ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2207/20 Справа № 336/6644/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2020 року м. Дніпро
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

ОСОБА_11 ,

обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ,

ОСОБА_16 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000104 за апеляційними скаргами прокурора, який приймав участь у підготовчому судовому засіданні кримінального провадження судом першої інстанції, захисника ОСОБА_17 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_14 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 травня 2020 року, якою обвинувальний акт щодо
ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 127; ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 127; ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 146; ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 162; ч. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 186; ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 189; ч. 1 ст. 263; ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 289 КК України,
ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 146; ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 189 КК України,
ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянки України,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 146; ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 162; ч. 2 ст. 27, ч. 5 ст. 186; ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 189; ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 289 КК України,
ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянина України,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 127; ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 146; ч. 2 ст. 27, ч. 5 ст. 186; ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 189; ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 289 КК України,
ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , громадянина України,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 146; ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 162; ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 189 КК України,
повернуто прокурору як такий, що не відповідає вимогам КПК України та застосовано щодо обвинувачених запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання строком до 19 липня 2020 року,
ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі та доповненнях до неї прокурор просить ухвалу суду скасувати як незаконну, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, та повернути вищевказане кримінальне провадження до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя для розгляду в порядку, передбаченому ст.ст. 314-316 КПК України.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що в порушення ст. 342 КПК України у підготовчому судовому засіданні 19 травня 2020 року секретар судового засідання не доповів суду про неявку в підготовче засідання потерпілого у кримінальному провадженні ОСОБА_18 , явка якого є обов`язковою, та про причини його неприбуття, тобто фактично підготовче судове засідання у кримінальному провадженні проведено по суті 19 травня 2020, чим порушено вимоги ст. ст. 134, 314, 342 КПК України та права потерпілого ОСОБА_18 .

Посилається на те, що події злочину, викладені 19 вересня 2018 року, в повідомленні про зміну підозри ОСОБА_14 у вчиненні кримінальних правопорушень, за епізодом вимагання у ОСОБА_19 , фактично охоплюють події її викрадення 06.04.2018, в яких ОСОБА_14 приймав участь як співучасник організованої групи з метою вимагання, такі його дії, що вчинені одночасно, мають кваліфікуватись як ідеальна сукупність злочинів, тобто утворена однією складною злочинною дією, що утворила декілька самостійних, пов`язаних між собою злочинних результатів, які потребують окремої кваліфікації. При цьому об`єктивна сторона викрадення, пов`язаного із вказаним епізодом вимагання у ОСОБА_20 повністю викладена в повідомленні про зміну підозри згідно фактичних обставин, встановлених під час досудового розслідування.

Вказує на те, що ОСОБА_21 при отриманні письмового повідомлення про зміну підозри, був ознайомленим з фактичними обставинами правопорушення, які були викладені в ньому в частині вимагання у ОСОБА_20 , які були повно доведені до його відома, і з приводу яких він не мав обмеження в праві на захист, реалізувавши його на стадії досудового розслідування шляхом давання показань з приводу цих обставин під час допиту в якості підозрюваного 10.04.2018 за участі свого захисника.

Разом з тим, сукупність злочинів, яка тягне за собою сукупність кваліфікації кожного кримінального правопорушення, викладена у формулюванні обвинувачення в обвинувальному акті, в якому дії ОСОБА_14 кваліфіковані за ч. 2 ст. 27, ч. З ст. 28 та ч. 2 ст. 127; ч. 2 ст. 27 та ч. З ст. 146; ч. 2 ст. 27 та ч. 5 ст. 186; ч. 2 ст. 27 та ч. 4 ст. 189; ч. 2 ст. 27 та ч. З ст. 289 КК України, згідно фактичних обставин, встановлених під час досудового розслідування.

Посилається на те, що зміна обвинувачення в суді з метою зміни правової кваліфікації та/або обсягу обвинувачення, передбачена стадією судового розгляду.

Слід зазначити, що суд, повертаючи прокурору обвинувальний акт за наведених підстав, вийшов за межі своїх повноважень у підготовчому засіданні, оскільки, виконуючи вимоги ст. 314 КПК України, на цій стадії судового розгляду суд не вправі давати будь-яку оцінку формулюванню обвинувачення та викладу фактичних обставин, в тому числі щодо повноти і правильності пред`явленого обвинувачення.

