Справа № 128/3131/20
УХВАЛА
Іменем України

04 грудня 2020 року м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області у складі:

судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2

та учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

представника ДУ «Стрижавська ВК (№ 81)» ОСОБА_4 ,

лікаря ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

захисника засудженого адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в режимі відеоконференції в дистанційному провадженні з Державною установою «Стрижавська виправна колонія (№ 81)», подання Державної установи «Стрижавська виправна колонія (№ 81)» про звільнення засудженого ОСОБА_6 від покарання за хворобою відповідно до ч. 2 ст. 84 КК України,

УСТАНОВИВ:

До Вінницького районного суду Вінницької області надійшло вищевказане подання, яке мотивоване тим, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відбуває покарання за вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 27 травня 2020 року, яким його засуджено за ч. 4 ст. 152 КК України до покарання у виді 13 (тринадцяти) років позбавлення волі; в строк відбування покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 18 грудня 2019 року по 26 травня 2020 року. Даний вирок набрав законної сили відповідно до ухвали Херсонського апеляційного суду від 27 серпня 2020 року. Рішенням Міжрегіональної комісії Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції з питань визначення особам, засудженим до довічного позбавлення волі та позбавлення волі на певний строк, виду колонії, направлення для відбування покарання осіб, засуджених до довічного позбавлення волі та позбавлення волі на певний строк, арешту й обмеження волі та їх переведення (протокол №23/39н-2020 від 10.09.2020), визначено середній рівень безпеки для чоловіків, уперше засуджених до позбавлення волі. Визначено відбувати покарання в Державній установі «Вознесенська виправна колонія (№ 72)». До Стрижавської багатопрофільної лікарні № 81 філії Центру охорони здоров`я ДКВС України у Вінницькій засуджений ОСОБА_6 прибув 26.10.2020 з Державної установи «Вознесенська виправна колонія (№ 72)». Засуджений ОСОБА_6 захворів на хворобу: наслідок важкого опіку аміачною водою виражена атрофія правого очного яблука, більмо ОD, часткова атрофія лівого очного яблука, більмо, наріст кон`юнктиви на рогівку ОS. Інвалід І-групи по зору безстроково.
Тому начальник Державної установи «Стрижавська виправна колонія (№ 81)» просить суд застосувати до засудженого ОСОБА_6 ч. 2 ст. 84 КК України звільнення від покарання за хворобою.

В судовому засіданні 04.12.2020 представник Державної установи «Стрижавська виправна колонія (№ 81)» ОСОБА_4 в режимі відеоконференції подання підтримав, суду пояснив, що засуджений ОСОБА_6 за час відбування покарання характеризується посередньо, ні стягнень, ні заохочень немає. У вирішенні подання покладається на розсуд суду.

