Номер провадження 1-кп/754/644/20
Справа№754/2710/20
Вирок
Іменем України

30 листопада 2020 року м. Київ

Деснянський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження №0000805 по обвинуваченню

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки Київської області, міста Прип`ять, українки, громадянки України, не працюючої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої;

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця міста Київ, українця, громадянина України, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , раніше не судимого;

- кожного, за ч. 2 ст. 186 КК України,

за участю сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_5 ,

сторони захисту: обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , захисників адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8

ВСТАНОВИВ:
Обвинувачений ОСОБА_4 03.02.2020 року, приблизно о 22 годині 30 хвилин, разом із обвинуваченою ОСОБА_3 , знаходячись біля 6 під`їзду будинку № 8 по вул. Космонавта Волкова в м. Києві, побачили раніше незнайому потерпілу ОСОБА_8 , у руках якої знаходився мобільний телефон, після чого у них виник умисел на відкрите викрадення чужого майна, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя потерпілого.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, обвинувачений ОСОБА_4 разом з обвинуваченою ОСОБА_3 , діючи умисно, протиправно, з корисливих мотивів, підійшли ззаду до потерпілої ОСОБА_8 , після чого, діючи згідно розподілених ролей обвинувачений ОСОБА_4 , з метою подолання волі потерпілої до опору, наніс один удар лівою рукою зжатою в кулак в область голови потерпілій ОСОБА_8 , від чого остання впала колінами на землю, а в цей час обвинувачена ОСОБА_3 , діючи згідно розподілених ролей нанесла один удар правою ногою в область голови потерпілій ОСОБА_8 , від якого остання впала з колін на сідниці, після чого обвинувачена ОСОБА_3 з рук потерпілої ОСОБА_8 відкрито викрала мобільний телефон «Леново А6010», вартістю 450 гривень, з двома сім картами оператора мобільного зв`язку «Лайфселл», без залишку коштів на рахунку, які матеріальної цінності для потерпілої не становлять.

В цей час, обвинувачений ОСОБА_4 , з метою подолання волі потерпілої до опору, наніс лівою рукою зжатою в кулак два удари в область голови потерпілої ОСОБА_8 зліва, тим самим обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 застосували до потерпілої ОСОБА_8 фізичне насильство, яке не є небезпечним для життя потерпілої та спричинили їй тілесні ушкодження у виді садна - на спинці носу в середній третині; синців на лівій боковій поверхні шиї в нижній третині, на тилі лівої кисті в 1-му міжпальцьовому проміжку; крововиливу - на слизовій оболонці верхньої губи справа, які не є небезпечним для життя потерпілої та відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Після цього, обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_3 з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, а відкрито викраденим майном розпорядились на власний розсуд, чим спричинили потерпілій ОСОБА_8 матеріальної шкоди на суму 450 гривень.

