ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/2092/20 Номер провадження 11-сс/814/880/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2020 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:
головуючогосудді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з секретарем
судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
власника майна ОСОБА_7
представника адвоката ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали судового провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтава від 31.07.2020, -

ВСТАНОВИЛА:
Клопотання слідчого Першого слідчого відділу СУ ТУ ДБР у м. Полтава, ОСОБА_9 задоволено.

Накладено арешт із забороною розпорядження та відчуження на майно підозрюваного ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою забезпечення конфіскації майна, а саме на земельну ділянку за адресою: кадастровий номер :01:001:0667, площею 2 га, реєстраційний номер 220, Божедарівська селищна рада, Криничанський район, Дніпропетровська область.

Накладено арешт із забороною розпорядження, відчуження та користування на майно, що належить на праві спільної сумісної власності підозрюваному ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та його дружині ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і зареєстроване на її ім`я, з метою забезпечення конфіскації майна, а саме на:

- автомобіль марки «Volkswagen», моделі «Раssat», державний номерний знак НОМЕР_1 ;

- автомобіль марки «Toyota», моделі «RAV4», державний номерний знак НОМЕР_2 , шляхом зобов`язання ОСОБА_10 , його дружини ОСОБА_7 та/або інших осіб у фактичному володінні яких перебувають вказані автомобілі передати автомобілі слідчому, який входить до складу групи слідчих, для подальшої передачі їх на зберігання на спеціальний майданчик ГУНП в Дніпропетровській області, за адресою: вул. Передова, 427 м. Дніпро.

Прийняття такого рішення слідчий суддя мотивував тим, що на виконання вимог ч.1 ст.173 КПК України слідчий довів необхідність арешту майна, а також наявністю ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України.
Не погоджуючись із судовим рішенням слідчого судді ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтава скасувати у частині арешту майна, що належить ОСОБА_7 , а саме: автомобіля марки «Toyota», моделі «RAV4», д.н.з. НОМЕР_2 .

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що слідчий суддя суду першої інстанції не врахував те, що: автомобіль марки «Toyota» моделі «RAV4» ОСОБА_7 придбала за кошти, які їй надала мати ОСОБА_11 у липні 2019 року, через це автомобіль належить тільки ОСОБА_7 , підозрюваний у кримінальному провадженні ОСОБА_10 ніякого відношення до даного автомобіля не має; ОСОБА_7 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 368 КК України слідчим не повідомлялося; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для ОСОБА_7 ; обмеження права власності у зв`язку з арештом на майно, яке належить ОСОБА_7 , призведе до негативних наслідків для неї, а саме у безпідставному обмеженні у користуванні власним майном, неможливістю ним розпорядитись на свій розсуд, адже на вказаному автомобілі ОСОБА_7 їздить до місця своєї роботи та возить дітей до школи, оскільки її робоче місце та місце розташування школи знаходяться на значній відстані від місця постійного мешкання.
Крім того, в поданій апеляційній скарзі ОСОБА_7 порушує питання щодо поновлення строку на апеляційне оскарження, мотивуючи тим, що про існування даної ухвали ОСОБА_7 стало відомо лише 11.09.2020, адже її не було повідомлено про час та місце розгляду клопотання, дана ухвала взагалі відсутня в єдиному державному реєстрі судових рішень, копії оскаржуваної ухвали їй вручено не було.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення: власника майна ОСОБА_7 та її представника адвоката ОСОБА_8 , які просили задовольнити апеляційну скаргу з підстав в ній наведених прокурора, який, посилаючись на законність судового рішення слідчого судді заперечив проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд дійшов висновку.
Згідно з положеннями ч.1 ст.117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Відповідно до ч.3 ст.395 КПК України якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, або якщо вирок було ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, в порядку, передбаченому статтею 382 цього Кодексу, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Апеляційним судом встановлено, що оскаржувана ухвала слідчого судді постановлена за відсутності ОСОБА_7 , що підтверджується журналом судового засідання (а.с. 75), відомостей щодо направлення копії ухвали слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтава від 31.07.2020 учасникам судового провадження, матеріали справи не містять.

