ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
засудженого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 Дніпропетровської області на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 травня 2020 року про звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання по закінченню строку випробування, -

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 травня 2020 року було задоволено подання старшого інспектора Соборного відділу філії Державної установи Центр пробації у Дніпропетровській області та звільнено засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання по закінченню строку випробування.
Як встановлено судом, вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 січня 2017 року ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 3 ст. 185 КК України та із застосуванням правил ч. 1 ст. 70 КК України йому призначено покарання у виді трьох років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнений від покарання з випробуванням строком на три роки та відповідно до ст. 76 КК України на нього покладені обов`язки періодично з`являтися до уповноваженого органу з питань пробації для реєстрації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.
Із досліджених матеріалів особової справи №31/17 вбачається, що 31 травня 2017 року посадовою особою органу з питань пробації винесено постанову про встановлення днів явки на реєстрацію, відповідно до якої засуджений ОСОБА_7 зобов`язаний з`являтися на реєстрацію до Соборного РС Центрального МВ третій понеділок кожного місяця.
Як встановлено з листка реєстрації засуджений ОСОБА_7 протягом іспитового строку вчасно з`являвся на реєстрацію до органу з питань пробації і не допустив ні одної неявки.
Також з досліджених матеріалів даної особової справи слідує, що засуджений ОСОБА_7 протягом іспитового строку не змінював місце проживання.
На підтвердження того, що засуджений ОСОБА_7 не вчинив протягом іспитового строку нового злочину і не притягався до кримінальної відповідальності свідчить наявна в матеріалах цієї особової справи довідка за відомостями персонально-довідкового обліку єдиної інформаційної системи МВС України станом на 14 лютого 2020 року.
Отже, судом встановлено і це підтверджується відповідними матеріалами особової справи №31/17, що засуджений ОСОБА_7 виконав покладені на нього за вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 січня 2017 року обов`язки і не вчинив нового злочину, а тому відповідно до вимог ст. 78 КК України суд першої інстанції дійшов до висновку, що засуджений підлягає звільненню після закінчення іспитового строку.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Прокурор в своїй апеляційній скарзі просить ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 травня 2020 року скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні подання щодо звільнення засудженого ОСОБА_7 від покарання по закінченню строку випробування.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги прокурор посилався на те, що з буку засудженого за час відбування покарання з випробуванням було допущено систематичне вчинення адміністративних правопорушень, зокрема, за ч. 1 ст. 178, ч. 2 ст. 126 та ч. 2 ст. 130 КУпАП, які на думку прокурора, свідчать про небажання останнього стати на шлях виправлення і відповідно є підставою для направлення засудженого для відбування призначеного покарання.
Також, прокурор в своїй скарзі зазначає про те, що засудженому старшим інспектором Соборного відділу філії Державної установи Центр пробації у Дніпропетровській області було надано направлення для постановки на облік по безробіттю, однак даний захід засудженим не виконано.
Позиції учасників судового провадження.
Прокурор в судовому засіданні свою апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з підстав та мотивів, викладених в ній.
Засуджений проти задоволення апеляційної скарги прокурора заперечував, просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.
Мотиви суду.
Заслухавши доповідь судді, думку учасників кримінального провадження, їх виступи в судових дебатах, дослідивши матеріали кримінальної провадження, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 78 КК України, після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового злочину, звільняється судом від призначеного йому покарання.
Частиною 2 ст. 78 КК України передбачено, якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання.
Отже, суд повинен звільнити засудженого від покарання, якщо той після закінчення іспитового строку: виконав покладені на нього обов`язки, установлені ст. 76 КК України; не вчинив нового злочину; систематично не вчиняв правопорушень, що потягли за собою адміністративні стягнення. За наявності зазначених обставин уповноважений орган з питань пробації вносить до суду подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбування призначеного покарання, попередньо застосовуючи до нього відповідне письмове попередження.
Так, особа вважається такою, що не виконує покладені на неї обов`язки, коли вона протягом іспитового строку не виконала хоча б один обов`язок з числа тих, які були визначені для неї судом відповідно до ст. 76 КК України.
Згідно з ч. 3 ст. 166 КВК України під систематичним вчиненням правопорушень, що тягнуть за собою адміністративні стягнення і свідчать про небажання стати на шлях виправлення, розуміється вчинення засудженим протягом іспитового строку трьох і більше таких правопорушень.
При цьому, не будь-яке адміністративне правопорушення з накладеним після його вчинення стягненням може слугувати підставою для направлення засудженого для відбування призначеного покарання, а лише те, яке свідчить про небажання такої особи стати на шлях виправлення.
Тож, суд має вирішувати це питання комплексно, зважаючи на всю сукупність обставин, пов`язаних із вчиненими проступками (до уваги можуть братись характер і ступінь небезпеки вчиненого, форма вини, заподіяна шкода тощо).
Вчинення менше трьох адміністративних правопорушень або таких, які не потягли адміністративних стягнень, не може свідчити про порушення режиму випробування та не зумовлює направлення засудженого для відбування призначеного покарання.
