Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/41/20 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 122 (102) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.07.2020 року. м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
із секретарем ОСОБА_5 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому кримінальне провадження №0000393 за апеляційними скаргами захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ленінського районного суду м. Кірорвоград від 06.08.2019 року, стосовно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровограда, громадянина України, одруженого, з середньою загальною освітою, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,
визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі строком на два роки.
ОСОБА_7 на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного йому покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю два роки.
Згідно зі ст. 76 КК України протягом іспитового строку покладено на ОСОБА_7 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 682,57 грн. (шістсот вісімдесят дві гривні 57 копійок) в рахунок відшкодування майнової шкоди 30 000,00 грн. (тридцять тисяч гривень 00 копійок) в рахунок відшкодування моральної шкоди.
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_9 ,
представника потерпілої адвоката ОСОБА_10 ,
потерпілої ОСОБА_8 ,
захисника-адвоката ОСОБА_11 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 .

В апеляційних скаргах:

Захисник-адвокат ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить вирок суду першої інстанції скасувати, призначити новий розгляд справи в суді першої інстанції.
Зазначає, що його підзахисний вину не визнає, доказів причетності до вчиненого злочину відсутні. Заява потерпілою подано через 3 дні після зазначених останньою подій. Слідчий експеримент проводився лише з потерпілою, і в іншому приміщення. При його проведенні не враховано розташування меблів. Слідчий експеримент не відповідає реальній обстановці.
Висновок експерта від 20.03.2017 року №25 підтверджує лише наявність тілесних ушкоджень, проте не підтверджує вчинення правопорушення ОСОБА_7 .
Обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду першої інстанції скасувати, призначити новий розгляд справи в суді першої інстанції.
Мотивує свої доводи наступним.
Вказує на порушення права обвинуваченого на захист.
Під час оголошення підозри обвинуваченого, проведення допиту та вчинення інших процесуальних дій, обвинуваченому було відмовлено в наданні безоплатного захисника. Оскільки не має відповідних знань в галузі права не розумів в чому полягає підозра та не розумів суті та змісту процесуальних дій.
Слідчий відмовив у проханні обвинуваченого призначити захисника.
В підготовчих судових засіданнях 23.05.2017 та 08.06.2017 року не було роз`яснено обвинуваченому права та обов`язки.
Призначений Ленінським районним судом м. Кіровограда захисник не забезпечив належного захисту внаслідок неналежного виконання професійних обов`язків. Вказує на формальну присутність в судових засіданнях призначеного Регіональним центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Кіровоградській області адвоката ОСОБА_6 .
Зазначає, що слідчий експеримент проводився в кімнаті слідчого без врахування місця події та розташування меблів в кімнаті і фактично звівся до демонстрування потерпілою положення руки, що не характеризує механізм отримання тілесних ушкоджень, а також місце їх завдання.
Судовий експерт у своєму висновку від 20.03.2017 року №25 не відповів на головне питання слідчого про механізм утворення у потерпілої тілесних ушкоджень, тому вважає, що вирок ухвалено без наявності доказів щодо установлення механізму отримання потерпілою тілесних ушкоджень.
Судом першої інстанції не встановлений мотив завдання потерпілій тілесних ушкоджень.
Важає підстави для часткового задоволення позовних вимог потерпілої надуманими, та такими, що спростовуються матеріалами провадження.
У матеріалах кримінального провадження відсутні технічні записи фіксування судових засідань, які відбулися 12.02.2019 та 06.05.019 року, що є підставою для скасування вироку суду першої інстанції.
Короткий зміст суті справи:
Вироком суду ОСОБА_7 визнано винними у вчиненні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я за наступних обставин.
07 січня 2017 року, приблизно о 20 год. 00 хв. ОСОБА_7 перебуваючи в приміщенні будинку № 17, по вулиці Житомирській в м. Кропивницький, долонею правої руки схопив ОСОБА_8 за кисть правої руки, стиснувши пальці, при цьому викрутив кисть вказаної руки назовні, після чого наніс останній один прямий удар стопою правої ноги в ділянку низу живота, в результаті чого потерпіла ОСОБА_8 не втримала рівновагу та впала на підлогу.
