ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/2406/20 Номер провадження 11-кп/814/843/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2020 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем ОСОБА_5 ,
з участю прокурора ОСОБА_6 ,
особи, до якої застосовані
примусові заходи
медичного характеру ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні провадження за апеляційною скаргою прокурора відділу прокуратури Полтавської області ОСОБА_6 на ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 09 червня 2020 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.
Ухвалою суду відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , змінено застосування примусових заходів медичного характеру з лікування в закладі з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом на лікування в закладі з надання психіатричної допомоги зі звичайним наглядом.

Згідно з ухвалою суду, з 23.04.2020 року на лікуванні у відділенні з посиленим наглядом КП «Полтавська обласна клінічна психіатрична лікарня ім. О.Ф. Мальцева ПОР» знаходиться хворий ОСОБА_7 .
Примусові заходи медичного характеру хворому призначені ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 28.01.2020 року у зв`язку зі скоєнням суспільно небезпечного діяння, яке передбачене ч. 1 ст. 121 КК України.
Відповідно до акту психіатричного огляду № 72 від 25.05.2020 року хворий ОСОБА_7 страждає на психічний шизофреноподібний розлад органчного походження, обумовлений дисфункцією головного мозку внаслідок перенесеної ЗЧМТ (2006 р.) з параноїдним синдромом і вираженим психоорганічним синдромом (апатичний варіант), за своїм психічним станом на теперішній час потребує зміни примусових заходів медичного характеру з лікування в психіатричному закладі з посиленим наглядом на лікування в психіатричному закладі зі звичайним наглядом.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
Прокурор прокуратури Полтавської області ОСОБА_6 в апеляційній скарзі просить ухвалу районного суду скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою у задоволенні заяви лікаря-психіатра КП «Полтавська обласна клінічна лікарня ім. О.Ф. Мальцева ПОР» ОСОБА_9 про зміну ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру з лікування в закладі з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом на лікування в закладі з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом, відмовити.

Посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки судом не враховано характер і тяжкість захворювання ОСОБА_7 , обставини вчинення ним суспільно-небезпечного діяння, спричинені ним наслідки, а також ставлення пацієнта до вчиненого ним діяння. Не враховано незначений термін перебування пацієнта на лікуванні та відсутності покращення у стані його здоров`я.

Позиції учасників судового провадження.
В суді апеляційної інстанції прокурор ОСОБА_6 апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з наведених у ній мотивів.

Захисник та особа щодо якої застосовані заходи медичного характеру ОСОБА_7 заперечили проти доводів апеляційної скарги, вважають судове рішення законним і обґрунтованим.

Мотиви суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно з ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, у якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд першої інстанції, розглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 у повній мірі дотримався вказаних вимог Кримінально-процесуального законодавства, а ухвала суду про зміну застосованих до ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом відповідає вимогам КПК України.

Доводи апеляційної скарги прокурора зводяться до того, що суд першої інстанції при ухваленні рішення про зміну примусового заходу медичного характеру щодо ОСОБА_7 не врахував попередні судові рішення відносно нього, а саме: ухвали Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 28.01.2020 та ухвали Полтавського апеляційного суду від 08.04.2020 щодо необхідності госпіталізації ОСОБА_7 до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом при наявності двох висновків психіатричних експертиз від 17.09.2018 та від 07.02.2019 згідно яких ОСОБА_7 має хронічне психічне захворювання у вигляді органічного маячного (шизофреноподібного) розладу, галюцинаторно-параноїдального синдрому. Наявне у досліджуваного хронічне психічне захворювання позбавляє його здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними. Потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

При цьому прокурор вважає, що суд першої інстанції ухвалюючи рішення, яке наразі ним оскаржується, не дотримався вимог ст. 94 КК України якою, на думку прокурора, визначено три критерії, які суд має враховувати при призначенні чи зміні певного виду примусових заходів медичного характеру: медичний (характер і тяжкість захворювання), юридичний (тяжкість вчиненого діяння) та соціальний (ступінь небезпечності психічно хворого для себе чи інших осіб).

Прокурор стверджує, що судом першої інстанції не враховано характер і тяжкість захворювання ОСОБА_7 , обставини вчинення ним суспільно-небезпечного діяння, спричинені ним наслідки, а також ставлення пацієнта до вчиненого ним діяння. Також судом не враховано незначний термін перебування пацієнта на лікуванні та відсутність покращення у стані його здоров`я.