Як вбачається із матеріалів особої справи засудженого, вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 січня 2017 року ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 3 ст. 185 КК України та із застосуванням правил ч. 1 ст. 70 КК України йому призначено покарання у виді трьох років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнений від покарання з випробуванням строком на три роки та відповідно до ст. 76 КК України на нього покладені обов`язки періодично з`являтися до уповноваженого органу з питань пробації для реєстрації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.
31 травня 2017 року посадовою особою органу з питань пробації винесено постанову про встановлення днів явки на реєстрацію, відповідно до якої засуджений ОСОБА_7 зобов`язаний з`являтися на реєстрацію до Соборного РС Центрального МВ третій понеділок кожного місяця. Вказана постанова виконувалась ОСОБА_8 належним чином, засуджений в установлений строк протягом всього іспитового строку вчасно з`являвся на реєстрацію до органу з питань пробації і не допустив ні одної неявки, місце проживання протягом усього іспитового строку не змінював. Тобто, належним чином виконував покладені на нього вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 січня 2017 року обов`язки, передбачені положеннями ст. 76 КК України.
За час відбування покарання з випробуванням нових кримінальних правопорушень не вчиняв, що підтверджується наявною в матеріалах особової справи довідкою за відомостями персонально-довідкового обліку єдиної інформаційної системи МВС України станом на 14 лютого 2020 року.
Таким чином, з огляду на вказані обставини, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для застосування до ОСОБА_7 положень ст. 78 КК України та звільненню його від відбування призначеного вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 січня 2017 року покарання після закінчення іспитового строку.
Щодо доводів апеляційної скарги прокурора про те, що ОСОБА_7 протягом іспитового строку було допущено систематичне вчинення адміністративних правопорушень, зокрема, за ч. 1 ст. 178, ч. 2 ст. 126 та ч. 2 ст. 130 КупАП, то колегія суддів відхиляє такі доводи прокурора, вважає їх безпідставними та необґрунтованими оскільки систематичність, передбачена положеннями ч. 3 ст. 166 КВК України, в даному випадку з боку засудженого відсутня, з огляду на наступне.
Так, прокурор зазначав, що засудженим було допущено систематичне вчинення адміністративних правопорушень, зокрема, за ч. 1 ст. 178, ч. 2 ст. 126 та ч. 2 ст. 130 КупАП, при цьому ані в суді першої інстанції, ані в суді апеляційної інстанції прокурором не було надано жодних належних доказів, зокрема, копії постанови за ч. 1 ст. 130 КУпАП, про притягнення до адміністративної відповідальності за вказаною статтею засудженого ОСОБА_7 .
Водночас, як вбачається із пояснень самого засудженого, наданими ним як в суді першої інстанції, так і в ході апеляційного перегляду, відносно ОСОБА_7 посадовою особою патрульної поліції одночасно винесено постанову про накладення на нього адміністративного стягнення за ч. 2 ст. 126 КУпАП у вигляді штрафу та складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП, оскільки останній управляв транспортним засобом без відповідних реєстраційних документів на автомобіль у стані алкогольного сп`яніння, тобто ці правопорушення випливають з одних і тих же подій, але мають самостійну кваліфікацію. Тобто, з огляду на те, що адміністративні правопорушення, передбачені положеннями ч. 2 ст. 126 КупАП та ч. 2 ст. 126 КупАП вчинено ОСОБА_7 в один і той же день, і дані правопорушення випливають одне із одного, то колегія суддів приходить до висновку про відсутність систематичності вчинення засудженим адміністративних правопорушень, передбаченої ч. 3 ст. 166 КВК України, вчинення трьох і більше адміністративних правопорушень ОСОБА_9 прокурором не доведено.
Тож, за відсутності достатніх та належних доказів на підтвердження факту притягнення засудженого ОСОБА_7 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, зокрема, відповідної чинної постанови суду про встановлення вини останнього у вчиненні цього правопорушення, колегія суддів позбавлена об`єктивної можливості врахувати наведені факти саме як систематичне вчинення адміністративних правопорушень, адже згідно із ч. 3 ст. 166 КВК під систематичним вчиненням правопорушень, розуміється вчинення засудженим протягом іспитового строку трьох і більше таких правопорушень.
Окрім цього, в ході судового засідання судом апеляційної інстанції було встановлено, що засуджений працевлаштований на мийці транспортних засобів, має законне, постійне джерело доходу, нових корисливих злочинів за період іспитового строку не вчинив, до кримінальної відповідальності за будь-які інші кримінальні правопорушення не притягувався, а тому у сукупності всіх проаналізованих обставин особої справи засудженого, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора та скасування ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 травня 2020 року про застосування до засудженого положень ст. 78 КК України та звільнення його від відбування призначеного покарання по закінченню строку випробування.
А тому, на підставі викладеного та керуючись положеннями ст. ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 Дніпропетровської області залишити без задоволення.
Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 травня 2020 року про звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання по закінченню строку випробування залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді Дніпровського
апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4