В результаті дій ОСОБА_7 , у потерпілої ОСОБА_8 утворилися тілесні ушкодження, яке відноситься до категорії середньої ступені тяжкості тілесних ушкоджень, що викликало тривалий розлад здоров`я.
Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 та в його інтересах захисника-адвоката ОСОБА_11 , які підтримали подані апеляційні скарги та просили їх задовольнити; потерпілу ОСОБА_8 та в її інтересах представника- адвоката ОСОБА_10 , які апеляційні скарги обвинуваченого та в його інтересах захисника просили залишити без задоволення, вирок суду без зміни; думку прокурора, який просив апеляційні скарги залишити без задоволення, вирок суду першої інстанції без зміни, дослідивши матеріали кримінального провадження та проаналізувавши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.
За змістом положень ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Захисник-адвокат ОСОБА_11 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав клопотання про визнання доказів недопустими в порядку ч.1 ст. 89 КПК України, зокрема протоколу слідчого експерименту від 24.04.2017 року, оскільки даний слідчий експеримент проведено не на місці події, а у кабінеті слідчого, що вважає недопустимим з огляду на ст. 240 КПК України.
Щодо визнання недопустимим протокол слідчого експерименту від 24.04.2017, з підстав, що даний слідчий експеримент проведено не на місці події, а у кабінеті слідчого, колегія суддів дане твердження вважає безпідставним, оскільки зазначене не є суттєвим порушенням вимог норм ч.1 ст. 240 КПК України та не може свідчити про недопустимість доказів. Метою слідчого експерименту було встановлення механізму нанесення тілесних ушкоджень. Місце розташування меблів та сама обстановка в кімнаті не впливає на об`єктивне встановлення данних, оскільки тілесне ушкодження у потерпілої утворилося не від взаємодії з предметами, а від дій обвинуваченого по відношенню до потерпілої, що узгоджується із вимогами ст. 240 КПК України та не може слугувати підставою для визнання доказу недопустимим.
Незважаючи на часткове визнання свої вини обвинуваченим ОСОБА_7 його вина за ч.1 ст.122 КК України підтверджується матеріалами кримінального провадження, зібраними під час досудового розслідування та під час судового слідства, проведеного судом першої інстанції і, зокрема показами:
-потерпілої ОСОБА_8 , яка під час допиту на судовому засіданні суду суду першої інстанції вказала, що проживає в АДРЕСА_1 разом з обвинуваченим ОСОБА_7 , який є її чоловіком та сином ОСОБА_12 . 07.01.2017 обвинувачений ОСОБА_13 пішов в гості до тітки привітати її. Ввечері обвинувачений повернувся додому в стані алкогольного сп`яніння та влаштував сварку, через те, що вона додала температуру в котлі для опалювання будинку. Обвинувачений ОСОБА_7 повідчиняв двері та вікна в будинку, а вона їх закривала так як температура на вулиці була 15 градусів морозу. В цей час обвинувачений ОСОБА_7 схопив її за кисть правої руки, своєю правою рукою, сильно стиснув та викрутив кисть руки назовні. Потім наніс удар стопою правої ноги в ділянку низу живота, в результаті чого вона не втримала рівновагу, впала на підлогу та закричала. На її крик в кімнату зайшов її син ОСОБА_12 , який знаходився в сусідній кімнаті та викликав поліцію. Після спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_13 зачинився на кухні, а коли зрозумів, що викликали поліцію - пішов з будинку. Додому обвинувачений повернувся через 10 15 хвилин, та сказав що ходив у магазин за хлібом. Також потерпіла ОСОБА_8 не заперечувала з приводу того, що обвинувачений надавав допомогу у лікуванні. Підтримала позовну заяву. Вказала, що моральна шкода полягає у спричинених стражданнях, оскільки половину року вона носила спицю в пальці, не змогла працювати, отримувала образи від ОСОБА_7
- свідка ОСОБА_12 , який суду першої інстанції вказав, що 07.01.2017 знаходився в будинку АДРЕСА_1 , в якому проживає разом зі своєю матір`ю ОСОБА_8 , та обвинуваченим ОСОБА_7 . Ввечері додому прийшов обвинувачений ОСОБА_13 , та вчинив сварку з потерпілою ОСОБА_8 , через те, що потерпіла додала температуру в котлі для опалювання будинку. Обвинувачений ОСОБА_13 відчинив в будинку двері та вікна, а потерпіла ОСОБА_8 в цей час намагалась пояснити останньому, що на вулиці холодно та необхідно зачинити двері і вікна. Потім він знаходячись в сусідній кімнаті, почув звуки боротьби та крик потерпілої ОСОБА_8 . Вийшовши з кімнати свідок побачив, що потерпіла трималася за живіт, а палець на руці в неї був неприродно вигнутий. В зв`язку з цим він викликав поліцію. Також повідомив, що безпосередньо подій не бачив, оскільки знаходився в сусідній кімнаті, двері в яку не були зачинені, чув як потерпіла сварилася з обвинуваченим.

