ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2609/20 Справа № 188/863/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)
захисника ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження апеляційні скарги прокурора Петропавлівського відділу Павлоградської місцевої прокуратури Дніпропетровської області, захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 липня 2020 року у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_8 , за ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 15 п. 9 ч. 2 ст. 115 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.
Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 липня 2020 року обвинувальний акт відносно ОСОБА_8 в кримінальному провадженні №0000274, за ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 15 п. 9 ч. 2 ст. 115 КК України було повернуто прокурору.
Повертаючи обвинувальний акт прокурору, суд першої інстанції виходив із того, що викладаючи обвинувачення за ч. 3 ст. 15 п. 9 ч. 2 ст. 115 КК стосовно ОСОБА_8 (незакінчений замах на умисне вбивство з метою приховування іншого злочину), прокурор зазначає, що обвинувачений виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, оскільки потерпілому ОСОБА_9 було надано своєчасну допомогу, тобто фактично пред`являють обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні закінченого замаху на вчинення злочину, а саме ч. 2 ст. 15 КК України, відповідно до якої: замах на вчинення кримінального правопорушення є закінченим, якщо особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від її волі.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується обвинуваченому ОСОБА_8 , не відповідає фабулі обвинувачення в цій частині, у зв`язку з чим допущені у провадженні порушення прав і свобод обвинуваченого є такими, що становлять порушення права на справедливий суд, передбачений статтею 6 Конвенції.
В обвинувальному акті судом було встановлено невідповідності вказаного процесуального рішення вимогам п. 5 ст. 291 КПК України. Таке формулювання обвинувачення є незрозумілим для обвинуваченого, який вправі знати, в чому він обвинувачується.
За таких обставин суд вважав доцільним обвинувальний акт з додатками повернути прокурору для усунення виявлених недоліків.
Крім того, вказаною ухвалою суду було задоволено клопотання прокурора про продовження обраного обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 на домашній арешт відмовлено. Продовжено запобіжний захід ОСОБА_8 у виді тримання під вартою у ДУ Дніпровська установа виконання покарань №4 терміном на 60 діб, тобто до 05 вересня 2020 року.
Суд мотивував своє рішення про продовження строку запобіжного заходу обвинуваченому тим, що судове слідство за даним кримінальним провадженням ще не розпочалось, проведено підготовче судове засідання. Заявлений прокурором ризик ймовірних перешкод кримінальному провадженню з боку обвинуваченого у разі зміни запобіжного заходу продовжує існувати, оскільки після відкриття матеріалів кримінального провадження, зокрема анкетних даних потерпілого, свідків, експертів, - існує ймовірність позапроцесуального незаконного впливу з боку обвинуваченого на потерпілого, свідків, які ще судом не допитані. Судом першої інстанції також встановлено, що у обвинуваченого наявні міцні соціальні зв`язки в смт.Петропавлівка Дніпропетровської області: останній перебуває в цивільному шлюбі з гр. ОСОБА_10 , на утриманні має трьох малолітніх дітей. При цьому у смт. Петропавлівка відсутнє зареєстроване місце проживання, обвинувачений на теперішній час не працевлаштований. Наявність родинних зв`язків (батьки) в с.Ізюмське Харківської області у обвинуваченого дає підстави вважати, що у разі зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на інший, більш м`який, обвинувачений може переховуватись за вказаною адресою. Наявність в провадженні Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області кримінальних проваджень стосовно обвинуваченого за фактом вчинення крадіжок підтверджує наявність ризику вчинення обвинуваченим нових злочинів.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Прокурор в своїй апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 липня 2020 року в частині повернення обвинувального акту відносно ОСОБА_8 , за ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 15 п. 9 ч. 2 ст. 115 КК України та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги прокурор посилається на те, висновку суду першої інстанції про наявність правових підстав для повернення обвинувального акту у зв`язку із його невідповідність вимогам ст. 291 КПК України є безпідставними, зазначає, що в обвинувальному акті в повному обсязі викладено фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими на стадії досудового розслідування кримінального провадження №0000274. Вказані викладені фактичні обставини жодним чином не порушують права і свободи обвинуваченого ОСОБА_8 у зв`язку з тим, що в обвинувальному акті вірно вказано кваліфікацію дій обвинуваченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст.185, ч. 3 ст. 15, п. 9 ч. 2 ст. 115 КК України, а саме як незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у інше приміщення та незакінчений замах на умисне вбивство з метою приховання іншого злочину.
Прокурор вважає, що суд першої інстанції під час прийняття вищевказаного рішення, допустив формальне тлумачення змісту обвинувального акту відносно ОСОБА_8 , а підстави, якими суд обґрунтовував своє рішення про повернення обвинувального акту прокурору, не можуть служити перешкодою для призначення судового розгляду.
