Справа № 159/2166/20
Провадження № 1-кп/159/61/21
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 лютого 2021 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області під головуванням
судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
потерпілого ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ковелі справу про обвинувачення
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Самари Ратнівського району Волинської області, проживає: АДРЕСА_1 , зареєстрований: АДРЕСА_2 , з неповною середньою освітою, розлученого, має неповнолітню дитину, не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України (кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000536 від 19 березня 2020 року),

в с т а н о в и в :
ОСОБА_6 , 18 березня 2020 року, біля 14 год. 00 хв., на узбіччі біля перехрестя дороги М-07 «Київ-Ковель-Ягодин» та вул. Відродження в м. Ковелі, на ґрунті особистих неприязних стосунків, які склалися внаслідок словесної суперечки з ОСОБА_4 , умисно, долонею правої руки, наніс один удар по голові, в ділянку лівої вушної раковини, чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді синця лівої вушної раковини, двобічної нейросенсорної приглухуватості, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

ОСОБА_6 вину в пред`явленому обвинуваченні не визнав і показав, що 18 березня 2020 року, біля 14 год. 00 хв., на узбіччі біля перехрестя дороги М-07 «Київ-Ковель-Ягодин» та вул. Відродження в м. Ковелі, він мав вивезти з місця дорожньо-транспортної пригоди пошкоджений автомобіль. ОСОБА_4 його наміри не сподобалися, він став його знімати на телефон і висловлювати образи, що він комусь служить. Такі дії ОСОБА_4 не сподобалися вже йому, між ними виник конфлікт, в ході якого він ударів ОСОБА_4 не наносив.

Вина ОСОБА_6 доводиться такими доказами.

Сторони підтвердили, що у час і місці, зазначених у обвинуваченні, у них виник конфлікт.

Обидві сторони також підтвердили, що конфлікт виник через різне розуміння того, як слід поводитися на місці дорожньо-транспортної пригоди, тобто, конфлікт виник на ґрунті особистих неприязних стосунків.

Розходження між сторонами є у тому, що ОСОБА_4 стверджує, що ОСОБА_6 під час конфлікту умисно, долонею правої руки, наніс йому один удар по голові, в ділянку лівої вушної раковини, чим спричинив тілесні ушкодження, а останній це заперечує.

Хоч ОСОБА_6 і заперечує нанесення удару, аналіз обставин і доказів приводять до висновку, що удар був ним нанесений.

Потерпілий ОСОБА_4 показав, що 18 березня 2020 року, біля 14 год. 00 хв., на узбіччі біля перехрестя дороги М-07 «Київ-Ковель-Ягодин» та вул. Відродження в м. Ковелі, в момент, коли ОСОБА_6 вивозив з місця дорожньо-транспортної пригоди пошкоджений автомобіль, фіксував на камеру обставини дорожньо-транспортної пригоди. ОСОБА_6 його дії чомусь не сподобалися, він вийшов з автомобіля і умисно, долонею правої руки, наніс йому один удар по голові, в ділянку лівої вушної раковини.

ОСОБА_6 наносив удар ОСОБА_4 у присутності свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 . Цього ж дня, о 15 год. 14 хв., тобто через годину після події, заявив про такий удар в поліцію, що видно з протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення.

Свідок ОСОБА_7 бачила момент удару, удар наносився рукою, швидше всього долонею, прийшовся удар в ліву частину обличчя ОСОБА_4 , в ділянку вуха.

Свідок ОСОБА_8 показав, що ОСОБА_4 , вважаючи певно, що розслідування дорожньо-транспортної пригоди проводитиметься упереджено, на користь високопосадовців, втручався спочатку в його дії як слідчого, а потім, коли ОСОБА_6 почав вивозити автомобіль, напевно подумав, що це робиться без дозволу працівників поліції, і почав знімати ОСОБА_6 на камеру, супроводжуючи свої дії висловами, зміст яких зводиться до того, що ОСОБА_6 виконує вказівку високопосадовця. Такі дії обурили ОСОБА_6 , він вийшов з автомобіля і запропонував потерпілому повторити його вислови. Далі він (свідок) відвернувся на мить і почув звук, ніби щось ляснуло, потерпілий після цього заявив, що ОСОБА_6 вдарив його у вухо.

Вказані докази співвідносяться з результатами судово-медичного дослідження потерпілого. Відповідно до висновку експерта № 76, у ОСОБА_4 виявлені тілесні ушкодження у вигляді синця лівої вушної раковини, двобічної нейросенсорної приглухуватості, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що утворились від дії тупих твердих предметів (можливо від удару рукою людини), в час, вказаний у постанові, в медичній документації та потерпілим і за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, згідно п.2.3 «Правил визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень». По тілу ОСОБА_4 було нанесено не менше одного удару. ОСОБА_4 був розміщений лівою вушною раковиною до травмую чого предмету. Вказані ушкодження утворитись внаслідок падіння потерпілого з висоти власного росту, при наданні тілу прискорення та без такого не могли.