Лікар ОСОБА_5 в режимі відеоконференції суду пояснив, що оскільки засуджений ОСОБА_6 хворий, повністю сліпий, він був обстежений комісією лікарів та незалежним лікарем ОСОБА_8 йому встановлено заключний діагноз: наслідок важкого опіку аміачною водою виражена атрофія правого очного яблука, більмо ОD, часткова атрофія лівого очного яблука, більмо, наріст кон`юнктиви на рогівку ОS. Інвалід І-групи по зору безстроково. Оскільки у ОСОБА_6 повна сліпота, він підлягає звільненню за хворобою, так як повна сліпота зазначена в Переліку захворювань, які є підставою для подання в суди матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання. ОСОБА_6 на повну сліпоту захворів ще в 1996 році. З моменту відбування покарання стан засудженого ОСОБА_6 погіршився, оскільки він скаржиться на головні болі та печію. Тому просить задовольнити подання про звільнення засудженого ОСОБА_6 від відбування покарання за хворобою.
Засуджений ОСОБА_6 в режимі відеоконференції просить задовольнити подання, оскільки він розкаюється у своїх гріхах, йому важко жити в неволі. Суду також пояснив, що головні, сердечні болі та печія у нього виникали постійно, ще до ув`язнення, однак на даний час він через те, що знаходиться в місцях позбавлення волі, нервується, у нього болить серце та голова. Інвалідність І групи йому встановлена ще в 1998 році.
Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 подання Державної установи «Стрижавська виправна колонія (№ 81)» підтримує, вважає, що воно підлягає задоволенню, оскільки засуджений ОСОБА_6 страждає на хворобу, яка є в Переліку захворювань, які є підставою для подання в суди матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України засуджений, який захворів на таку хворобу ще до вчинення злочину, також може бути звільнений від відбування покарання. Крім того, засуджений ОСОБА_6 характеризується добре, дисциплінарних стягнень не має, стягнення за виконавчими листами відсутні.
Прокурор ОСОБА_3 вважає, що подання задоволенню не підлягає, так як засуджений ОСОБА_6 захворів на повну сліпоту ще в 1996 році, тобто до вчинення злочину, посередньо характеризується за місцем відбування покарання, дисциплінарних стягнень не має, але не має і заохочень. Звільнення від подальшого відбування покарання за хворобою це право, а не обов`язок суду.
Представник Спостережної комісії при Вінницькій РДА в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоч в установленому законом порядку повідомлявся про дату, час та місце судового розгляду подання Державної установи «Стрижавська виправна колонія (№ 81)» про звільнення засудженого ОСОБА_6 від покарання за хворобою відповідно до ч. 2 ст. 84 КК України.

Відповідно до ч. 5 ст. 539 КПК України неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду подання, не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття.
Заслухавши пояснення учасників судового провадження та лікаря, дослідивши матеріали подання, оглянувши особову справу засудженого ОСОБА_6 , суд дійшов такого висновку.

Судом установлено, що засуджений ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відбуває покарання за вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 27 травня 2020 року, яким його засуджено за ч. 4 ст. 152 КК України до покарання у виді 13 (тринадцяти) років позбавлення волі; в строк відбування покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 18 грудня 2019 року по 26 травня 2020 року. Даний вирок набрав законної сили відповідно до ухвали Херсонського апеляційного суду від 27 серпня 2020 року.
Рішенням Міжрегіональної комісії Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції з питань визначення особам, засудженим до довічного позбавлення волі та позбавлення волі на певний строк, виду колонії, направлення для відбування покарання осіб, засуджених до довічного позбавлення волі та позбавлення волі на певний строк, арешту й обмеження волі та їх переведення (протокол №23/39н-2020 від 10.09.2020), визначено середній рівень безпеки для чоловіків, уперше засуджених до позбавлення волі. Визначено відбувати покарання в Державній установі «Вознесенська виправна колонія (№ 72)».

До Стрижавської багатопрофільної лікарні № 81 філії Центру охорони здоров`я ДКВС України у Вінницькій засуджений ОСОБА_6 прибув 26.10.2020 з Державної установи «Вознесенська виправна колонія (№ 72)».
Згідно з висновком № 12 лікарсько-консультативної комісії про медичний огляд засудженого щодо наявності захворювання, визначеного Переліком захворювань, які є підставою для подання в суди матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання, від 16.11.2020, засуджений ОСОБА_6 захворів на хворобу: наслідок важкого опіку аміачною водою виражена атрофія правого очного яблука, більмо ОD, часткова атрофія лівого очного яблука, більмо, наріст кон`юнктиви на рогівку ОS. Інвалід І-групи по зору безстроково.
Відповідно до ч. 2 ст. 84 КК України особа, яка після вчинення злочину або постановлення вироку захворіла на іншу тяжку хворобу, що перешкоджає відбуванню покарання, може бути звільнена від покарання або від подальшого його відбування. При вирішенні цього питання суд враховує тяжкість вчиненого злочину, характер захворювання, особу засудженого та інші обставини справи.