Суд дійшов висновку про доведеність вини обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , кожного, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для здоров`я потерпілого, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 винною себе у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України не визнала, пояснивши, що винна в тому, що нанесла один удар ногою в обличчя потерпілої. Показала, що з потерпілою вони раніше були знайомі, так як потерпіла є кумою її сусідів з квартири поверхом нижче в будинку, де вона проживає, які були винні їй грошові кошти та тривалий час не повертали борг. При цьому уточнила, що боргових зобов`язань саме у потерпілої ОСОБА_8 перед нею не було і конфліктів до цього випадку не виникало. Пояснила, що 03 лютого 2020 року у вечірній час доби перебувала разом з чоловіком ОСОБА_4 біля будинку № 8 по вул. Космонавта Волкова в м. Києві, побачивши потерпілу ОСОБА_8 , покликала її, і потерпіла зупинилась. Вона підійшла до потерпілої ОСОБА_8 та попросила щоб потерпіла покликала сусіда. На її прохання покликати сусіда потерпіла відмовила. Зазначила, що вона обурилась і нанесла один удар ногою потерпілій ОСОБА_8 в обличчя. Після удару, потерпіла ОСОБА_8 побігла до сусіда в квартиру. Від удару у потерпілої ОСОБА_8 випав мобільний телефон, який вона, ОСОБА_3 , підібрала та занесла до своєї квартири. Вказала, що потерпілій ОСОБА_8 , окрім неї більше ніхто удари не наносив. Та також зазначила, що умислу заволодіти телефоном потерпілої ОСОБА_8 у неї не було та вона в подальшому мала намір повернути телефон потерпілій. Шкодує, що вдарила потерпілу ОСОБА_8 ногою в обличчя. Зазначає, що не намагалася втекти та грабіж не скоювала.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину у вчиненні інкримінованих йому діянь не визнав в повному обсязі, пояснивши, що 03 лютого 2020 року у вечірній час доби з дружиною ОСОБА_3 перебуваючи біля будинку № 8 по вул. Космонавта Волкова в м. Києві, побачили потерпілу ОСОБА_8 . Дружина ОСОБА_3 покликала потерпілу ОСОБА_8 , остання зупинилась. Вони разом з дружиною підійшли до потерпілої ОСОБА_8 та дружина попросила потерпілу покликати сусіда. На її прохання покликати сусіда потерпіла відмовила, після чого його дружина ОСОБА_3 нанесла один удар ногою потерпілій ОСОБА_8 в обличчя та одразу ж ОСОБА_3 пішла до під`їзду. Зазначив, що він з потерпілою ОСОБА_8 залишився на вулиці та допомагав потерпілій на газоні шукати належний їй мобільний телефон, який у неї випав при ударі. Не знайшовши мобільний телефон, вони разом з потерпілою ОСОБА_8 зайшли до під`їзду. Показав, що згодом, дружина ОСОБА_3 повідомила йому, що знайшла телефон потерпілої та хоче його повернути потерпілій. Зазначив, що взагалі ніяких ударів потерпілій не наносив і йому не відомо, звідки могли утворитись у потерпілої інші тілесні ушкодження.

Разом з тим, незважаючи на не визнання самими обвинуваченими своєї вини, їх винуватість у вчиненні інкримінованого злочину повністю доводиться належними, допустимими й беззаперечними доказами, повно, всебічно та об`єктивно проаналізованими, оціненими в їх сукупності та безпосередньо дослідженими в ході судового розгляду даного кримінального провадження.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_8 пояснила, що 03 лютого 2020 року близько 22 год. 30 хв. вона йшла до своєї куми, яка проживає в буд. АДРЕСА_5 . Ідучи повз будинок, її хтось покликав. Вона обернулась і побачила наглядно знайомих їй ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . В цей же момент ОСОБА_4 наніс їй удар по голові, від якого вона впала на коліна. Потім ОСОБА_3 вдарила її ногою по обличчю та з рук вихопила мобільний телефон, та також ще два рази вдарили по потилиці і одразу ж ОСОБА_3 та ОСОБА_4 пішли в напрямку під`їзду. Зазначила, що на її крики з проханням повернути телефон, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не реагували. Вона пішла за ними до під`їзду, схопила за руку ОСОБА_3 і просила віддати телефон, оскільки це телефон дитини, на що ОСОБА_4 схопивши її за горло, притис до поштових ящиків, від чого вона почала кричати і хтось із мешканців будинку виглянув з квартири на її крик, після чого ОСОБА_3 та ОСОБА_4 разом з її телефоном втекли.

В обґрунтування доведеності вини обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України прокурором суду було надано наступні докази.

Відповідно до протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 04.02.2020 року потерпіла ОСОБА_8 звернулась до Деснянського УП ГУНП у м. Києві із заявою про те, що 03.02.2020 року приблизно о 22 год. 35 хв. за адресою: м. Київ, вул.. Волкова, 8 біля 6-го під`їзду наглядно знайомі відкрито заволоділи, шляхом поєднання з насильством, що не є небезпечним для життя або здоров`я, мобільним телефоном «Леново А6010».

Згідно з даними протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 04.02.2020 року потерпіла ОСОБА_8 заявила, що на фото під №4, із зображенням ОСОБА_4 , вона впізнає особу, яка 03.02.2020 року близько 22 год. 35 хв. за адресою: м. Київ, вул.. Волкова, 8 біля 6-го під`їзду спільно з ОСОБА_3 відкрито викрала її мобільний телефон марки «Леново А6010». Зазначила, що вона ОСОБА_4 впізнала за рисами обличчя, кольором очей, та за загальним виглядом.

