КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві 19 січня 2021 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 , яка діє в інтересах ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Обухівського районного суду Київської області від 29 вересня 2020 року,

за участі: прокурора представника власника майна ОСОБА_7 , ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого слідчого відділення Обухівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_8 , погоджене заступником начальника Обухівського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_7 та накладено арешт на майно, яке належить ОСОБА_6 із забороною відчужувати його та перетворювати, а саме:
- житловий будинок загальною площею 1178,5 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 108;

- земельну ділянку площею 0,3 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:045:0122, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 08;

- гаражний бокс в підземному гаражі загальною площею 21,2 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00;

- земельну ділянку площею 0,15 га, розташовану за адресою:
АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:045:0102, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 08;

- земельну ділянку площею 0,15 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:045:0102, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 08;

- житловий будинок загальною площею 184 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_3 реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 0;

- квартиру загальною площею 48,7 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 6748991. Заборонено державним реєстраторам та особам уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів (посадовим особам Мінюсту, нотаріусам) здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо набуття або припинення права власності та користування, зміни власників та користувачів, зміни форми власності та порядку користування згаданим майном.

Приймаючи рішення, слідчий суддя прийшов до висновку про необхідність задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на вищевказане майно, з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

Не погоджуючись з таким рішенням, представник ОСОБА_5 , яка діє в інтересах власника майна ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Обухівського районного суду Київської області від 29 вересня 2020 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого.

Автор апеляційної скарги вважає ухвалу слідчого судді незаконною та необґрунтованою, у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Зокрема, зазначає про необґрунтованість пред`явленої ОСОБА_6 підозри, з огляду на те, що твердження слідчого, викладені в повідомлені про підозру не знайшли свого підтвердження, оскільки встановлено, що ОСОБА_6 не надавав жодних вказівок особам щодо проведення закупівлі та, взагалі, останній не є суб`єктом інкримінованого йому кримінального правопорушення, оскільки грошові кошти ТОВ «ЗДРАВО» набуло не безоплатно, а в рамках законної процедури закупівлі і виконання договору закупівлі.

На переконання представника, слідчий суддя, задовольняючи клопотання про арешт майна, не врахував, що воно не відповідає вимогам КПК України, а саме не містить посилання на достатні, належні та допустимі докази існування обставин, що вказують на наявність ризиків, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України.

Звертається увага суду і на те, що майно, на яке слідчий просив накласти арешт, набуто ОСОБА_6 за час шлюбу та є спільною сумісною власністю подружжя.

Крім того, як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зазначене у клопотанні майно перебуває під обтяженням, що унеможливлює накладення арешту повторно.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника власника майна, яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, виступ прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити в силі ухвалу слідчого судді, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Частиною 2 статті 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою, зокрема, забезпечення конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.
Згідно з ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Так, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що слідчий суддя при розгляді клопотання слідчого дотримався вищевказаних вимог закону, перевіривши при цьому наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, наявність ризиків та доведеність обставин, передбачених ст.ст. 132, 170 КПК України, таким чином, взявши до уваги усі обставини, які у відповідності до ст. 173 КПК України повинні враховуватися при вирішенні питання про арешт майна.
Так, з наданих суду матеріалів провадження вбачається, що Обухівським відділом поліції Головного управління Національної поліції в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні відомості якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань07 вересня 2020 року під № 0001318, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.
У вересні 2020 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у заволодінні чужим майном, шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненому в особливо великому розмірі, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України. При цьому, санкція кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України передбачає обов`язкове додаткове покарання у вигляді конфіскації майна.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Вказана позиція відображена, зокрема й в рішенні Суду від 30 серпня 1990 року у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства».
Як убачається з матеріалів провадження, наданих слідчому судді, які обґрунтовують клопотання, зазначені у клопотанні слідчого обставини підозри ОСОБА_6 могли мати місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних та доказами. Тобто існують обґрунтовані підстави підозрювати ОСОБА_6 у вчиненні згаданого кримінального правопорушення.

Наведене нівелює доводи представника власника майна щодо необґрунтованості пред`явленої ОСОБА_6 підозри у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.
Крім того, на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, то на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише можна визначити, що причетність ОСОБА_6 до скоєння кримінального правопорушення, підозра у якому йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування слідчим суддею щодо нього такого обмежувального заходу, як арешт майна.
Посилання представника на те, що майно, на яке слідчий просить накласти арешт, набуто ОСОБА_6 за час шлюбу з ОСОБА_9 , та є їхньою спільною сумісною власністю, є передчасними, оскільки правом визначати статус майна, зокрема спільну сумісну власність, наділений лише суд при його поділі між подружжям в натурі, проте таких даних представником суду не надано.
Доводи викладені в апеляційній скарзі про те, що зазначене у клопотанні слідчого майно перебуває під обтяженням, що унеможливлює накладення арешту повторно, не є безумовною підставою для скасування ухвали слідчого судді та відмови у задоволенні клопотання про накладення арешту на майно. Враховуючи при цьому і те, що арешт на майно накладено в іншому кримінальному провадженні та те, що вказана обставина була відома слідчому судді під час прийняття оскаржуваного рішення.
Зважаючи на вищевикладене, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на згадане майно, яке належить ОСОБА_6 , врахувавши при цьому і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб, та забезпечивши своїм рішенням розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому доводи автора апеляційної скарги щодо незаконності ухвали слідчого судді, слід визнати непереконливими.
При цьому, колегія суддів враховує і те, що у відповідності до вимог ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційна скарга представника власника майна, навіть з урахуванням усіх викладених в ній доводів, задоволенню не підлягає.
На підставі вищевикладених обставин, керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Обухівського районного суду Київської області від 29 вересня 2020 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого слідчого відділення Обухівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_8 , погоджене заступником начальника Обухівського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_7 та накладено арешт на нерухоме майно, яке належить ОСОБА_6 із забороною відчужувати його та перетворювати, - залишити без змін, а апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 , яка діє в інтересах ОСОБА_6 , - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Унікальний номер справи 372/3126/20 Справа №11-сс/824/510/2021 Категорія: ст.170 КПК УкраїниГоловуючий у першій інстанції ОСОБА_10 Доповідач: ОСОБА_1