Крім того, вина обвинуваченого ОСОБА_7 підтверджується іншими зібраними по даному епізоді доказами оголошеними і дослідженими в суді першої інстанції і, зокрема:
-Протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 10.01.2017, відповідно до якого прийнята заява ОСОБА_8 за змістом якої 07.01.2017, приблизно о 20 год. 00 хв. перебуваючи вдома, за адресою: АДРЕСА_1 , чоловік ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 спричинив тілесні ушкодження у вигляді синців та розриву зв`язок середнього пальця правої кісті (а.с. 116).
-Протоколом проведення слідчого експеременту від 24.04.2017 з фототаблицею, в ході якого потерпіла показала та розказала як саме їй були нанесені тілесні ушкодження (а.с. 117-119).
-Висновком експерта від 20.03.2017 № 25, відповідно до якого у потерпілої ОСОБА_8 маються тілесні ушкодження у вигляді синця в надлобковій ділянці та закритого відриву сухожилку розгинача 3 пальця правої кісті на рівні нігтьової фаланги. Тілесне ушкодження у вигляді закритого відриву сухожилку розгинача 3 пальця правої кісті утворилося в результаті дії направленої на перерозтягнення та відноситься до категорії середньої ступені тяжкості, яке викликало тривалий розлад здоров`я; тілесні ушкодження у вигляді синця в надлобковій ділянці утворились від травматичного контакту з тупим об`єктом, від одного травматичного впливу та відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Зазначені тілесні ушкодження не могли утворитись при падінні з висоти власного зросту, з положення стоячи. (а.с. 121-122).
-Висновком експерта від 25.04.2017 № 475/25, відповідно до якого у потерпілої ОСОБА_8 маються тілесні ушкодження у вигляді синця в надлобковій ділянці та закритого відриву сухожилку розгинача 3 пальця правої кісті на рівні нігтьової фаланги. Локалізація тілесних ушкоджень виявлених при проведенні судово медичної експертизи потерпілої ОСОБА_8 відповідає показанням, які вказані про проведенні слідчого експеременту від 24.04.2017 за її участю. (а.с. 124-125).
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що зазначені докази підтверджують достовірність, можливість використання та допустимість інших досліджених судом доказів, що доводять умисел ОСОБА_7 на заподіяння потерпілій тілесного ушкодження.
Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 у скоєнні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я є доведеною.
Твердження обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що судом першої інстанції не встановлений мотив завдання потерпілій тілесних ушкоджень було предметом дослідження в суді першої інстанції, якому суд надав належну оцінку.
Суд першої інстанції вірно зазначив, що перебування обвинуваченого ОСОБА_7 07.01.2017 приблизно 20 години 00 хвилин, в час вчинення злочину, в будинку АДРЕСА_1 , наявність триваючого конфлікту між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з приводу використання котлу опалення, внаслідок чого між ними виникла сварка, що підтверджується показаннями потерпілої ОСОБА_8 , свідка ОСОБА_12 та не заперечується обвинуваченим ОСОБА_7 . Суд врахував, що під час сварки свідок ОСОБА_12 чув звуки боротьби, тому за вищевикладених встановлених обставин у ОСОБА_7 виникла особиста неприязнь у відношенні ОСОБА_8 , як мотив для спричинення останній тілесних ушкоджень.
Отже, висновок суду першої інстанції щодо доведеності вини обвинуваченого у вчиненні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються доказами, які були досліджені під час судового розгляду та оцінені судом у відповідності до вимог ст. 94 КПК України.
Посилання обвинуваченого, що в підготовчих судових засіданнях 23.05.2017 та 08.06.2017 не було роз`яснено останньому права та обов`язки є безпідставним та спростовується матеріалами кримінального провадження, відповідно до яких міститься вручена пам`ятка про процесуальні права та обов`язки обвинуваченому ОСОБА_7 від 23.05.2017 (т.1 а.п. 39), та відповідно до журналу судового засідання від 08.06.2017 обвинуваченому ОСОБА_7 роз`ясненні його права та обов`язки(а.п. 50-51 т.1).
Твердження обвинуваченого в апеляційній скаргі стосовно скасування вироку суду на підставі відсутності технічних записів фіксування судових засідань, які відбулися 12.02.2019 та 06.05.019 року не знайшли свого підтвердження.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що 12.02.2019 року та 06.05.2019 року судові засідання за обвинуваченням ОСОБА_7 відкладено за клопотанням захисника ОСОБА_6 , фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до довідки складеної секретарем судового засідання, не здійснювалося. (а.п. 189, 215 т.1). В даному випадку відсутність технічного носія інформації не є підставою для скасування судового рішення, оскільки судове засідання не проводилось, дії щодо розгляду кримінального провадження не вчинювались. Таким чином, права і обов`язки сторін кримінального провадження порушено не було.
Досудове розслідування та судове слідство у даному кримінальному провадженні проведено відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а викладені у вироку суду висновки про наявність в діях ОСОБА_7 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які у повному обсязі, відповідно до вимог параграфу 3 гл.28 КПК України, досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду справи та є взаємоузгодженими між собою та відповідають фактичним обставинам справи.