З твердженням суду, щодо обсягу обвинувачення, також погодитись неможливо, оскільки відповідно до ст. 369 КПК України судове рішення, у якому суд вирішує обвинувачення по суті, викладається у формі вироку.

Вважає, що лише за результатами судового розгляду відповідно до ч. З ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку зазначаються підстави із зазначенням мотивів, з яких суд вказує формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, відкидає докази обвинувачення, тощо, але не під час винесення ухвали за результатами підготовчого засідання.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_17 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , просить ухвалу суду скасувати в частині часткового задоволення клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу обвинуваченим та не розгляду клопотання захисників про повернення обвинувального акту прокурору, та постановити нову ухвалу, якою відмовити прокурору у задоволенні клопотання про обрання запобіжного заходу обвинуваченим у повному обсязі та задовольнити клопотання адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_17 про повернення обвинувального акту з підстав, викладених у клопотаннях, в решті ухвалу залишити без змін.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що в клопотанні про повернення обвинувального акту захисниками зазначалося, що обвинувальний акт від 30.10.2018 року по кримінальному провадженню № 0000104 від 20.03.2018 року наданий ОСОБА_7 - не відповідає формі документу, що перешкоджає визнанню його офіційним, оскільки ОСОБА_7 та йому не надано належно оформленого у статусі офіційного документу обвинувального акту до початку підготовчого судового засідання, що робить неможливим для суду проведення підготовчого судового засідання.
Також ним у клопотанні зазначалося, що обвинувальний акт складений та підписаний особами, які не наділені повноваженнями, оскільки досудове розслідування починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР і закінчується його закриттям або направленням до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності (п. 5 ч. 1 ст. 3 КПК). Таким чином, убачається, що доки обвинувальний акт або інші процесуальні рішення, передбачені п. 5 ч. 1 ст. 3 КПК, не будуть направлені до суду (це не стосується постанови про закриття провадження), досудове слідство триває.
Враховуючи, що обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким завершується розслідування, відповідно до положення ч. 1 ст. 116 КПК України процесуальні дії мають виконуватися виключно у строки, встановлені ст. 219 КПК України.
Отже, строк проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні відповідно до ухвали слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04.09.18 року було встановлено до 07.10.2018 року, і вказане рішення ніким не було оскаржено, орган досудового розслідування не скористався своїм правом та не звертався до суду з клопотанням про продовження строку досудового розслідування, відповідно до вимог ст.ст. 219, 294, 195-1 КПК України.
Таким чином, обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000104 від 20.03.2018 року складений та направлений до суду вже поза межами строків досудового розслідування не уповноваженими на те законом особами.
Також не знайшли свого відображення в ухвалі суду першої інстанції доводи сторони захисту щодо неможливості зазначення в обвинувальному акті відомостей про попередні судимості обвинувачених.
Не надано будь-якої оцінки судом його доводам з приводу визначеного в обвинувальному акті співвідношення кваліфікуючих ознак інкримінованих ОСОБА_7 кримінальних правопорушень у вигляді повторності та вчинення організованою групою, і обставин, які обтяжують покарання - рецидив злочинів та вчинення злочину групою осіб за попередньою змовою.
Зазначає, що судом не взято до уваги те, що реєстр матеріалів кримінального провадження містить недостовірні відомості щодо запобіжного заходу ОСОБА_22 , крім того, не всі процесуальні дії на стадії досудового розслідування були проведені.
Вказує на те, захисником ОСОБА_7 в клопотанні наведено, що в обвинувальному акті є у наявності необгрунтоване збільшення обсягу обвинувачення, що є порушенням права на захист обвинуваченого ОСОБА_14 за вчинення тяжкого кримінального правопорушення, а також, що в ньому необгрунтовано зазначено суму матеріальної шкоди, що завдана потерпілій ОСОБА_20 в розмірі 33 233 грн, оскільки в обвинувальному акті зазначено розмір шкоди - 3233,33 грн.
Крім того, в обвинувальному акті зазначено недостовірні дані про місце проживання потерпілих.
Посилається на те, що обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_14 не відповідає вимогам п.5 ч.2 ст.291 КПК України, оскільки не містить формулювання висунутого їм обвинувачення.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_14 просить ухвалу суду скасувати в частині часткового задоволення клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу обвинуваченим та не розгляду клопотання захисників про повернення обвинувального акту прокурору, та постановити нову ухвалу, якою відмовити прокурору у задоволенні клопотання про обрання запобіжного заходу обвинуваченим у повному обсязі та задовольнити клопотання адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_17 про повернення обвинувального акту з підстав, викладених у клопотаннях, в решті ухвалу залишити без змін.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тими ж доводами, що й захисник ОСОБА_17 .
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 травня 2020 року обвинувальний акт щодо ОСОБА_12 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 127; ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 127; ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 146; ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 162; ч. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 186; ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 189; ч. 1 ст. 263; ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 289 КК України, ОСОБА_16 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 146; ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 189 КК України, ОСОБА_13 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 146; ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 162; ч. 2 ст. 27, ч. 5 ст. 186; ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 189; ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 289 КК України, ОСОБА_14 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 127; ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 146; ч. 2 ст. 27, ч. 5 ст. 186; ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 189; ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 289 КК України, та ОСОБА_15 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 146; ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 162; ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 189 КК України, повернуто прокурору як такий, що не відповідає вимогам КПК України.