Відповідно до роз`яснень, наданих у постанові Пленуму Верховного Суду УРСР від 28.09.1973 № 8 «Про практику застосування судами законодавства про звільнення від відбуття покарання засуджених, які захворіли на тяжку хворобу», звільнення від відбуття покарання через хворобу з місць позбавлення волі може бути застосоване судом до тих засуджених, які захворіли під час відбуття покарання і ця хвороба перешкоджає відбувати покарання, тобто у випадках, коли дальше утримання в місцях позбавлення волі загрожує їх життю або може призвести до серйозного погіршення здоров`я чи інших тяжких наслідків. Це стосується й тих осіб, які захворіли до засудження, але під час відбуття покарання їхня хвороба внаслідок прогресування набула характеру, зазначеного в Переліку захворювань.

Перелік захворювань, які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання, встановлений спільним наказом Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України від 15.08.2014 № 1348/5/572.

Як вбачається із висновку № 12 лікарсько-консультативної комісії про медичний огляд засудженого щодо наявності захворювання, визначеного Переліком захворювань, які є підставою для подання в суди матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання, від 16.11.2020 ОСОБА_6 встановлено діагноз: наслідок важкого опіку аміачною водою виражена атрофія правого очного яблука, більмо ОD, часткова атрофія лівого очного яблука, більмо, наріст кон`юнктиви на рогівку ОS. Інвалід І-групи по зору безстроково.У висновку також зазначено, що наявне у ОСОБА_6 захворювання входить до Переліку захворювань, що є підставою для подання матеріалів до суду про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання, затвердженого спільним наказом МОЗ України та Міністерством юстиції України № 1348/5/572 від 15.08.2014 (частина третя розділу VII «Хвороби нервової системи та органів чуття»).

Постановою Пленуму Верховного Суду УРСР від 28.09.1973 № 8 «Про практику застосування судами законодавства про звільнення від відбуття покарання засуджених, які захворіли на тяжку хворобу» також роз`яснено, що, вирішуючи питання про звільнення від дальшого відбуття покарання осіб, які захворіли на тяжку хворобу, крім осіб, які захворіли на хронічну душевну хворобу, суд має виходити не тільки з висновку лікарської комісії, а й враховувати тяжкість вчиненого злочину, поведінку засудженого під час відбуття покарання, ставлення до праці, ступінь його виправлення, чи не ухилявся він від призначеного лікування, а також інші обставини.

ОСОБА_6 засуджений вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 27 травня 2020 року за ч. 4 ст. 152 КК України, що відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, вчиненим повторно та щодо особи, яка не досягла 14-річного віку; незважаючи на повну сліпоту, ОСОБА_6 вчиняв неодноразові дії сексуального характеру щодо своєї дочки протягом січня-грудня 2019 року шляхом її залякування та примусу; згідно з характеристикою начальника дільниці начальника відділення СПС дільниці слідчого ізолятора Державної установи «Стрижавська виправна колонія (№ 81)» до засудженого ОСОБА_6 за час відбування покарання заохочення не застосовувалися, він характеризується посередньо, до виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість.

Судом установлено, що наявне у ОСОБА_6 захворювання виникло ще в 1996 році, в 1998 році він отримав інвалідність І групи. Як пояснив в судовому засіданні засуджений ОСОБА_6 головні та сердечні болі, і печія у нього виникали раніше, ще до початку відбування покарання, однак на даний час він постійно нервується через те, що йому приходиться жити в неволі.

На підставі вищезазначеного, суд дійшов висновку, що дане подання задоволенню не підлягає за безпідставністю, так як, хоч і захворювання ОСОБА_6 входить до Переліку захворювань, що є підставою для подання матеріалів до суду про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання, затвердженого спільним наказом МОЗ України та Міністерством юстиції України № 1348/5/572 від 15.08.2014, однак на час вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України, ОСОБА_6 уже мав таке захворювання та ще з 1998 року являється інвалідом І групи по зору, доказів того, що під час відбування покарання хвороба ОСОБА_6 набула прогресування, матеріали даного подання не містять.
Керуючись ст. 84 КК України, ст.ст. 376, 537, 539 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні подання Державної установи «Стрижавська виправна колонія (№ 81)» про звільнення засудженого ОСОБА_6 від покарання за хворобою відповідно до ч. 2 ст. 84 КК України відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

СУДДЯ ОСОБА_1