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 направила на адресу суду апеляційної інстанції 12.09.2020, що підтверджується вхідним штампом на конверті. В поданій апеляційній скарзі остання зазначає, що про існування оскаржуваної ухвали їй стало відомо 11.09.2020.

За таких обставин, зважаючи на те, що апелянт порушує питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, враховуючи відсутність доказів направлення місцевим судом копії оскаржуваної ухвали, колегія суддів, керуючись положеннями ч.3 ст.395 КПК України, вважає, що апелянтом не пропущено п`ятиденний строк апеляційного оскарження ухвали слідчого судді.
З матеріалів справи вбачається, що ухвала слідчого судді в частині накладення арешту на земельну ділянку та автомобіль марки «Volkswagen», моделі «Passat», д.н.з. НОМЕР_3 учасниками судового провадження не оспорюється.
У відповідності до вимог ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Під час апеляційного перегляду встановлено, що у провадженні Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, перебувають матеріали досудового розслідування № 0000101 від 27.01.2020 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 368, ч. 3 ст. 368 КК України.

Органами досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_10 відповідно до наказу ГУНП в Дніпропетровській області № 198 о/с від 23.07.2018 призначений на посаду старшого інспектора відділу контролю обігу зброї у сфері дозвільної системи Управління превентивної діяльності ГУНП в Дніпропетровської області та відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників правоохоронних органів та суду» є працівником правоохоронного органу та має звання майора поліції.

ОСОБА_10 є службовою особою правоохоронного органу, яка постійно здійснює функції представника влади та відповідно до посадової інструкції затвердженої заступником начальника ГУНП в Дніпропетровській області від 03.08.2019 здійснює організацію роботи інспекторів дозвільної системи територіальних органів поліції області щодо контролю та відпрацюванню індивідуальних власників пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, а також спеціальних засобів самооборони, зарядженими речовинами сльозоточивої та дратівної дії; оформлює дозволи на придбання, зберігання та носіння громадянами мисливської вогнепальної нарізної зброї, мисливської гладкоствольної, газової зброї, а також пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії; узагальнює матеріали, які надають громадяни для оформлення дозволів на придбання, зберігання та носіння громадянами мисливської вогнепальної нарізної зброї, а також пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та передає їх керівникам, відповідальним за цей напрямок.

З метою отримання неправомірної вигоди, діючи умисно, розуміючи протиправний характер своїх дій, ОСОБА_10 забезпечує отримання дозволів на право придбання спеціальних засобів для відстрілу гумових куль, а також їх носіння та зберігання громадянам, які фактично на момент звернення до ОСОБА_10 не мають правових підстав та документів для отримання таких дозволів. Зокрема, вказані дозволи надаються без проходження навчання та здачі заліків з вивчення матеріальної частини пристроїв, правил застосування та заходів безпеки поводження зі зброєю, без проходження особою медичного огляду та особі, яка не перебуває у громадських формуваннях, не є депутатом, журналістом, співробітником суду, військовослужбовцем, державним службовцем, правоохоронцем або близьким родичем вказаних категорій осіб.

17.01.2020 до Управління превентивної діяльності ГУНП в Дніпропетровській області за адресою: вул. Князя Володимира Великого, буд. 34 м. Дніпро, звернувся громадянин ОСОБА_12 з проханням надання консультації з приводу отримання дозволу на зброю. Дізнавшись про це, ОСОБА_10 вийшов до ОСОБА_12 та в ході розмови повідомив йому, що він не має право на отримання дозволу пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, адже не являється правоохоронцем, журналістом, депутатом або членом громадського формування.

Водночас, ОСОБА_10 діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою отримання неправомірної вигоди запропонував ОСОБА_12 надати неправомірну вигоду в розмірі 350 доларів США за забезпечення отримання дозволу ОСОБА_13 на придбання пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії.