В обґрунтування свого рішення суд першої інстанції зазначив, що з поданого до суду обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_14 , обвинувачується, зокрема, у вчиненні кількох окремих епізодів злочинної діяльності - вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 27 - ч. 3 ст. 146 КК України. При цьому, судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 19.08.2018 року ОСОБА_14 було повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри (№ 214 розділу І реєстру). Згідно зміненого повідомлення про підозру ОСОБА_14 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, у т.ч. й кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 27 - ч. 3 ст. 146 КК України, але лише по епізоду від 27.03.2018 року.
У підготовчому судовому засіданні прокурор підтвердив суду те, що під час досудового розслідування ОСОБА_14 не повідомлялося про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 27 - ч. 3 ст. 146 КК України, по епізоду від 06.04.2018 року.
Отже, в обвинувальному акті вбачається збільшення обсягу обвинувачення щодо ОСОБА_14 , а саме в частині звинувачення останнього у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 27 - ч. 3 ст. 146 КК України, а саме по епізоду від 06.04.2018 року, за який на стадії досудового розслідування йому не було повідомлено про підозру і, відповідно, не було надано жодної можливості здійснювати ОСОБА_14 свій захист від нового обвинувачення, що знайшло своє відображення вже у поданому до суду обвинувальному акті.
Оскільки за результатами підготовчого провадження судом встановлено, що в обвинувальному акті щодо ОСОБА_14 міститься виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правова кваліфікація кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 27 - ч. 3 ст. 146 КК України, по епізоду від 06.04.2018 року, який на стадії досудового розслідування взагалі не ставився цьому обвинуваченому за провину, що, на думку суду, є грубим порушенням права ОСОБА_14 на захист, суд дійшов висновку про те, що виявлені недоліки обвинувального акту є суттєвими та у своїй сукупності перешкоджають прийняттю судом рішення про призначення кримінального провадження до судового розгляду.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора, та заперечував щодо задоволення апеляційних скарг захисників, захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , які підтримали апеляційні скарги захисників ОСОБА_17 та ОСОБА_7 , і заперечували щодо задоволення апеляційної скарги прокурора, захисника ОСОБА_8 , який частково підтримав апеляційні скарги захисників, а саме в частині запобіжного заходу, а в частині повернення обвинувального акта - на розсуд суду, обвинувачених, які підтримали захисників, перевіривши надані матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а апеляційні скарги захисників - залишенню без задоволення, з таких підстав.
Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення. Він повинен відповідати вимогам ст. 291 КПК України, та містити відомості, зазначені в ч. 2 цієї статті.
Стаття 314 КПК України передбачає, що під час підготовчого засідання головуючий з`ясовує в учасників судового провадження їх думку щодо можливості призначення судового розгляду.
Однією з обставин, яка перешкоджає призначенню провадження до судового розгляду є невідповідність обвинувального акта вимогам кримінального процесуального закону.
Відповідно до п.5 ч.2 ст.291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Приймаючи рішення про повернення обвинувального акта прокурору з підстав його невідповідності вимогам ст. 291 КПК України, суд зазначив, що в обвинувальному акті щодо ОСОБА_14 міститься виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правова кваліфікація кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 27 - ч. 3 ст. 146 КК України, по епізоду від 06.04.2018 року, який на стадії досудового розслідування взагалі не ставився цьому обвинуваченому за провину, що є грубим порушенням права ОСОБА_14 на захист.
Проте, як убачається зі змісту вказаного обвинувального акта, в ньому зазначені всі обов`язкові відомості, про які йдеться в ч. 2 ст. 291 КПК України, тобто цей процесуальний документ за своєю формою та змістом повністю відповідає вимогам вищезазначеної статті Кримінального процесуального кодексу України, так як слідчий з достатньою повнотою відобразив фактичні обставини кримінального правопорушення, які вважав встановленими, його правову кваліфікацію з посиланням на положення КК України, сформулював обвинувачення щодо ОСОБА_14 та виконав інші вимоги, передбачені вказаною статтею.
При цьому, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.338 КПК України: - з метою зміни правової кваліфікації та/або обсягу обвинувачення прокурор має право змінити обвинувачення, якщо під час судового розгляду встановлені нові фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа; - дійшовши до переконання, що обвинувачення потрібно змінити, прокурор після виконання вимог статті 341 цього Кодексу складає обвинувальний акт, в якому формулює змінене обвинувачення та викладає обґрунтування прийнятого рішення.
Крім того, згідно із ч.1 ст.339 КПК України, у разі отримання відомостей про можливе вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення, щодо якого обвинувачення не висувалось і яке тісно зв`язане з первісним та їх окремий розгляд неможливий, а так само встановлення наявності підстав для застосування кримінально-правових заходів до юридичної особи, прокурор після виконання вимог статті 341 цього Кодексу має право звернутися до суду з вмотивованим клопотанням про розгляд додаткового обвинувачення в одному провадженні з первісним обвинуваченням та/або про початок провадження щодо юридичної особи.
Таким чином, колегія суддів вважає, що, повертаючи обвинувальний акт прокурору з вищевказаних підстав, суд дійшов необгрунтованого висновку.
Окрім того, слід зазначити, що відповідно до положень ст. 314 КПК України, завданням підготовчого судового засідання є процесуальне та організаційне забезпечення його проведення.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги прокурора є слушними, а ухвалу суду першої інстанції не можна визнати законною та обґрунтованою.