Згідно з даними протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 04.02.2020 року потерпіла ОСОБА_8 заявила, що на фото під №3, із зображенням ОСОБА_3 , вона впізнає особу, яка 03.02.2020 року близько 22 год. 35 хв. за адресою: м. Київ, вул.. Волкова, 8 біля 6-го під`їзду спільно з ОСОБА_4 з застосуванням насильства відкрито викрала її мобільний телефон марки «Леново А6010». Зазначила, що вона ОСОБА_3 впізнала за загальними рисами обличчя в цілому, розрізом очей.

За протоколом огляду від 04.02.2020 року проведеним в приміщенні квартири АДРЕСА_6 , за місцем проживання ОСОБА_3 , в приміщенні коридору праворуч від входу до приміщення квартири на полиці виявлено мобільний телефон «Леново» ІМЕІ1: НОМЕР_1 ; ІМЕІ2: НОМЕР_2 . Вказаний мобільний телефон марки «Леново» було оглянуто, вилучено, поміщено до експертного пакета 7149197 та опечатано в присутності понятих.

Згідно протоколу огляду документів, речей від 04.02.2020 року з фото таблицею до нього, за участі потерпілої ОСОБА_8 було оглянуто мобільний телефон «Леново» ІМЕІ1: НОМЕР_1 ; ІМЕІ2: НОМЕР_2 , який містився в експертному пакеті 7149197. На момент огляду телефон знаходився у вимкненому стані та також в телефоні була відсутня сім карта.

За даними висновку судової товарознавчої експертизи №13-1/223 від 07.02.2020 року, яким визначено, що ринкова вартість виявленого та вилученого майна з приміщення квартири АДРЕСА_6 , а саме мобільного телефону марки «Леново А6010», станом на 03.02.2020 року могла становити 450,00 грн.

В судовому засіданні також було переглянуто диск DVD-R на якому міститься відеозапис слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_8 . Так, під час проведення слідчого експерименту потерпіла ОСОБА_8 показала і розказала про обставини подій, за яких 03.02.2020 року приблизно о 22 год. 30 хв., за адресою м. Київ, вул. Волкова 8, біля шостого під`їзду ОСОБА_3 за попередньою змовою з ОСОБА_4 із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя потерпілого, незаконно заволоділи мобільним телефоном марки «Lenovo», що належить ОСОБА_8 . Потерпіла показала з якої сторони вона йшла з маршрутного таксі. Підходячи до шостого під`їзду, ОСОБА_8 вказала, що до неї почали підходити люди, а саме обвинувачена ОСОБА_3 та невідомий чоловік. Після цього ОСОБА_8 показала, як до неї підійшов невідомий чоловік, який був з обвинуваченою ОСОБА_3 та яким чином він наніс їй тілесні ушкодження, а саме ударом лівої руки в область голови. Після чого потерпіла впала на коліна. Будучи на колінах, до ОСОБА_8 підбігла обвинувачена ОСОБА_3 та з правої ноги нанесла потерпілій удар по обличчю, а саме по переносиці. В цей час у ОСОБА_8 в правій руці був мобільний телефон, марки «Lenovo». Внаслідок удару мобільний телефон потерпіла ОСОБА_8 , не змогла втримати в руці та обвинувачена ОСОБА_3 його вирвала з рук. В подальшому у потерпілої ОСОБА_8 з носу та роту пішла кров та вона почала закривати обличчя руками. Від болю вона впала на сідниці. В цей час обвинувачений ОСОБА_4 наніс рукою в область голови потерпілої ОСОБА_8 , ще два чи три удари. Удари він наносив кулаком в ліву сторону голови. Спочатку потерпіла ОСОБА_8 закривала під час ударів від обвинуваченого ОСОБА_4 обличчя, але потім не змогла стримувати біль та почала закривати голову в місці, куди були нанесені удари. Після того, як обвинувачений ОСОБА_4 перестав наносити удари, він пішов за обвинуваченою ОСОБА_3 , а тим часом, потерпіла ОСОБА_8 підвелась на ноги та пішла за ними. Після цього вони зайшли до під`їзду №6 будинку АДРЕСА_5 . В цей час потерпіла ОСОБА_8 кричала до обвинуваченої ОСОБА_3 , щоб та повернула мобільний телефон, але обвинувачена ОСОБА_3 ніяк не реагувала.