Колегія суддів вважає доводи прокурора безпідставними з огляду на наступне.

У ст. 94 КК України вказано види примусових заходів медичного характеру та зазначені критерії їх застосування на початковому етапі, тобто на момент первинного вирішення судом питання чи потребує особа госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги та якого виду нагляду, чи можливо надання примусової амбулаторної психіатричної допомоги.

Натомість підстави та умови зміни застосування примусових заходів медичного характеру визначено у ст. 95 КК України. Так відповідно до вказаної норми продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється судом за заявою представника закладу з надання психіатричної допомоги (лікаря-психіатра), який надає особі психіатричну допомогу. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів, що обґрунтовує необхідність продовження, зміни або припинення застосування таких примусових заходів.

Як встановлено в ході апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали суду 28 січня 2020 року Лубенський міськрайонний суд Полтавської області застосував до ОСОБА_7 примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом. При цьому суд оцінивши належні та допустимі докази дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у заподіяння потерпілому ОСОБА_10 умисного тяжкого тілесного ушкодження та кваліфікував його дії за ч. 1 ст. 121 КК України.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 08.04.2020 вказане судове рішення залишено без змін.

Починаючи з 23.04.2020 ОСОБА_7 перебуває на лікуванні у відділенні з посиленим наглядом КП «Полтавська обласна клінічна лікарня ім. О.Ф. Мальцева Полтавської обласної ради».

25.05.2020 комісією лікарів психіатрів вказаної лікарні було проведено позачергове обстеження ОСОБА_7 за його заявою та заявою його захисника та складено висновок №72 про необхідність змінити примусовий захід медичного характеру щодо ОСОБА_7 із лікування у закладі з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом на лікування в закладі з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

Того ж дня лікар-психіатр ОСОБА_11 звернувся до суду із заявою про зміну примусових заходів медичного характеру.

Ухвалою суду першої інстанції від 09.06.2020 вказана заява була задоволена та змінено ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , застосування примусових заходів медичного характеру з лікування в закладі з надання психіатричної допомоги із посиленим наглядом на лікування в закладі з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

Відповідно до ч. 2-ч. 4 ст. 19 Закону України «Про психіатричну допомогу» питання про продовження, зміну або припинення застосування примусового заходу медичного характеру вирішується судом у разі такої зміни стану психічного здоров`я особи, за якої відпадає необхідність застосування раніше призначеного заходу та виникає необхідність у призначенні іншого примусового заходу медичного характеру чи якщо особа видужала. Продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється судом за заявою представника закладу з надання психіатричної допомоги (лікаря-психіатра), який надає особі психіатричну допомогу. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів, що обґрунтовує необхідність продовження, зміни або припинення застосування таких примусових заходів. Зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру може здійснюватися судом також за заявою особи, до якої застосовуються примусові заходи медичного характеру, або її захисника чи іншого законного представника, у разі якщо така особа за своїм станом здоров`я не може усвідомлено подати до суду відповідну заяву. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів закладу, в якому особі надається психіатрична допомога, або, у разі наявності, висновок обраного особою незалежного лікаря-психіатра.

Особи, до яких застосовані примусові заходи медичного характеру, підлягають огляду комісією лікарів-психіатрів не рідше одного разу на 6 місяців для вирішення питання про наявність підстав для звернення до суду із заявою про припинення, продовження або про зміну застосування таких заходів. Після проведення огляду представник закладу з надання психіатричної допомоги (лікар-психіатр), який надає особі психіатричну допомогу, направляє до суду за місцезнаходженням закладу з надання психіатричної допомоги заяву, до якої додається висновок комісії лікарів-психіатрів, що містить обґрунтування необхідності продовження зміни або припинення застосування примусового заходу медичного характеру відповідно. У подальшому продовження застосування примусового заходу медичного характеру проводиться кожного разу на строк, що не перевищує 6 місяців.