Підстави для визнання вказаного висновку недопустимим доказом, про що просить захисник, відсутні. Клопотання ґрунтується на тому, що медична довідка № 1666 від 18.03.2020, яка процитована у висновку, оформлена неналежно, не має, зокрема, реквізитів офіційного документу, крім цього, невідомо як ця довідка потрапила до експерта.

Однак, як видно з висновку, експерт об`єктивно, тобто безпосередньо, без використання вказаної довідки, відмітив в ділянці лівої вушної раковини потерпілого синець на всьому протязі розміром 7х3 см. світло-пурпурового кольору. Крім цього, експерт направив потерпілого до лікаря-невропатолога, ЛОР в Ковельську ЦРЛ. У висновку зазначено, що за даними консультативного висновку Ковельської ЦРЛ на ім`я гр-на ОСОБА_4 , 1987 р.н., відомо, що 27.03.2020 р. йому встановлений лікарем-оториноларингологом ОСОБА_9 діагноз: двобічна нейросенсорна приглухуватість, справа І ст., зліва ІІ-ІІІ ст. Аудіограма № 338/27.03.2020 р.

Результати зазначеного огляду відображені у медичній картці потерпілого, яку він надав для огляду в судовому засіданні.

Отже, експерт, незалежно від даних, відображених у довідці, яку захисник ставить під сумнів, встановив наявність у потерпілого тілесних ушкоджень, заподіяння яких ставиться обвинуваченому у вину.

Підстави для визнання згаданого висновку недопустимим доказом відсутні і у клопотанні захисника слід відмовити.

Не встановлені інші обставини, за яких потерпілий міг отримати тілесні ушкодження, зазначені у обвинувальному акті, крім тих обставин, які зазначені у обвинуваченні. Твердження сторони захисту про можливе існування цих обставин є голослівним.

Так само, не встановлені обставини, які могли спонукати потерпілого оговорювати ОСОБА_6 аж настільки, щоб вигадувати нанесення останнім удару, більше того, підстроювати під нанесення цього удару тілесні ушкодження. До інциденту, який стався, сторони конфліктів між собою не мали. Потерпілий відразу, ще на місці події, заявив про нанесення йому удару, відразу ж звернувся з заявою про удар в поліцію, що видно з протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 18.03.2020, 15:14 год. Попереджався під час відібрання заяви про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення злочину. Суду не надані докази, що будь-хто сприйняв заяву потерпілого про нанесення йому удару сумнівною і неправдивою у день її подання і відразу після цього. Потерпілий розумів, що у нього в першу чергу поцікавляться про сліди удару і він подав заяву, що говорить про те, що він був готовий показати ці сліди.

До того ж, потерпілий у ході судового розгляду, аж поки він не затягнувся, заявляв, що йому достатньо лише вибачення ОСОБА_6 і він відмовиться від обвинувачення, не подавав цивільного позову, що абсолютно розумно не поєднується з версією обвинуваченого, що потерпілий його оговорює.

Інші, досліджені у судовому засіданні, докази, не спростовують і не ставлять під сумнів висновок, що ОСОБА_6 у ході конфлікту з ОСОБА_4 наніс останньому удар.

Свідок ОСОБА_10 бачив конфлікт між потерпілим і обвинуваченим, удару не бачив. Цей свідок не ствердив категорично, що удару не було, він лише думає, що його не було. Удар був швидкоплинною подією, а свідок, як працівник поліції, займався організацією дорожнього руху на місці автопригоди, тобто не був зосереджений на конфлікті між обвинуваченим і потерпілим настільки, щоб мати можливість стверджувати щось категорично.

Інший свідок ОСОБА_11 не дав чітких і певних показань, такі показання, які можливо використати як джерело доказів.

Таким чином, не існує розумного сумніву у тому, що ОСОБА_6 у ході конфлікту наніс удар ОСОБА_4 долонею правої руки в ділянку лівої вушної раковини, і заподіяв цим ударом тілесні ушкодження, зазначені у обвинуваченні. Цей удар зумовлений конфліктом на ґрунті особистих неприязних стосунків.

Вина обвинуваченого доведена.

Таким чином, ОСОБА_6 умисно завдав потерпілому легкі тілесні ушкодження, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.125 КК України.
Призначаючи покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного

Обставин, що обтяжують покарання, суд не вбачає.
Суд враховує те, що обвинувачений вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується у місці проживання, має дитину.

З врахуванням наведеного суд приходить до висновку, що покаранням для обвинуваченого має бути штраф.

Керуючись ст.ст.373, 374 КПК України, суд,

з а с у д и в :
ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, і призначити йому покарання у виді у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів, що складає 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Волинської області через Ковельський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити засудженому та прокурору.

Копію вироку не пізніше наступного дня після його ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні під час проголошення вироку.

Головуючий ОСОБА_12