Згідно висновку експерта № 042/1-158-2020 від 04.02.2020 року при судово медичній експертизі ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 виявлено: садно на спинці носу в середній третині; синці на лівій боковій поверхні шиї в нижній третині, на тилі лівої кисті в 1-му між пальцьовому проміжку; крововилив на слизовій оболонці верхньої губи справа. Вказані ушкодження спричинені тупим предметом (предметами), могли утворитись 03.02.2020 року, не були небезпечними для життя та відносяться до легких тілесних ушкоджень ( за критерієм тривалості розладу здоров`я).

За висновком експерта № 042-311-2020 від 10.02.2020 року, експерт підсумував, що вивчивши та проаналізувавши дані, які викладені у «Висновку експерта» №042/1-158-2020 від 04.02.2020 на ім`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , свідчать про те, що у неї мали місце тілесні ушкодження: садно на спинці носу в середній третині (0,9x0,4 см); синці на лівій боковій поверхні шиї в нижній третині (1x0,6 см), на тилі лівої кисті в першому міжпальцьовому проміжку (2x1,5 см); крововилив на слизовій оболонці верхньої губи справа (1,5x1 см). Експерт загострив увагу на наступному: п. 1.2 „Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом МОЗ України №6 від 17.01.1995, погоджених з Міністерством внутрішніх справ України, Генеральною прокуратурою України, Верховним судом України, Службою безпеки України (далі по тексту «Правила») надано вичерпне визначення терміну ушкодження - «з медичної точки зору, тілесні ушкодження - це порушення анатомічної цілості тканин, органів та їх функцій, що виникає як наслідок дії одного чи кількох зовнішніх ушкоджуючи факторів - фізичних, хімічних, біологічних, психічних»; п. 4.6. «Правил» визначає таке: «судово-медичний експерт, оцінюючи строки порушення анатомічної цілості тканин і органів та їх функцій, виходить із звичайної їх тривалості, навіть у тих випадках, коли потерпілий не звертався за медичною допомогою. Якщо тривалість цього порушення, що зазначена в наявних медичних документах, не відповідає характеру тілесного ушкодження і не підтверджується об`єктивними відомостями, судово-медичний експерт відзначає цю обставину і встановлює ступінь тяжкості, виходячи із звичних термінів»; у п. 2.3. Правил визначено таке: Легке тілесне ушкодження: 2.3.5. Легке тілесне ушкодження, що не спричинило короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності, - це ушкодження, що має незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більш як шість днів.Відповідно п. п. 4.6. та 2.3.5. «Правил», кожне з вказаних тілесних ушкоджень, за ступенем тяжкості, відноситься до ЛЕГКОГО тілесного ушкодження, так як відновлення анатомічної цілісності травмованих ділянок у звичайному клінічному перебігу спостерігається у строк до 6 діб (за критерієм тривалості розладу здоров`я). Виявлені ушкодження не мають ознак небезпеки для життя. Характер та морфологічні властивості виявлених ушкоджень, свідчать про те, що вони утворились внаслідок травматичної дії тупими предметами, не виключається внаслідок ударів руками, ногами, чи іншими тупими предметами, за давністю можуть відповідати вказаному терміну, тобто 03.02.2020 року. Враховуючи характер та локалізацію виявлених у ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, дані протоколу проведення слідчого експерименту за її участю від 07.02.2020, експерт вказав, що виявлені у неї тілесні ушкодження могли утворитись при умовах та у спосіб на які вона вказує.

Оцінюючи вищенаведені докази на предмет їх належності, суд виходить з наступного.

