Справа № 740/4040/20
Провадження № 1-кп/740/581/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 грудня 2020 рокум. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

учасники кримінального провадження:

- прокурор Ніжинської місцевої прокуратури ОСОБА_3 ,

- обвинувачений ОСОБА_4 ,

- захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 ,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ніжині кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 Кримінального кодексу України (далі КК України),

установив:
У Ніжинському міськрайонному суді Чернігівської області перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 подав до суду клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 .

Клопотання прокурора мотивоване тим, що на цей час не зменшилися та продовжують існувати ризики, що враховані при застосуванні 28 серпня 2020 року до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Строк дії запобіжного заходу продовжено до 19 грудня 2020 року.

Прокурор вважає, що обвинувачений ОСОБА_4 може переховуватися від суду, оскільки санкція ч. 2 ст. 186 КПК України за вказане кримінальне правопорушення передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до 6 років. Крім того, на теперішній час не допитані обвинувачений, потерпіла особа, свідки, не досліджені докази, а тому, на думку прокурора, є ризики впливу обвинуваченого на свідків та потерпілу особу, а також переховування від суду. Крім цього, прокурор зауважив, що обвинувачений раніше притягувався до кримінальної відповідальності, а тому є підстави вважати, що він може продовжити свою злочинну діяльність. Також послався на ст. 291 КПК України та зазначив, що всі докази, зібрані у кримінальному провадженні, будуть надані під час судового розгляду кримінального провадження.

Крім цього, прокурор просив відкласти судовий розгляд кримінального провадження у зв`язку з неявкою в судове засідання потерпілої ОСОБА_6 , а оскільки вона повідомлена належним чином про розгляд справи, то просив накласти на неї грошове стягнення як захід забезпечення кримінального провадження.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 заперечила проти задоволення клопотання та просила відмовити в його задоволенні, змінити запобіжний захід на домашній арешт. Зазначила, що прокурор не довів існування ризиків, а також неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу. Обвинувачений має міцні соціальні зв`язки, за місцем проживання характеризується позитивно. Просила врахувати, що обвинувачений постійно скаржиться на стан здоров`я, останнім часом дуже схуд, має недолікований туберкульоз. Ухвалу суду про медичний огляд установа ігнорує, медичного забезпечення обвинуваченому не надають, у СІЗО обвинувачений не може отримати належне лікування. Крім цього, з метою процесуальної економії часу, вважала за можливе розпочати судовий розгляд кримінального провадження у відсутність потерпілої, грошове стягнення на неї не накладати.

Обвинувачений заперечив проти задоволення клопотання прокурора та просив змінити запобіжний захід на домашній арешт, посилаючись на те, що наявність ризиків недоведена, досудове розслідування завершене, потерпіла претензій до нього не має. До затримання він працював на консервному заводі, хоч цієї інформації в кримінальному провадженні не відображено. Також проживав у м. Прилуках зі своєю матір`ю та дідом, за яким потрібен догляд. Ухвалу суду про його медичний огляд не виконано, він має недолікований туберкульоз, що в тих умовах, в яких він перебуває (сирість в камерах), є небезпечним для його здоров`я. Крім цього, заперечив проти розгляду справи у відсутність потерпілої та вважав за недоцільне накладати на неї грошове стягнення.

Заслухавши учасників кримінального провадження, керуючись своїм внутрішнім переконанням, завданнями та загальними засадами кримінального провадження, закріпленими у ст. 2, 7 КПК України, суд дійшов таких висновків.

Згідно зі ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Загальними засадами кримінального провадження за змістом ст. 7 КПК України, є, зокрема, верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, повага до людської гідності, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Згідно із ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.
За змістом ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Статтею 177 КПК України встановлено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою може бути застосований до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Згідно із ч. 1 ст. 178 КПК України при обранні чи зміні запобіжного заходу суд, окрім наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Метою застосування запобіжного заходу є не карна функція, а забезпечувальна, тобто до підозрюваного має бути застосований такий вид запобіжного заходу, який би в повній мірі забезпечив запобіганню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також відповідав засадам гарантування основоположних прав людини на свободу та особисту недоторканність, що передбачає недопущення ув`язнення особи до засудження її компетентним судом.

