490/2920/20 13.11.2020
н/п 1-кп/490/545/2020
Центральний районний суд м. Миколаєва
Справа № 490/2920/20
В И Р О К
13 листопада 2020 року м. Миколаїв
Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 , його захисника, адвоката ОСОБА_5 ,
потерпілого ОСОБА_6 , його представника, адвоката ОСОБА_7 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України, українця, з повною середньою освітою, раніше не судимого, неодруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,
В С Т А Н О В И В:
28.03.2020р. приблизно о 12:00 год. ОСОБА_4 , керуючи технічно справним транспортним засобом марки "Mitsubishi Colt", реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався у світлий час доби, по сухій проїзній частині вул. 3-ї Воєнної зі сторони вул. Степової у напрямку вул. Каразіна, наближався до нерегульованого перехрестя нерівнозначних доріг вул. 3-ї Воєнної та вул. Каразіна, при цьому грубо порушив вимоги п.п. 2.3 "б", 10.1, 12.3, 16.12, 16.13 ПДР України, а саме проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не контролював рух свого транспортного засобу, хоча був зобов`язаний постійне це робити і мав таку можливість, перед початком виконання маневру повороту ліворуч, на проїзну частину вул. Каразіна в напрямку вул. 2-ї Воєнної, своєчасно не виявив небезпеку для подальшого руху у обраному ним напрямку, не надав перевагу у русі транспортному засобу марки "ВАЗ 2107", реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_8 , який рухався у зустрічному напрямку та в цей час проїжджав дане перехрестя, здійснив виїзд на зустрічну смугу для руху, внаслідок чого допустив зіткнення передньою правою частиною кузова свого транспортного засобу з передньою центральною частиною кузова транспортного засобу "ВАЗ 2107", реєстраційний номер НОМЕР_2 . Внаслідок зазначеної ДТП ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження, які відносяться до категорії середньої ступені тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України визнав себе винним у повному обсязі, щиро розкаявся та пояснив, що 28.03.2020р. близько 12:00 год. керуючи т/з "Mitsubishi Colt", реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався у м. Миколаєві по вул. 3-я Воєнна зі сторони вул. Степової у напрямку нерегульованого перехрестя з вул. Каразіна. Наблизившись до вказаного перехрестя, здійснив зупинку, увімкнув лівий покажчик повороту, пропустив автомобіль "Деу" жовтого кольору (державний номер не запам`ятав), який рухався у зустрічному напрямку, після чого почав маневр повороту ліворуч на вул. Каразіна, але в цей же момент сталося зіткнення із автомобілем зеленого кольору, який рухався по вул. 3-й Воєнній зі сторони вул. Конопатної в напрямку вул. Степової. Як виявилось в подальшому це був транспортний засіб "ВАЗ 2107", реєстраційний номер НОМЕР_2 , якого ОСОБА_4 перед виконанням маневру повороту не помітив. Чому саме не помітив - пояснити не зміг. Після ДТП підійшов до транспортного засобу потерпілого, запропонував свою допомогу, після чого викликав швидку медичну допомогу, поліцію та в подальшому залишався на місці пригоди до приїзду останніх. Окрім того, через декілька днів приїхав до ОСОБА_6 до лікарні, та віддав майже усі грошові кошти (5600грн.), які були при ньому, задля купівлі необхідних ліків, перелік яких надала дружина потерпілого.
Суми судових витрат на проведення експертиз у кримінальному провадженні визнав в повному обсязі. Цивільний позов прокурора в інтересах лікарні не визнав. Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 визнав лише в частині відшкодування розміру франшизи, яка складає 2600 грн.
Окрім власних показань обвинуваченого, його провина підтверджується наступними письмовими та речовими доказами.
Так, допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 пояснив, що 28.03.2020р. близько 13:00 год. керував транспортним засобом "ВАЗ 2107", реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухався в м. Миколаєві по вул. 3-й Воєнній зі сторони Миколаївського обласного наркологічного диспансеру в напрямку вул. Степової. Наближаючись до нерегульованого перехрестя вул. 3-ї Воєнної з вул. Каразіна, побачив як у зустрічному напрямку по вул. 3-й Воєнній наближався автомобіль "Mitsubishi Colt" на "литовських номерах" та раптово почав змінювати напрямок руху ліворуч на вул. Каразіна, у безпосередній близькості до т/з під керуванням ОСОБА_6 Намагаючись уникнути ДТП ОСОБА_6 застосував екстрене гальмування, однак автомобіль "Mitsubishi Colt" перетнув смугу руху, в якій рухався автомобіль ОСОБА_6 та сталося зіткнення. Окрім того додав, що дійсно після ДТП ОСОБА_4 запропонував свою допомогу, а також викликав швидку медичну допомогу та поліцію.