Викладені в апеляційних скаргах захисників доводи щодо інших підстав повернення обвинувального акта не приймаються до уваги, оскільки таке питання може бути вирішене лише судом першої інстанції у підготовчому судовому засіданні, при цьому суд апеляційної інстанції, в цьому випадку, лише перевіряє на законність визначені судом підстави повернення обвинувального акта прокурору.

Також колегія суддів позбавлена можливості надати оцінку доводам захисників щодо скасування ухвали в частині обрання обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, з огляду на таке.
Відповідно до ч.3 ст.315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.
Однак, КПК України не передбачено оскарження ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання.
Згідно з вимогами п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи у суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Частиною 1 статті 412 КПК України передбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили або могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.
Призначаючи новий розгляд в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції застосовує на підставі ч. 6 ст. 9 КПК України загальні засади кримінального провадження, а саме: вимоги п. 2 ч. 1 ст. 7 КПК України щодо забезпечення принципу законності кримінального провадження, оскільки допущені судом істотні порушення кримінального процесуального закону, передбачені ст. 291 КПК України, не входять в перелік підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції, передбачених ст. 415 КПК України.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону і підлягає скасуванню з направленням обвинувального акту до суду першої інстанції для здійснення судового провадження.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 415 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора, який приймав участь у підготовчому судовому засіданні кримінального провадження судом першої інстанції, на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 травня 2020 року задовольнити.
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_17 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_14 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 травня 2020 року залишити без задоволення.
Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 травня 2020 року щодо ОСОБА_12 , ОСОБА_16 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 скасувати, матеріали кримінального провадження направити до суду першої інстанції для здійснення судового розгляду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4