Cправа № 156/1322/20
№ провадження 1-кс/156/1/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 січня 2021 року смт Іваничі

Слідчий суддя Іваничівського районного суду Волинської області ОСОБА_1 , за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

слідчого ОСОБА_4

підозрюваного ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянувши клопотання старшого слідчого СВ Іваничівського ВП Горохівського ВП ГУНП у Волинській області капітана поліції ОСОБА_4 , за погодженням із прокурором Іваничівського відділу Володимир-Волинської місцевої прокуратури ОСОБА_3 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000246 від 30 грудня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення,

передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. П`ятикори Локачинського району Волинської області, українця, громадянина України, який має середню освіту, не працюючого, інваліда ІІ групи, не одруженого, який на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей не має, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

1.06.08.2002 року Локачинським районним судом Волинської області за ст.ст. 185 ч. 3, 94, 420, 421 КК України. Ст.ст. 416, 420 КПК України, застосування примусових мір медичного характеру помістити в психіатричну лікарню з загальними режимом нагляду;

2.08.04.2004 року Локачинським районним судом Волинської області за ст.ст. 185 ч. 3, 186 ч. 3, ст. 70 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на 4 роки;

3.07.05.2008 року Локачинським районним судом Волинської області за ст.ст. 162 ч. 1, 185 ч. 3, 15 ч. 3, ст. 70 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на 3 роки; Відповідно до ст. 71 КК України частково приєднано покарання за вироком Локачинського районного суду Волинської області від 08.04.2004 року, остаточно призначено до відбуття 4 роки позбавлення волі.

4.24.05.2012 року Локачинським районним судом Волинської області за ст. 185 ч. 3, 185 ч. 2, 70 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на 4 роки. Ст.ст. 416, 420 КПК України, застосування примусових мір медичного характеру помістити в психіатричну лікарню за місцем відбуття покарання;

5.10.07.2017 року Іваничівським районним судом Волинської області, ч. 2 ст. 289 КК України. Ст.ст. 416, 420 КПК України, застосування примусових мір медичного характеру помістити в психіатричну лікарню з загальними режимом нагляду;

6.11.04.2018 року Ківерцівським районним судом Волинської області, ч. 1 ст. 394 КК України. Ст.ст. 416, 420 КПК України, застосування примусових мір медичного характеру помістити в психіатричну лікарню з загальними режимом нагляду;

7.21.10.2020 року Волинським апеляційним судом, ч. 3 ст. 185 КК України. Ст.ст. 416, 420 КПК України, застосування примусових мір медичного характеру помістити в психіатричну лікарню з загальними режимом нагляду;

в с т а н о в и в :

05 січня 2021 року до слідчого судді Іваничівського районного суду Волинської області надійшло клопотання старшого слідчого СВ Іваничівського ВП Горохівського ВП ГУНП у Волинській області капітана поліції ОСОБА_4 , за погодженням із прокурором Іваничівського відділу Володимир-Волинської місцевої прокуратури ОСОБА_3 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В клопотанні слідчий зазначає, що 30.12.2020 близько 03 год. 30 хв. ОСОБА_5 , будучи раніше неодноразово притягненим до кримінальної відповідальності за вчинення крадіжок, повторно, шляхом вільного доступу через відчинені вхідні двері проник у житловий будинок, що за адресою: АДРЕСА_2 , де в присутності власниці ОСОБА_7 відкрито викрав грошові кошти в сумі 700 грн., 3 кг цукру вартістю 60 грн., 10 курячих яєць вартістю 30 грн., трилітрову банку сала вартістю 150 грн., чим заподіяв ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 940 грн.

Своїми діями, направленими на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з проникненням у житло, ОСОБА_5 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 186 КК України.

30.12.2020 року повідомлення по даному факту внесені до ЄРДР № 0000246 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.186 КК України. 31.12.2020 року у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_5 повідомлено про підозру за ч. 3 ст. 186 КК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, підтверджується вагомими доказами, зібраними у кримінальному провадженні, а саме:

- протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 30.12.2020;

- протоколом огляду місця події господарства за адресою: АДРЕСА_2 ;

- протоколом допиту потерпілої ОСОБА_7 від 30.12.2020;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_8 від 30.12.2020;

- протоколом огляду місця події господарства за адресою: АДРЕСА_3 , від 30.12.2020;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 31.12.2020.

ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який відповідно до ч. 3 ст. 186 КК України, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 4 до 8 років.

Під час проведення досудового розслідування по даному кримінальному провадженню встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що підозрюваний ОСОБА_5 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків по даному кримінальному провадженню, може змінити постійне місце свого проживання, чи іншим чином перешкоджатиме кримінальному провадженню, вчиняти інші кримінальні правопорушення, що негативно відобразиться на проведенні досудового розслідування кримінального провадження.

Вищевказані ризики обґрунтовуються наступними встановленими слідством обставинами, передбаченими ст. 178 КПК України, а саме:

- підозрюваний знаходиться на обліку у лікаря-психіатра;

-наявні вагомі докази про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, який відносяться до категорії тяжких і за який у разі визнання його винним, передбачено покарання на строк від чотирьох до восьми років позбавлення волі;

- у підозрюваного відсутнє постійне місце роботи та проживання, через що він вчиняє крадіжки;

- підозрюваний характеризується з негативної сторони;

-підозрюваний неодноразово був притягнений до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів майнового характеру;

-29.12.2020 підозрюваному ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні двох кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України;

- існують ризики повторення підозрюваним протиправної поведінки.

Саме наведені вище обставини свідчать про реальну наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, і дають підстави зробити висновок, що більш м`який запобіжний захід, аніж як тримання під вартою, не зможе запобігти і є недостатніми для запобігання ризикам, що існують на даній стадії досудового розслідування, а тому існує необхідність у обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, стосовно підозрюваного ОСОБА_5 .

На підставі викладеного, слідчий просить застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 60 діб.

В судовому засіданні слідчий та прокурор підтримали заявлене клопотання та просили його задовольнити.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_6 зазначив, що дану особу знає тривалий час, неодноразово захищав його права у кримінальних справах. Вказав, що відносно його підзахисного неодноразово проводились судово-медичні експертизи та встановлено неосудність ОСОБА_5 . Просив суд врахувати, що саме в стані неосудності ОСОБА_5 вчиняє протиправні дії, і відмовити у задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В судовому засіданні ОСОБА_5 зазначив, що бажає перебувати вдома. Протиправні дії вчиняє у зв`язку з відсутністю коштів, а також зазначив, що має постійне місце проживання, де проживає з матір`ю та сестрою.

Перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши докази по даних матеріалах, заслухавши думку прокурора, слідчого, підозрюваного, захисника, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання слідчого не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно до вимог ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний в сукупності оцінити тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, дані про особу підозрюваного, вік обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, репутацію обвинуваченого, розмір майнової шкоди, в заподіянні якого підозрюється особа.

Під час розгляду клопотання встановлено, що кримінальне провадження за ознаками ч. 3 ст. 186 КК України зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 30.12.2020 року за №0000246, що підтверджено відповідним витягом.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років;

За положеннями постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» від 25.04.2003 року № 4 запобіжні заходи застосовується за наявності підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений буде намагатись ухилятися від слідства або суду, перешкоджати встановленню істини по кримінальній справі або продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень. Разом з тим взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом, у зв`язку з чим такий обирається лише за наявності підстав вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, що випливають норм КПК України, і його належної поведінки. При цьому, Верховним Судом України роз`яснено, що обов`язковою умовою взяття під варту (виходячи з його правової природи) має бути обґрунтована впевненість судді в тому, що більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної поведінки підозрюваного внаслідок відсутності у останнього постійного місця проживання, зловживання спиртними напоями чи вживання наркотичних засобів, продовження вчинення злочинів, підтримання соціальних зв`язків негативного характеру, порушення умов запобіжного характеру, не пов`язаного з позбавленням волі.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під-вартою , суд враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини.

Відповідно до правової позиції, викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Марченко проти України», при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Запобіжні заходи - це заходи забезпечення кримінального провадження, застосування яких супроводжується обмеженням конституційних прав і свобод осіб, які підозрюються у вчиненні кримінальних правопорушень. Ці обмеження стосуються свободи пересування та вільного вибору місця перебування. Система запобіжних заходів закріплена у ч.1 ст. 176 КПК України.