Згідно висновку судово-медичної експертизи №483 від 27.04.2020р. встановлено, що у ОСОБА_6 мались тілесні ушкодження у вигляді саден лобної ділянки зліва, саден на переніссі, закритого осколкового перелому правого надколінника зі зміщенням. Вбачається, що вказані тілесні ушкодження утворились від дії тупих твердих предметів, та не виключається їх утворення в умовах ДТП, незадового до звернення останнього за медичною допомогою - 28.03.2020р. і відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я (термін зростання кісток перевищує 21 добу).
Вказані у висновку судово-медичної експертизи відомості підтверджують встановлені судом обставини щодо обставин дорожньо-транспортної пригоди. Окрім того, вказаний доказ підтверджує наявність ступеню тяжкості тілесного ушкодження, що є необхідною умовою притягнення до кримінальної відповідальності.
Згідно висновку №220 від 16.04.2020р. судової експертизи з дослідження технічного стану транспортного засобу "Mitsubishi Colt", реєстраційний номер НОМЕР_1 встановлено, що ходова частина, робоча гальмівна система, рульове керування та повторювачі повороту автомобіля знаходились у працездатному стані, дозволяли водію знижувати швидкість транспортного засобу з відомою йому ефективністю до зупинки, не мали несправностей, які б призводили до раптової для водія відмови системи, або до раптового відведення автомобіля убік від обраного напрямку руху.
З вказаного слідує, що у ОСОБА_4 під час керування транспортним засобом жодних технічних перепон до виконання вимог ПДР України не було та обставини виникнення та подальшого розвитку ДТП в повному обсязі залежали від його уважності, сприйнятті дорожньої обстановки та належному виконанні правил дорожнього руху.
Згідно висновку №216 від 17.04.2020р. судової експертизи по дослідженню технічного стану транспортного засобу "ВАЗ 2107", реєстраційний номер НОМЕР_2 встановлено, що ходова частина, робоча гальмівна система, рульове керування та повторювачі повороту автомобіля знаходились у працездатному стані.
Згідно висновку №219 від 23.04.2020р. судової інженерно-транспортної експертизи встановлено, що первинний контакт між автомобілем "Mitsubishi Colt", реєстраційний номер НОМЕР_1 та "ВАЗ 2107", реєстраційний номер НОМЕР_2 відбувся наступним чином: автомобіль "Mitsubishi Colt" розташовувався передньою правою частиною до передньої центральної частини (від поздовжньої осі дещо праворуч) автомобіля "ВАЗ 2107", реєстраційний номер НОМЕР_2 . При цьому кут між поздовжніми осями транспортних засобів складав близько 145+/- 2 градуси.
Вбачається що наведений механізм первинного контактування між автомобілями узгоджується із висновками судово-медичної експертизи щодо характеру тілесних ушкоджень ОСОБА_6 та в повній мірі відповідає поясненням обвинуваченого та потерпілого щодо розвитку ДТП та обставинам кримінального правопорушення, викладеним у обвинувальному акті.
Аналізуючи висновок №20-476 від 17.04.2020р. судової автотехнічної експертизи по дослідженню механізму та обставин ДТП вбачається, що водій ОСОБА_4 , керуючи транспортним засобом "Mitsubishi Colt", реєстраційний номер НОМЕР_1 , перед виїздом на нерегульоване перехрестя вул. Каразіна з вул. 3-ю Воєнною та подальшим виконанням маневру повороту ліворуч на проїзну частину вул. Каразіна в напрямку вул. 2-ї Воєнної, в своїх діях слід було керуватися вимогами п.п. 10.1, 16.12, 16.13 ПДР України. При цьому для ОСОБА_4 в даній дорожній обстановці були відсутні фактори, які б не дозволяли останньому оцінити дорожню ситуацію і вчинити адекватні ПДР України дії. Таким чином вбачається, що дії водія ОСОБА_4 , які передували ДТП, не відповідали вимогам п.п. 10.1, 16.12, 16.13 ПДР України. Належним і своєчасним виконанням наведених вимог правил дорожнього руху водій ОСОБА_4 мав би технічну можливість уникнути зіткнення із транспортним засобом "ВАЗ 2107", реєстраційний номер НОМЕР_2 .