Згідно роз`яснень п.п. 1,3 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватись засад покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання; визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, тощо).
Положеннями ч.2 ст.65 КК України визначено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Вирішуючи питання щодо призначення покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції вірно врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини.
ОСОБА_7 вперше вчинив кримінальне правопорушення, яке відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку в КЗ «Обласний наркологічний диспансер» та на обліку в КЗ «Кіровоградська обласна психіатрична лікарня» не перебуває.
Судом першої інстанції враховано досудову доповідь про обвинуваченого у кримінальному провадженні, наданої Подільським районним відділом пробації філії Державної установи Центр пробації в Кіровоградській області, середньо оцінюються ризики небезпеки для суспільства в тому числі для окремих осіб. Також, відповідно до висновку органу пробації, середньо оцінено ризик вчинення ОСОБА_7 повторного кримінального правопорушення, а отже існує ймовірність виправлення обвинуваченого без ізоляція від суспільства.
Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання відповідно до ст. 66, 67 КК України судом першої інстанції не встановлено.
Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання в межах санкції ч.1 ст. 122 КК України із застосуванням ст. 75 КК України, що на думку колегії суддів є необхідним та достатнім для попередження вчинення ОСОБА_7 нового кримінального правопорушення та його переховання.

Таким чином, призначене судом першої інстанції покарання, відповідає принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» 1950 року.
Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого про те, що вирішуючи заявлену потерпілою вимогу про відшкодування моральної шкоди, суд безпідставно частково задовольнив позовні вимоги, зазначивши, що потерпіла пережила фізичний біль та страждання при їх отриманні та в період лікування, то колегія суддів вважає їх такими, що не заслуговують на увагу, з врахуванням наступного.
Відповідно до ч.1, ч.4, ч.5 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими КПК України. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовується норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Відповідно до роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо), та з урахуванням інших обставин справи. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Згідно ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає:1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Як вбачається з поданого потерпілою ОСОБА_8 цивільного позову (т.1 а.п.18-20), остання просила стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на відшкодування моральної шкоди 300 000 грн. З урахуванням того, що внаслідок спричинення ОСОБА_7 тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_8 , остання пережила фізичний біль та страждання, як при отриманні таких так і в період лікування, проте заявлений потерпілою розмір моральної шкоди суд першої інстанції визнав завиеним, оскільки не було надано до суду достатніх даних, з яких міркувань виходила, визначаючи шкоду саме в цьому розмірі, судом першої інстанції позовні вимоги потерпілої були задоволені частково і стягнуто на відшкодування моральної шкоди з обвинуваченого 30 000 грн.
Колегія суддів погоджується з таким розміром грошового відшкодування моральної шкоди, оскільки судом першої інстанції відповідно до положень Цивільного кодексу України, були враховані вимоги розумності і справедливості.
При цьому, доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що потерпіла із-за свого віку майже 7 років не працює, а постійно перебуває вдома, тому вважає її твердження про те, що вона могла працювати невиправданими, а також та обставина, що не проводилися ремонти будинку не спростовує факту заподіяння ОСОБА_7 потерпілій ОСОБА_8 тілесного ушкодження, яке відноситься до категорії середньої тяжкості. Крім цього, на думку колегії суддів доводи апеляційної скарги в цій частині не можуть бути безперечним доказом того, що протерпіла після отримання тілесних ушкоджень середньої тяжкості не відчувала фізичного болю, як про це зазначено потерпілою у цивільному позові.
Дослідивши матеріали кримінального провадження в їх сукупності, колегія суддів не знайшла підстав для задоволення апеляційних скарг та скасування вироку суду.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 419, 424 КПК України, колегія суддів, -

Керуючись ст.376, 404,407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА

Клопотання захисника-адвоката ОСОБА_11 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_14 про визнання доказів недопустимими залишити без задоволення.
Апеляційні скарги захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Ленінського районного суду м. Кірорвоград від 06.08.2019 року, яким ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України залишити без змін.
Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції.

Судді: ( підписи )
Згідно з оригіналом:

Суддя Кропивницького
апеляційного суду ОСОБА_2