Продовжуючи діяти на реалізацію свого злочинного наміру, спрямованого на отримання неправомірної вигоди від ОСОБА_12 за забезпечення отримання ним зазначеного дозволу ОСОБА_10 11.02.2020 приблизно о 15 години 08 хвилин перебуваючи на першому поверсі приміщення Управління превентивної діяльності ГУНП в Дніпропетровській області розташованої за адресою: вул. Князя Володимира Великого, буд. 34, м. Дніпро, спілкуючись із ОСОБА_12 вказав останньому покласти зазначені грошові кошти у файл із особистими документами ОСОБА_12 та в подальшому отримав від ОСОБА_12 грошові кошти у розмірі 350 доларів США (згідно курсу НБУ станом на 11.02.2020 суму в еквіваленті 8 581 гривні 58 коп.), які за його вказівкою були ОСОБА_12 вкладені у прозорий файл із копіями особистих документів ОСОБА_12 .

Продовжуючи свою злочинну діяльність ОСОБА_10 , 04.03.2020 діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою отримання неправомірної вигоди, висловив ОСОБА_12 намір забезпечити, за надання неправомірної вигоди в розмірі 350 доларів США, видачу дозволу на придбання пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії брату останнього ОСОБА_14 , за відсутності правових підстав для видачі такого дозволу.

В подальшому, ОСОБА_10 , продовжуючи діяти на реалізацію свого злочинного наміру, спрямованого на отримання неправомірної вигоди від ОСОБА_12 за забезпечення отримання дозволу його братом ОСОБА_14 , 19.03.2020 приблизно о 12 години 45 хвилин перебуваючи поруч із будівлею розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , спілкуючись із ОСОБА_12 вказав останньому покласти зазначені грошові кошти у файл із особистими документами ОСОБА_14 та в подальшому одержав від ОСОБА_12 грошові кошти у розмірі 350 доларів США (згідно курсу НБУ станом на 19.03.2020 суму в еквіваленті 9 543 гривні 98 коп.), які за його вказівкою були ОСОБА_12 вкладені у прозорий файл із копіями особистих документів ОСОБА_14 .

19.03.2020 ОСОБА_10 затримано працівниками правоохоронних органів в порядку ст. 208 КПК України (а.с.23-29).

22.04.2020 ОСОБА_10 повідомлено про підозру та про зміну раніше повідомленої підозри у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 368 КК України, а саме у проханні надання неправомірної вигоди та одержанні службовою особою неправомірної вигоди для себе за вчинення в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, дій з використанням наданої їй влади та службового становища; ч. 3 ст. 368 КК України, а саме в проханні надання неправомірної вигоди та одержанні службовою особою неправомірної вигоди для себе за вчинення в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, дій з використанням наданої їй влади та службового становища, вчиненому повторно (а.с. 38-42).
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1)збереження речових доказів;

2)спеціальної конфіскації;