Особа, до якої застосовуються примусові заходи медичного характеру, має право звернутися до суду із заявою про зміну або припинення застосування примусових заходів медичного характеру не частіше одного разу на 6 місяців та незалежно від того, чи розглядалося це питання судом в зазначений період. Особа, до якої застосовуються примусові заходи медичного характеру, має право звернутися до обраного нею незалежного лікаря-психіатра з метою отримання висновку про стан свого психічного здоров`я та про необхідність застосування до неї примусових заходів медичного характеру. У висновку незалежного лікаря-психіатра мають бути зазначені підстави для зміни або припинення застосування примусових заходів медичного характеру. У разі відсутності таких підстав у висновку обґрунтовується необхідність продовження застосування примусових заходів медичного характеру. Адміністрація закладу з надання психіатричної допомоги, в якому перебуває особа, до якої застосовуються примусові заходи медичного характеру, а також адміністрація кримінально-виконавчої установи, якщо примусові заходи медичного характеру застосовуються до особи за місцем відбування покарання, зобов`язані забезпечити безперешкодну можливість обстеження особи обраним нею незалежним лікарем-психіатром на території закладу з надання психіатричної допомоги або кримінально-виконавчої установи відповідно.

Будучи допитаним у суді апеляційної інстанції лікар-психіатр ОСОБА_11 (ініціатор звернення до суду із заявою про зміну примусових заходів медичного характеру) повідомив, що ОСОБА_7 після госпіталізації до закладу скористався своїм правом на звернення до адміністрації закладу із заявою про проведення йому позачергової комісії лікарів-психіатрів. За результатами обстеження комісія лікарів дійшла висновку, що пацієнт на даний час за психічним станом не являє собою значну суспільну небезпеку, має стабільний психічний стан, відсутні емоційно-вольові порушення та значні порушення мислення, поведінка впорядкована, наявна достатня критика до свого захворювання та скоєного суспільно небезпечного діяння.

Лікар-психіатр вважає, що за своїм психічним станом ОСОБА_7 потребує зміни примусових заходів медичного характеру з лікування в закладі з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом на лікування в закладі з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

Також лікар-психіатр ОСОБА_11 додатково пояснив, що ОСОБА_7 у даному закладі з надання психіатричної допомоги перебуває більше півтора року, при цьому лише змінювалися відділення визначені для його госпіталізації. Спочатку він був поміщений до відділення із звичайним наглядом, а потім за рішенням суду поміщений до відділення із посиленим наглядом. ОСОБА_7 при його первинній госпіталізації мав нестабільний психічний стан. Лікування його протягом останніх півтора року дали позитивні результати у зміні його психічного стану та поведінці. Наразі за станом здоров`я ОСОБА_7 потребує зміни застосованого до нього примусового заходу медичного характеру на більш м`який.

Із змісту висновку комісії лікарів-психіатрів №72 від 25.05.2020 вбачається, що ОСОБА_7 на час обстеження доступний продуктивному мовному контакту, на запитання відповідає по суті, детально розповідає про обставини скоєного злочину, жалкує про скоєне протиправне діяння.

Доводи прокурора про те, що з часу поміщення його до закладу з надання примусової психіатричної допомоги із посиленим наглядом пройшов надто малий термін (один місяць), а тому суд першої інстанції мав би відмовити у задоволенні заяви лікаря-психіатра ОСОБА_12 є безпідставними та не ґрунтуються на вимогах Закону України «Про психіатричну допомогу», відповідно до якого не визначено мінімального терміну необхідного для перебування особи у закладі з надання примусової психіатричної допомоги, що давало б право такій особі вперше звернутися до комісії лікарів із заявою про позачергове обстеження.

Колегія суддів звертає увагу на той факт, що з часу вчинення суспільно-небезпечного діяння ОСОБА_7 пройшло більше чотирьох років, а з часу попередньої комісії пройшло майже півтора року. За цей час ОСОБА_7 отримував лікування, в результаті чого відмічена позитивна динаміка та покращення його психічного стану. ОСОБА_7 висловлює жаль з приводу вчиненого ним діяння та не являє собою значної суспільної небезпеки.

Зважаючи на викладене колегія суддів вважає судове рішення правильним, а апеляційну скаргу прокурора про його скасування такою, що не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду ,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Полтавської області ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 09 червня 2020 року про зміну ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , застосування примусових заходів медичного характеру з лікування в закладі з надання психіатричної допомоги із посиленим наглядом на лікування в закладі з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3