У відповідності до вимог ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється на засадах верховенства права з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ, викладена у п. 60 рішення від 06.11.2008 у справі «Єлоєв проти України») після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а тому суду в разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно чітко зазначити у судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК. Обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції (п. 85 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011).

Так, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України.

Вивченням даних про особу підозрюваного ОСОБА_5 встановлено, що він вчиняє кримінальні правопорушення в стані неосудності, зі слів захисника неодноразово перебував на лікуванні у психіатричному закладі. Довідок про перебування/не перебування підозрюваного ОСОБА_5 на обліку у лікаря нарколога та психіатра слідчим до клопотання не долучено, таким чином у слідчого судді відсутня можливість встановити чи перебуває підозрюваний ОСОБА_5 на обліку у лікарів психіатрів. Тому з огляду на викладене для визначення психічного стану підозрюваного в даному випадку обов`язково необхідно провести психіатричну експертизу, оскільки наявні відомості, які викликають сумнів щодо його осудності або обмеженої осудності.

Станом на день розгляду клопотання слідчим не було подано клопотання про проведення судово-психіатричної експертизи відносно підозрюваного ОСОБА_5 .

Так, частиною 2 ст. 242 КПК України встановлено обов`язок слідчого провести експертизу для встановлення психічного стану підозрюваного за наявності відомостей, які викликають сумнів щодо його осудності, обмеженої осудності.

З положень ч. 1 ст. 509 КПК України випливає, що слідчий, прокурор зобов`язані звернутися з клопотанням до слідчого судді щодо залучення експерта (експертів) для проведення психіатричної експертизи у разі, якщо під час кримінального провадження будуть встановлені обставини, які дають підстави вважати, що особа під час вчинення суспільно небезпечного діянні була в неосудному або обмежено осудному стані або вчинила кримінальне правопорушення в осудному стані, але після його вчинення захворіла на психічну хворобу, яка позбавляє її можливості усвідомлювати свої дії або керувати ними. Такими обставинами, зокрема є: 1) наявність згідно з медичним документом у особи розладу психічної діяльності або психічного захворювання; 2) поведінка особи під час вчинення суспільно небезпечного діяння або після нього була або є неадекватною (затьмарення свідомості, порушення сприйняття, мислення, волі, емоцій, інтелекту чи пам`яті тощо).

Згідно із ч. 2 ст. 509 КПК України у разі необхідності тривалого спостереження та дослідження особи може бути проведена стаціонарна психіатрична експертиза, для чого така особа направляється до відповідного медичного закладу на строк не більше двох місяців на підставі рішення слідчого судді.

Поняття неосудності або обмеженою осудності надано у ст.ст. 19 та 20 КК України, зокрема, не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. Обмежено осудною собою, є така особа, яка під час вчинення злочину, через наявний у неї психічний розлад, не була здатна повною мірою усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та (або) керувати ними.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Анатолій Руденко проти України» (Заява № 50264/08), було зазначено, що Суд наголошує, що стаття 5 Конвенції, разом зі статтями 2, 3 та 4, стоїть у першому ряду фундаментальних прав, які захищають фізичну безпеку людини, та на її важливості у демократичному суспільстві (див. рішення у справах «Маккей проти Сполученого Королівства» (McKay v. the United Kingdom) [ВП], заява № 543/03, п. 30, ЄСПЛ 2006-Х, та «Шторк проти Німеччини» (Storck v. Germany), заява № 61603/00, п. 102, ЄСПЛ 2005-V). Тримання особи, яку вважають психічно хворою, під вартою має відповідати цілям пункту 1 статті 5 Конвенції, що полягає у запобіганні позбавлення осіб волі у свавільний спосіб, а також відповідати цілям обмеження, зазначеного у підпункті «е». У рішення Європейського суду з прав людини «Заїченко проти України (№ 2)» (Заява № 45797/09), було зазначено, що тримання під вартою особи, яка вважається психічно хворою, має відповідати цілям пункту 1 статті 5 Конвенції, що полягає у запобігання позбавлення осіб свободи у свавільний спосіб, а також відповідати цілям обмеження, зазначеного у підпункті «е». У зв`язку з останнім слідчий суддя наголошує, що відповідно до його усталеної практики особа не може вважатися «психічно хворою» та бути позбавлена волі, якщо не дотримано трьох нижченаведених мінімальних умов: по-перше, об`єктивна медична експертиза повинна достовірно встановити, що особа є психічно хворою, по-друге, психічний розлад має бути таким, що обумовлює примусове тримання особи у психіатричній лікарні; по-третє, необхідність продовжуваного тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості такого захворювання (див. рішення у справі «Вінтерверп проти Нідерландів» (Winterwerp v. the Netherlands), рішення від 24 жовтня 1979 року, п. 39, Series A № 33).