У кожному випадку, як підкреслює ЄСПЛ, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює ЄСПЛ, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Згідно із ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

У рішеннях у справах «Вітольд Літва проти Польщі», «Амбрушкевич проти Польщі», «Жеребін проти Росії» ЄСПЛ зазначив, що позбавлення свободи є настільки суворим заходом, що його застосування може бути виправданим лише в тому разі, якщо інші, менш суворі заходи, були розглянуті й визнані недостатніми для забезпечення особистих та державних інтересів.

З огляду на вказане, враховуючи, що обвинувачений раніше неодноразово судимий, востаннє вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 11 лютого 2013 року за ч. 2 ст. 185 КК України, ч. 3 ст. 185 КК України, ч. 2 ст. 187, ч. 1 ст. 70 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна, що свідчить про те, що він зможе продовжити свою злочинну діяльність, а стороною захисту протилежного не доведено, то клопотання прокурора підлягає задоволенню.

У силу змагальності сторін кримінального провадження стороною захисту не спростовано тверджень прокурора, що ризики у кримінальному провадженні не зменшилися або що більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти існуючим у провадженні ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого. Зокрема, є ризики того, що обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення. Крім цього, також не доведено погіршення стану здоров`я обвинуваченого та відмову установи, в якій він перебуває, в наданні йому медичної допомоги.

Стосовно неявки в судове засідання потерпілої ОСОБА_6 та накладення на неї грошового стягнення слід зазначити таке.

Відповідно до ст. 325 КПК України якщо в судове засідання не прибув за викликом потерпілий, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, суд, заслухавши думку учасників судового провадження, залежно від того, чи можливо за його відсутності з`ясувати всі обставини під час судового розгляду, вирішує питання про проведення судового розгляду без потерпілого або про відкладення судового розгляду. Суд має право накласти грошове стягнення на потерпілого у випадках та порядку, передбачених главою 12 цього Кодексу.

Статтею 144 КПК України передбачено, що грошове стягнення може бути накладено на учасників кримінального провадження у випадках та розмірах, передбачених цим Кодексом, за невиконання процесуальних обов`язків. Грошове стягнення накладається під час судового провадження ухвалою суду за клопотанням прокурора чи за власною ініціативою.

Згідно зі ст. 139 КПК України якщо підозрюваний, обвинувачений, свідок, потерпілий, цивільний відповідач, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, який був у встановленому цим Кодексом порядку викликаний (зокрема, наявне підтвердження отримання ним повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом), не з`явився без поважних причин або не повідомив про причини свого неприбуття, на нього накладається грошове стягнення у розмірі: від 0,5 до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадку неприбуття на виклик слідчого судді, суду. За злісне ухилення від явки свідок, потерпілий несе відповідальність, встановлену законом.

Згідно з матеріалами справи потерпіла ОСОБА_6 не з`являється на виклики суду в судові засідання, а сторона захисту в попередніх засіданнях наполягала на її обов`язковому допиті, про що також зауважив обвинувачений в судовому засіданні. Про причини неявки потерпіла суд не повідомила.

З огляду на вказане, враховуючи завдання і загальні засади кримінального провадження, проголошені у ст. 2, 7 КПК України, суд вважає за необхідне накласти на потерпілу грошове стягнення у розмірі 0,5 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1094,00 грн.

У зв`язку з неявкою в судове засідання потерпілої судове засідання у справі слід відкласти на іншу дату, яку узгодити з учасниками кримінального провадження.

Керуючись ст. 2, 7, 26, 139, 144, 147, 325, 331 КПК України, суд

ухвалив:
Клопотання прокурора Ніжинської місцевої прокуратури ОСОБА_3 про продовження строку тримання під вартою задовольнити.

Дію обраного на досудовому розслідуванні стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою в Державній установі «Чернігівський слідчий ізолятор» продовжити до 08 лютого 2021 року.

Судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 Кримінального кодексу України, відкласти на іншу дату, яку узгодити з учасниками кримінального провадження.

Накласти на потерпілу ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) грошове стягнення у розмірі 0,5 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1094 (одна тисяча дев`яносто чотири) гривень 50 коп.

Роз`яснити потерпілій вимоги ст. 147 КПК України, відповідно до яких особа, на яку було накладено грошове стягнення та яка не була присутня під час розгляду цього питання судом, має право подати клопотання про скасування ухвали про накладення на неї грошового стягнення. Клопотання подається суду, який виніс ухвалу про накладення грошового стягнення.

Ухвала може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду протягом 7 днів з дня її оголошення.

Повну ухвалу складено і підписано 11 грудня 2020 року.

Суддя ОСОБА_1