОБА_10 , передбачаючи спричинення майнової шкоди та бажаючи її настання, з метою власного збагачення підійшов до останньої спереду та двома руками шляхом ривку зірвав з шиї ОСОБА_10 золотий ланцюжок з золотим хрестиком. Після цього ОСОБА_7 з викраденим майном з місця вчинення злочину зник, отримавши при цьому реальну можливість розпоряджатися ним на власний розсуд, спричинивши ОСОБА_10 майнову шкоду у розмірі 23 865,03 грн.
25 серпня 2019 року приблизно о 09 год. 50 хв. ОСОБА_7 , знаходячись біля буд. 1А, що розташований по пр. П.Калнишевського у м. Дніпрі, побачив ОСОБА_11 , яка проходила поруч із ринком «Північний», на шиї якої знаходився ланцюжок з хрестиком, вироблені з золота, після чого у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчиненого потворно, реалізуючи який він 25 серпня 2019 року, перебуваючи у вказаному місці та у зазначений час, діючи відкрито, умисно, з корисливих мотивів та особистої зацікавленості, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, підійшов до потерпілої ОСОБА_11 , лівою рукою схопив за золотий ланцюжок та шляхом ривку зірвав його з її шиї, після цього із викраденим майном з місця скоєння правопорушення втік, розпорядившись ним на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_11 майнову шкоду у розмірі 5020,78 грн.
Далі, перебуваючи у вказаному місці та у зазначений час злочинні дії ОСОБА_7 були помічені ОСОБА_9 , який розпочав переслідувати ОСОБА_7 з метою припинити злочинні дії останнього, затримати його та в подальшому передати працівникам поліції. Під час переслідування, яке відбувалось у дворах будинків по пр. П.Калнишевського в м. Дніпрі, ОСОБА_9 голосно кричав, щоб ОСОБА_7 припинив своє протиправне діяння та зупинився, а останній ігноруючи його вимоги продовжував бігти, розуміючи, що у випадку його затримання він може опинитися у місцях позбавлення волі. Так, перебуваючи біля буд. 4 по пр. П.Калнишевського в м. Дніпрі у ОСОБА_7 раптово виник злочинний умисел на вчинення хуліганства, реалізуючи який ОСОБА_7 , усвідомлюючи, що він знаходиться у громадському місці в денний час доби, демонструючи свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки у суспільстві, та розуміючи, що його дії можуть створити реальну загрозу для життя чи здоров`я громадян, які у цей час знаходились поряд, дістав із сумки, одягненої на ньому через плече, пістолет «ZORAKI-MOD.-914» калібру 9 мм P.A.K. турецького виробництва та з метою залякування ОСОБА_9 , який переслідував останнього, здійснив декілька пострілів у повітря.
Оскільки ОСОБА_9 продовжував переслідування ОСОБА_7 , останній, продовжуючи вчиняти свої хуліганські дії, грубо порушуючи громадський порядок, добігши до території СЗШ №14, розташованої за адресою: м. Дніпро, вул. Батумська, 20а, діючи умисно, з метою повторного залякування знову вчинив постріл з пістолета «ZORAKI-MOD.-914» калібру 9 мм P.A.K. турецького виробництва у бік ОСОБА_9 , в результаті чого спричинив останньому тілесне ушкодження у вигляді сліпого поранення лівого стегна, яке є легким тілесним ушкодженням, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить змінити вирок суду в частині призначення покарання та пом`якшити призначене покарання на підставі ст.ст. 66, 69 КК України. В іншій частині вирок суду залишити без зміни.
Обґрунтовуючи свої вимоги зазначає, що судом не в повній мірі враховано обставини, що пом`якшують покарання, а саме: щире каяття та повне визнання винуватості. Вказує, що суд не надав йому можливості для відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Зазначає, що вирок було винесено за відсутності захисника та прокурора.
В апеляційній скарзі захисник просить скасувати вирок суду та постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років та на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнити його від призначеного покарання з іспитовим строком на 3 роки.
Обґрунтовуючи свої вимоги зазначає про невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину і особі обвинуваченого внаслідок суворості та можливість призначення більш м`якого покарання.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити.
Прокурор заперечував проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та захисника, просив їх залишити без задоволення.
Потерпілий ОСОБА_9 заперечував проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та захисника.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скаргах доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню виходячи з наступного.
Згідно зі ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду першої інстанції щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які його засуджено, правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 186, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296 КК України відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, проти яких не заперечували учасники провадження, і вказані обставини не оскаржуються в апеляційній скарзі, тому перегляду не підлягають.