Також, прокурор в своїй скарзі посилається на порушення судом вимог ст. 372 КПК України, зокрема, на те, що у вступній частині ухвали суд взагалі не зазначив номер кримінального провадження органу досудового розслідування та судового провадження, а також не зазначив рік, місяць і день народження обвинуваченого, місце його народження і місце його проживання.

Захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 в своїй апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 липня 2020 року в частині продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 та обрати йому альтернативний запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги захисник посилається на те, що ухвала є незаконною та необґрунтованою.
Вказує, що розглядаючи клопотання слідчого, суд не прийняв до уваги те, що в матеріалах справи відсутні жодні докази того, що у разі якщо до ОСОБА_8 буде застосований альтернативний запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою він буде намагатися переховуватися від правоохоронних органів досудового розслідування та/або суду.
В матеріалах справи також відсутні, а прокурором не надано жодного доказу і того, що у разі якщо до ОСОБА_8 буде застосований альтернативний запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою він буде незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному проваджені.
Зазначає, що прокурором не надано жодного доказу і того, що у разі якщо до ОСОБА_8 буде застосований альтернативний запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою він буде, або матиме намір вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжувати кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.
Потерпілий ОСОБА_9 будь-яких претензій до обвинуваченого ОСОБА_8 не має і не наполягає на обранні йому запобіжного заходу - тримання під вартою, що підтверджується його власноруч написаною заявою , копія якої знаходиться в матеріалах справи.
ОСОБА_8 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, має постійне місце проживання, за місцем проживання характеризується позитивно, на утриманні має трьох неповнолітніх дітей, що підтверджується документами які теж знаходяться в матеріалах справи.
Незважаючи на вимоги як національного так і міжнародного права Павлоградський міськрайонний суд, продовжуючи ОСОБА_8 строк тримання під вартою поставився то цього питання суто формально, посилаючись на підстави, які зазначені в статті 177 КПК України, при цьому належно не обґрунтовуючи ці підстави.

Позиції учасників судового провадження.
Прокурор ОСОБА_6 підтримав доводи апеляційної скарги прокурора, просив її задовольнити, заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 , заявив клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 ..
Захисник ОСОБА_7 , обвинувачений ОСОБА_8 підтримали апеляційну скаргу захисника, просили ухвалу суду скасувати, в частині продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 та обрати йому альтернативний запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою. Заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора та заявленого ним у судовому засіданні клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу.

Мотиви суду.
Заслухавши доповідь судді доповідача, думку та пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали справи в межах поданих апеляційних скарг, обговоривши їх доводи, колегія суддів приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.
Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам ст. 291 КПК України, якою встановлено, що вказаний процесуальний документ має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Повернути обвинувальний акт в порядку п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України можливо лише за підстав, якщо обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України.
Ознайомившись із матеріалами кримінального провадження відносно ОСОБА_8 , колегія суддів приходить до висновку, що направляючи обвинувальний акт до суду першої інстанції прокурор вимог ст. 291 КПК України дотримався в повному обсязі та виклав в обвинувальному акті обставини, які вважав встановленими та доведеними, зазначив правову кваліфікацію вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення із відповідним посиланням на положення закону та сформулював обвинувачення.
Висновки суду першої інстанції, які стали підставою для повернення обвинувального акту прокурору, про те, що в обвинувальному акті виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується обвинуваченому ОСОБА_8 , не відповідає фабулі обвинувачення в цій частині, тобто формулювання обвинувачення є неконкретним, що порушує права і свободи обвинуваченого на належний захист, на думку колегії суддів є необґрунтованими та передчасними, оскільки в такий спосіб під час підготовчого судового засідання по обвинувальному акту відносно ОСОБА_8 , за ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 15 п. 9 ч. 2 ст. 115 КК України, суд першої інстанції фактично почав з`ясовувати наявність або відсутність складу злочину та інші обставини правопорушення, при тому, що вказані обставини мають бути досліджені під час судового слідства, з вивченням зібраних досудовим слідством доказів та в подальшому надання їм оцінки у нарадчій кімнаті.
Тобто, надаючи оцінку вказаним обставинам, суд першої інстанції вийшов за межі вирішення питань, які мають розглядатись на стадії підготовчого судового засідання, та почав з`ясовувати обставини, які підлягають з`ясуванню в процесі судового провадження відносно обвинуваченої особи, що свідчить про порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону.