Відповідно до положень ст. 85 КПК України - належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Повно, всесторонньо, об`єктивно проаналізувавши й оцінивши кожний доказ із точки зору належності, допустимості і достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для ухвалення обвинувального вироку у даному кримінальному провадженні, враховуючи, що дане провадження в цілому є справедливим, порушень кримінального процесуального закону під час досудового розслідування допущено не було, та дотримуючись загальних засад кримінального провадження, суд дійшов висновку про обґрунтованість висунутого проти обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 кримінального обвинувачення та доведеність стороною обвинувачення у ході судового розгляду їх винуватості у вчиненні інкримінованого злочину.

Таким чином суд вважає, що обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 своїми умисними діями, що виразилися у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для здоров`я потерпілого, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, скоїли злочин, передбачений частиною 2 статті 186 КК України.

Жодних розумних сумнівів щодо доведеності винуватості обвинувачених у вчиненні інкримінованого їм злочину у суду немає та будь-які належні, допустимі і достовірні докази на спростування вищевказаного відсутні.

Доводи обвинуваченої ОСОБА_3 про те, що ОСОБА_4 не наносив будь яких ударів потерпілій, а лише вона нанесла один удар ногою потерпілій ОСОБА_8 в обличчя, спростовуються висновком експерта № 042-311-2020 від 10.02.2020 року.

Крім того, доводи обвинуваченого ОСОБА_4 про відсутність в його діях складу злочину, передбаченого частиною 2 статті 186 КК України, у зв`язку з тим, що він будь-який ударів потерпілій не наносив, а лише бачив, як ОСОБА_3 нанесла один удар ногою потерпілій ОСОБА_8 в обличчя і йому не відомо, яким чином у потерпілої зник належний їй мобільний телефон, оскільки після сварки потерпілої з його дружиною ОСОБА_3 , він допомагав потерпілій шукати на землі загублений нею телефон, суд також до уваги не приймає з таких підстав.

Так, за висновком експерта № 042-311-2020 від 10.02.2020 року, експерт підсумував, що вивчивши та проаналізувавши дані, які викладені у «Висновку експерта» №042/1-158-2020 від 04.02.2020 року на ім`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , свідчать про те, що у неї мали місце тілесні ушкодження: садно на спинці носу в середній третині (0,9x0,4 см); синці на лівій боковій поверхні шиї в нижній третині (1x0,6 см), на тилі лівої кисті в першому міжпальцьовому проміжку (2x1,5 см); крововилив на слизовій оболонці верхньої губи справа (1,5x1 см). Характер та морфологічні властивості виявлених ушкоджень, свідчать про те, що вони утворились внаслідок травматичної дії тупими предметами, не виключається внаслідок ударів руками, ногами, чи іншими тупими предметами, за давністю можуть відповідати вказаному терміну, тобто 03.02.2020 року. Враховуючи характер та локалізацію виявлених у ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, дані протоколу проведення слідчого експерименту за її участю від 07.02.2020 року, можна заключити, що виявлені у неї тілесні ушкодження могли утворитись при умовах та у спосіб на які вона вказує.

Даний висновок експерта узгоджується з поясненнями потерпілої ОСОБА_8 про обставини та кількість нанесення саме декількох ударів в область голови та обличчя безпосередньо ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та спростовує пояснення обвинуваченої ОСОБА_3 про те, що нею був нанесений один удар ногою в обличчя потерпілої та також спростовує пояснення обвинуваченого ОСОБА_4 про те, що він взагалі не наносив будь - яких ударів потерпілій.

Крім того, суд не приймає до уваги доводи обвинуваченої ОСОБА_3 про те, що вона, ОСОБА_3 , підібрала мобільний телефон потерпілої ОСОБА_8 , який у останньої випав, та занесла до своєї квартири за для того, щоб в подальшому повернути телефон потерпілій. Та також, суд не приймає до уваги доводи обвинуваченого ОСОБА_4 про відсутність в його діях складу злочину, передбаченого частиною 2 статті 186 КК України, оскільки він не причетний до викрадення мобільного телефону потерпілої, зважаючи на наступне.

Так, об`єктом даного злочину є право власності на майно, а також життя та здоров`я людини.