Таким чином, проаналізувавши долучені до матеріалів клопотання процесуальні документи, вислухавши пояснення сторін кримінального провадження, слідчий суддя, з урахуванням вищезазначеної практики, приходить до висновку про те, що слідчим не було дотримано вимоги чинного законодавства та не встановлено психічний стан підозрюваного.

Разом з тим слід зазначити, що ухвалою слідчого судді Іваничівського районного суду Волинської області від 31.12.2020 року у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді поміщення ОСОБА_5 до психіатричного закладу в умовах, що виключають небезпечну поведінку особи відмовлено.

Також, як зазначено у вказаному клопотанні та встановлено в судовому засіданні, 07.12.2020 року ухвалою Іваничівського районного суду Волинської області ОСОБА_5 , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України і застосовано відносно нього примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

Крім того, в провадженні Іваничівського районного суду Волинської області перебуває клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_5 за вчинення ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України.

Враховуючи наведені обставини, на запитання слідчого суді в судовому засіданні про доцільність і співмірність застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до неосудної особи, прокурор підтримав заявлене клопотання, посилаючись на тяжкість вчиненого ним злочину і запобіганню вчиненню ним злочинів в майбутньому такий вид запобіжного заходу, як взяття під варту, є виправданим. Просить суд не оцінювати психічний стан підозрюваного, оскільки в рамках даного кримінального провадження відсутній висновок експерта.

ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, однак це не може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді тримання під вартою, потреби ж досудового розслідування не виправдовують такий ступінь втручання у реалізацію прав і свобод підозрюваним, про який йдеться у клопотанні слідчого.

При вирішенні питання щодо запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів оцінює сукупність всіх обставин, у тому числі вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення

Також враховується: тяжкість злочину, який інкримінується ОСОБА_5 : вік та стан здоров`я підозрюваного - інвалідність 2 групи, соціальні зв`язки - неодружений, не працює, наявність судимостей раніше судимий, перебування на лікуванні у психіатричних закладах.

Отже, з огляду на вагомість доказів про можливе вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що останній під час їх вчинення міг перебувати в такому стані, який не дозволяв розуміти значення своїх дій та керувати ними, а також враховуючи необхідність здійснення тривалого спостереження та дослідження особи для встановлення його психічного стану, слідчий суддя вважає необхідним роз`яснити слідчому про обов`язковість проведення експертизи для встановлення психічного стану підозрюваного ОСОБА_5 .

Згідно ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів (ст. 85 КПК України).

Зважаючи, що матеріалами клопотання стверджується наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, санкція статті якого передбачає покарання у виді позбавлення волі строком від 4 до 8 років, що згідно ст. 12 КК України відносяться до тяжкого злочину, однак існують обґрунтовані підстави вважати, що обвинувачений під час вчинення суспільно-небезпечного діяння був в неосудному стані, який позбавляє його можливості усвідомлювати свої дії або керувати ними, слідчий суддя приходить до висновку що у задоволенні клопотання про вжиття запобіжного заходу взяття під варту ОСОБА_5 слід відмовити.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 84, 85, 177, 178, 193, 194, 196, 198, 309, 372, 376, 395 КПК України, слідчий суддя, -

п о с т а н о в и в :

У задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Іваничівського ВП Горохівського ВП ГУНП у Волинській області капітана поліції ОСОБА_4 відмовити.

Копію ухвали вручити сторонам негайно після її оголошення.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1