Згідно з ч. 2 ст. 42 КПК України, обвинуваченим є особа, обвинувальний акт щодо якої переданий до суду в порядку, передбаченому ст. 291 цього Кодексу, а обвинувальний акт, згідно із п. 3 ч. 2 ст. 283 КПК України, є однією із форм закінчення досудового розслідування, тобто обвинувальний акт - це підсумковий процесуальний документ, яким визнається достатність доказів, зібраних під час досудового розслідування, засвідчується його завершення й надання доступу до матеріалів стороні захисту.
Вказані вимоги в обвинувальному акті відносно ОСОБА_8 були додержані в повному обсязі, порушень кримінального процесуального законодавства України під час складання обвинувального акту та направлення його прокурором до суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено, а тому підстави для повернення обвинувального акту відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України в суду першої інстанції були відсутні, у зв`язку з чим, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасувати ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 липня 2020 року в частині повернення обвинувального акту прокурору, як такого, що не відповідає вимогам ст. 291 КПК України та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 з приводу незаконності та невмотивованості ухвали суду першої інстанції, колегія суддів вважає їх необґрунтованими.
Так, розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст. ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Відповідно до вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Цією ж нормою на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , повно та об`єктивно досліджено всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.
Враховуючи те, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочинів, який відповідно до вимог ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких, приймаючи до уваги існування обґрунтованих ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які на даний час не зменшилися, продовжують існувати, оскільки після відкриття матеріалів кримінального провадження, зокрема анкетних даних потерпілого, свідків, експертів, - існує ймовірність позапроцесуального незаконного впливу з боку обвинуваченого на потерпілого, свідків, які ще судом не допитані, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскарженої ухвали за тими доводами, на які посилається в своїй апеляційній скарзі захисник.
Твердження захисника ОСОБА_7 з приводу недоведеності наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на думку колегії суддів є не обґрунтованими.
Так, однією з підстав для обрання/продовження запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а в контексті ч. 1 ст. 178 КПК України судом мають враховуватися, серед іншого, вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення.
В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі обвинуваченого оцінюється не лише на основі суворості можливого вироку, а має досліджуватися з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.
Дослідивши належним чином матеріали провадження, дані, які характеризують особу обвинуваченого та інші, передбачені ч. 1 ст. 178 КПК України обставини, суд навів мотиви, з яких прийняв відповідне рішення. Тому підстав для застосування щодо ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу колегія не вбачає.
Колегія суддів не приймає до уваги доводи захисника стосовно того, що обвинувачений ОСОБА_8 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, має постійне місце проживання, за місцем проживання характеризується позитивно, на утриманні має трьох неповнолітніх дітей, оскільки дані, що характеризують обвинуваченого, не спростовують і не зменшують ризики, передбачені ст. 177 КПК України. Ці обставини існували і на момент вчинення інкримінованого йому злочину, у вчиненні якого він обвинувачується, та жодним чином не виступили стримуючим фактором в його поведінці.
На підставі наведеного, колегія суддів погоджується з рішенням суду щодо необхідності задоволення клопотання прокурора, оскільки він довів обставини, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_8 перебувати на волі.

Розглядаючи під час апеляційного перегляду, клопотання прокурора Петропавлівського відділу Павлоградської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , колегія суддів приходить до висновку, що клопотання підлягає частковому задоволенню.
При цьому колегія суддів виходить з наступного.
Ухвалою слідчого судді Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 12 травня 2020 року застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 .
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 30 червня 2020 року було задоволено подання Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області, та передано до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області для судового розглдяу матеріали обвинувального акта у кримінальному провадженні № 0000274 щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 263, ч.3 ст.15 ч.3 ст. 185, ч.3 ст.15 п.9 ч.2 ст.115 КК України.
Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 липня 2020 року було задоволено клопотання прокурора та продовжено запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 у виді тримання під вартою у ДУ Дніпровська установа виконання покарань №4 терміном на 60 діб, тобто до 05 вересня 2020 року.
Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Відповідно до вимог п. п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Враховуючи, що на даний час не відпали ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які були встановлені під час обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зокрема, що обвинувачений може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілого в цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, тому колегія суддів вважає, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки обвинуваченого під час розгляду кримінального провадження і приходить до висновку про необхідність продовжити строку тримання під вартою на 30 днів.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу прокурора Петропавлівського відділу Павлоградської місцевої прокуратури Дніпропетровської області задовольнити.
Ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 липня 2020 року в частині повернення обвинувального акту відносно ОСОБА_8 , за ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 15 п. 9 ч. 2 ст. 115 КК України скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Клопотання прокурора Петропавлівського відділу Павлоградської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , - задовольнити частково.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 30 днів, тобто до 02 жовтня 2020 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді Дніпровського
апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4