3)конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4)відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку передбаченому п. 3 ч. 2 цієї статті, тобто з метою конфіскації майна, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд, у випадку передбаченому Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.
Відповідно до ст. 59 КК України, покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу. Перелік майна, що не підлягає конфіскації, визначається законом України.
Відповідно до ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (частина 2 статті 60 СК). Дружина, чоловік мають право укласти з іншою особою договір купівлі-продажу, міни, дарування, довічного утримання (догляду), застави щодо своєї частки у праві спільної сумісної власності подружжя лише після її визначення та виділу в натурі або визначення порядку користування майном (частина 1 статті 67 СК).
Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина 1 статті 69 СК). У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Відповідно до положень Кримінального кодексу України, кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.368 КК України, у якому, зокрема, підозрюється ОСОБА_10 передбачає додаткове покарання у виді конфіскації майна.
Допитана в судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_11 , яка є матір`ю ОСОБА_7 показала, що 12.02.2016 вона ОСОБА_11 , надала ОСОБА_7 грошові кошти у сумі 18000 доларів США, на які ОСОБА_7 придбала автомобіль. Указані грошові кошти ОСОБА_11 від продажу належної їй квартири.
Відповідно до копії договору купівлі-продажу від 25.07.2014 ОСОБА_11 продала квартиру, яка належала їй на праві особистої приватної області за 242773 грн.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_10 , якому було повідомлено про підозру у рамках даного кримінального провадження у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1, 3 ст.368 КК України, перебуває в шлюбі з ОСОБА_7 з 22.11.2003 (а.с. 43-44).
Відповідно до відповіді Головного сервісного центру МВС в Дніпропетровській області від 15.07.2020, автомобіль «Toyota RAV4», д.н.з. НОМЕР_2 , зареєстровано 24.07.2019 за ОСОБА_7 (а.с. 45).
Зі змісту щорічної декларації ОСОБА_10 за 2018 рік, вбачається, що вартість транспортного засобу «Toyota RAV4» на дату придбання у власність становила 321000 грн., у той час як у графі «джерело доходу» ОСОБА_7 вказано грошову суму у розмірі 252 000 грн, що на 69000 грн менше від вартості вказаного вище автомобіля.
Інші копії декларацій ОСОБА_10 не містять відомостей щодо розміру доходу ОСОБА_7 й, таким чином, не дають підстав вважати, що автомобіль «Toyota RAV4», д.н.з. НОМЕР_2 , відноситься до особистої власності ОСОБА_7 .
Колегія суддів констатує, що спільна сумісна власність подружжя належить подружжю незалежно від того, на чиє ім`я видано та оформлено документи.
За таких обставин, зважаючи на те, що під час апеляційного перегляду не знайшов свого підтвердження той факт, що автомобіль «Toyota RAV4», д.н.з. НОМЕР_2 придбано виключно за кошти ОСОБА_7 , та враховуючи, що даний автомобіль зареєстровано та набуто ОСОБА_7 в шлюбі з ОСОБА_10 , який підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.368 КПК України, слідчий суддя дійшов обгрунтованого висновку, що даний автомобіль підлягає арешту з метою конфіскації майна, однак накладаючи арешт не врахував наслідки вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для ОСОБА_7 .

Відповідно до ч. 4 ст. 173 КПК України, у разі задоволення клопотання про арешт майна, слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна.
У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вказаних вище положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).
Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України, передбачено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що накладення арешту на автомобіль марки «Toyota RAV4», д.н.з. НОМЕР_2 , із забороною користування ним, буде надмірним втручанням у права та інтереси законного власника ОСОБА_7 , якій автомобіль необхідний для забезпечення нормальних умов життєдіяльності, та не виправдовує потреби кримінального провадження, крім того, доводи клопотання та додані до нього матеріали не містять відомостей, які б давали підстав вважати, що користування автомобілем призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Посилання апелянта про її неповідомлення про розгляд клопотання слідчого, в якому вирішувалось питання про арешт належного їй майна, є непереконливими.
У відповідності до положень ч. 2 ст. 172 КПК України, клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.
У свою чергу, колегія суддів зауважує, що відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мали право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Арешт майна також може бути скасовано повністю або частково за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого й захисника чи законного представника, іншого власника чи володільця майна, якщо вони доведуть, що потреба у застосуванні цього заходу відпала, арешт майна може бути скасовано повністю аб частково.

Окрім цього, щодо стверджуваних порушень права на справедливий суд внаслідок неповідомлення ОСОБА_7 про розгляд клопотання слідчого, то варто зазначити, що можливість реалізації даних процесуальних прав власнику майна та його представнику було надано в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, якими останні й скористалися.

На підставі викладеного вище, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, з постановленням апеляційним судом нової ухвали про часткове задоволення клопотання слідчого шляхом зміни способу накладення арешту на автомобіль, який при викладених у клопотанні обставинах досягне справедливий баланс між інтересами власника майна, гарантованими законом і завданням цього кримінального провадження.
Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтава від 31.07.2020 в частині накладення арешту на автомобіль марки «Toyota», моделі «RAV4», державний номерний знак НОМЕР_2 , - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого у частині накладення арешту на автомобіль марки «Toyota», моделі «RAV4», державний номерний знак НОМЕР_2 , задовольнити частково.

Накласти арешт на автомобіль марки «Toyota», моделі «RAV4», державний номерний знак НОМЕР_2 , шляхом заборони його розпорядження та відчуження.

В іншій частині ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною й оскарженню не підлягає.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4