Що стосується тверджень обвинуваченого та захисника про невідповідність призначеного покарання тяжкості вчинених злочинів і особі обвинуваченого внаслідок суворості та можливість призначення йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України або його звільнення від призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України, апеляційний суд приходить до такого висновку.
Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що помякшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Враховуючи роз`яснення, які містяться в п.п. 1, 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 23 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, при призначенні покарання з іспитовим строком необхідно враховувати тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи. Рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.
Відповідно до наведеного, призначаючи покарання винному суд повинен урахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про винну особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення такої особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого злочину.
Згідно зі ст. 69 КК України призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за вчинений злочин, може мати місце за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості цього злочину, з урахуванням особи винного.
Відповідно до ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Перевіряючи провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_7 в апеляційному порядку суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції в повній мірі дотримався вимог ст. 65 КК України та достатніх підстав для застосування щодо ОСОБА_7 вимог ст.ст. 69, 75 КК України судом не встановлено і в апеляційних скаргах також не наведено.
При призначенні ОСОБА_7 покарання суд відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчинених правопорушень, дані про його особу, а також усі обставини провадження. Суд також зазначив, що визнав обставиною, що помякшує покарання, щире каяття, обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченому вчинення злочину щодо особи похилого віку.
З урахуванням сукупності перелічених даних, тяжкості скоєних кримінальних правопорушень та конкретних обставин їх вчинення, а також даних про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, провину визнає, не має міцних соціальних звязків, суд дійшов висновку про необхідність призначення покарання у виді позбавлення волі в межах санкцій ч. 1 ст. 186, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України.
Доводи обвинуваченого про те, що він щиро кається та вину визнав в повній мірі, вже були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання.
Матеріали провадження не містять та під час апеляційного перегляду не надано доказів на підтвердження того, що судом вчинювались перешкоди ОСОБА_7 для відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Крім того чинним КПК України не передбачено надання судом часу обвинуваченому для відшкодування завданих потерпілому збитків.
Також в матеріалах провадження відсутні та стороною захисту під час апеляційного перегляду не надано доказів про здійснення обвинуваченим заходів, спрямованих на відшкодування завданої потерпілому шкоди, а тому відповідні доводи обвинуваченого ОСОБА_7 є необгрунтованими.
Захисником ОСОБА_8 як в апеляційній скарзі, так і під час апеляційного перегляду не надано доказів, які б істотно знижували ступінь тяжкості та суспільну небезпеку вчинених обвинуваченим злочинів.
З огляду на фактичні обставини кримінального провадження, положення кримінального закону, мету покарання призначене судом покарання ОСОБА_7 за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Підстав для пом`якшення призначеного ОСОБА_7 покарання на підставі ст. 69 КК України чи звільнення ОСОБА_7 від призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України з мотивів, про які йдеться в апеляційних скаргах обвинуваченого та захисника, апеляційний суд не вбачає.

З огляду на це наведені в апеляційних скаргах обвинуваченого та захисника доводи про те, що призначене ОСОБА_7 покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого і за своїм видом є явно несправедливим внаслідок суворості, не впливають на відповідність призначеного покарання і не містять достатніх даних про призначення ОСОБА_7 більш м`якого покарання, про що наполягали в своїх апеляційних скаргах обвинувачений та його захисник.
Що стосується доводів обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що оскаржуваний вирок суду було оголошено за відсутності його захисника та прокурора, слід зазначити наступне.
Статтею 366 КПК України передбачено, що після останнього слова обвинуваченого суд негайно виходить до нарадчої кімнати для ухвалення вироку, про що головуючий оголошує присутнім у залі судового засідання.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 КПК України судове рішення оголошується прилюдно негайно після виходу з нарадчої кімнати.
Як слідує з журналу судового засідання суду першої інстанції від 22 липня 2020 року та його технічного запису захисник ОСОБА_8 та прокурор ОСОБА_12 були присутні у судовому засіданні, надавали пояснення та брали участь у судових дебатах, крім того були присутні під час видалення суду до нарадчої кімнати для прийняття рішення.
Разом з тим відсутність у чинному КПК України вимог щодо обов`язковості оголошення вироку лише у присутності прокурора та захисника, а тому їх відсутність під час оголошення оскаржуваного вироку суду від 22 липня 2020 року не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, як про це зазначає в апеляційній скарзі обвинувачений, та не тягне за собою скасування чи зміну вироку суду.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність у провадженні, які були б підставами для скасування оскаржуваного судового рішення, апеляційним судом не встановлено.

З огляду на викладене апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 липня 2020 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення ухвали, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4