Предметом злочину є майно, яке має певну вартість і є чужим для винної особи.

Об`єктивну сторону злочину складає відкрите викрадення чужого майна (грабіж).

Грабіж потрібно вважати закінченим з моменту, коли винна особа вилучила майно і мала реальну можливість розпоряджатися чи користуватися ним.

Кваліфікаційною ознакою ч. 2 ст. 186 КК України є грабіж, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства, або вчинений повторно, або за попередньою змовою групою осіб.

Зокрема, у ході розгляду встановлено, що потерпіла ОСОБА_8 , побачивши наглядно знайомих їй ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , обернулась до них, і саме ОСОБА_4 наніс їй удар по голові, від якого вона впала на коліна. Потім ОСОБА_3 вдарила її ногою по обличчю та з рук вихопила мобільний телефон, та також ще два рази її вдарили по потилиці і одразу ж ОСОБА_3 та ОСОБА_4 пішли в напрямку під`їзду. Наздогнавши ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в під`їзді будинку, на прохання потерпілої віддати телефон, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не відреагували та разом з її телефоном втекли, а тому такі дії обвинувачених вірно кваліфіковані, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для здоров`я потерпілого, вчинене за попередньою змовою групою осіб, оскільки були виявлені особою, яка усвідомлювала факт викрадення та намагалася його припинити.

Доводи обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , суд вважає нелогічними, необґрунтованими, оскільки вони спростовуються наведеними вище показаннями потерпілої ОСОБА_8 та іншими доказами, сумніватися в об`єктивності яких у суду немає підстав. Підстав, за яких потерпіла могла би обмовити обвинувачених, в судовому засіданні не встановлено.

Таким чином, не визнання обвинуваченими вини, суд розцінює як бажання уникнути відповідальності за скоєний ними злочин. Вина обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судовому засіданні доведена повністю та їх дії слід кваліфікувати за ст. 186 ч.2 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для здоров`я потерпілого, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , судом не встановлено.

Обставин, що згідно ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , судом не встановлено.

При призначенні покарання обвинуваченим ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ними кримінального правопорушення, особи винних, які раніше не притягувалися до кримінальної відповідальності, мають визначене місце проживання, обвинувачена ОСОБА_3 має на утриманні двох неповнолітніх дітей 2013 року народження та 2008 року народження, обвинувачені характеризуються посередньо, їх в цілому ставлення до вчиненого, на обліках у лікарів наркологів та лікарів психіатрів не перебувають, з урахуванням думки потерпілої, яка просила суворого покарання обвинуваченим, і призначає їм покарання, яке необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів у виді позбавлення волі.

Також, при призначенні покарання, суд вважає за можливе застосувати ст. 75 КК України, і звільнити обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, встановивши їм іспитовий строк та поклавши на них обов`язки, у відповідності до ст. 76 КК України, які сприятимуть їх виправленню, оскільки саме таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для їх виправлення та попередження вчинення ними нового злочину.

Суд стягує з обвинувачених в дольовому порядку процесуальні витрати на залучення експертів.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не пред`являвся.

Питання з речовим доказом суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 369-371, 373-376 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:
Визнати винуватою ОСОБА_3 у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 186 КК України і призначити їй покарання у виді 4 /чотирьох/ років позбавлення волі.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання, якщо вона протягом іспитового строку 2 /двох/ років не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Визнати винуватим ОСОБА_4 у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 186 КК України і призначити йому покарання у виді 4 /чотирьох/ років позбавлення волі.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку 2 /двох/ років не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 процесуальні витрати в доход держави за проведення експертиз в сумі 2520 грн. 94 коп., з кожного, по 1260 грн. 47 коп.

Речові докази по справі: мобільний телефон «Леново» ІМЕІ1: НОМЕР_1 ; ІМЕІ2: НОМЕР_2 - повернути власнику за належністю; CD-R диск, на якому міститься обшук квартири АДРЕСА_6 ; DVD-R диск, на якому міститься слідчий експеримент за участю потерпілої ОСОБА_8 зберігати при матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Деснянський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору.

Суддя: ОСОБА_1