Вищевикладені докази у справі є достовірними, належними, допустимими та достатніми, такими, що узгоджуються між собою та оцінюючи їх у сукупності суд вважає, що ОСОБА_4 під час керування транспортним засобом "Mitsubishi Colt", реєстраційний номер НОМЕР_1 проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, оскільки як вбачається з його власних пояснень перед виїздом та в момент виїзду на нерегульоване перехрестя вул. Каразіна з вул. 3-ю Воєнною останній взагалі не бачив автомобіль "ВАЗ 2107", реєстраційний номер НОМЕР_2 , а отже і не враховував його напрямок та траєкторію руху при виконанні свого маневру. Таким чином ОСОБА_4 , почавши рух зі зміною його напрямку ліворуч, не впевнився у безпеці такого маневру як для себе, так і для інших учасників дорожнього руху, вчасно не виявив перешкоду для руху у вигляді автомобіля "ВАЗ 2107", реєстраційний номер НОМЕР_2 , який рухався у зустрічному напрямку та наближався до нього праворуч, хоча об`єктивно мав змогу його виявити завчасно, не надав вказаному автомобілю переваги у русі, почав виконання маневру повороту ліворуч на проїзну частину вул. Каразіна в напрямку вул. 2-ї Воєнної та допустив зіткнення із автомобілем "ВАЗ 2107", реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_6 . При цьому для ОСОБА_4 в даній дорожній обстановці були відсутні фактори, які б не дозволяли останньому оцінити дорожню ситуацію і вчинити адекватні ПДР України дії.
Оскільки учасники судового провадження вважали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції, судовий розгляд кримінального провадження було проведено у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України. При цьому судом їм було роз`яснено, що в цьому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
За викладених обставин суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 допустив порушення п.п. 2.3 "б", 10.1, 12.3, 16.12, 16.13 ПДР України, що перебуває у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку із настанням ДТП та його дії стороною обвинувачення вірно кваліфіковано за ч. 1 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.
При призначенні покарання обвинуваченому суд відповідно до ст. 65 КК України враховує, що він вчинив необережний злочин середнього ступню тяжкості проти безпеки руху та експлуатації транспорту, його особу, а саме те, що він не одружений, офіційно не працює, має повну середню освіту, раніше не судимий, має постійне місце мешкання, за яким характеризується позитивно, на психіатричному та наркологічному обліку не перебуває. Згідно наданої ДУ "Центр пробації" досудової доповіді вбачається, що ризик ймовірності вчинення ОСОБА_9 повторного правопорушення та ризик небезпеки для суспільства є середнім, за такого виправлення останнього можливе без ізоляції від суспільства. Окрім того судом враховано щире каяття обвинуваченого, повне визнання вини, надання медичної допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення злочину та відсутність обставин, що обтяжують покарання.
З урахуванням викладеного, зважаючи на позицію сторін у справі, а також беручи до уваги особу обвинуваченого, який визнав провину у вчиненому та усвідомлює протиправність своїх дій, суд вважає необхідним призначити ОСОБА_4 за вчинений злочин покарання у вигляді штрафу у розмірі 3400 (три тисячі чотириста) гривень, що буде достатнім задля виправлення обвинуваченого та запобігання вчинення останнім нових злочинів.
Відповідно до ст. 1166 ЦПК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ст. 1206 ЦК України, особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету.
Згідно із п. 4 "Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання", затвердженого постановою КМУ №545 від 16.07.1993р., визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров`я або прокурора.
З вказаного слідує, що безпосередньо на обвинуваченого покладається обов`язок відшкодування витрат закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від злочину, за такого посилання захисника обвинуваченого щодо покладання таких виплат на страхову компанію є безпідставними. Враховуючи викладене, позов прокурора Миколаївської місцевої прокуратури №1 є обґрунтованим та підлягає задоволенню у повному обсязі.
Що стосується вирішення цивільного позову, то суд виходить з наступного.
Відповідно до ст.1166 ЦПК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ч.1 ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Вирішуючи цивільний позов в частині стягнення зі страхової компанії ПрАТ "ПЗУ Україна" матеріальної шкоди, слід враховувати наступне.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.999 ЦК України, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
У статті 979 ЦК України зазначено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку.
Відповідно до ст. 22 зазначеного Закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до ст. 23 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.
Згідно ст. 24 вказаного Закону у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.
Згідно зі ст. 28 вказаного Закону, шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, у тому числі, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості.
Таким чином між потерпілим ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_4 виникли деліктні зобов`язання із завдання шкоди внаслідок ДТП. У той же час між обвинуваченим ОСОБА_4 та страховою компанією ПрАТ СК "ПЗУ Україна" існували договірні зобов`язання за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно полісом №ЕР.167747005 від 27.03.2020 року.
Суд не приймає до уваги доводи ПрАТ СК "ПЗУ Україна", викладені у відзиві, щодо недоведеності розміру завданої шкоди та вини страхувальника, оскільки ОСОБА_4 у ході судового розгляду свою провину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України визнав у повному обсязі, в той же час потерпілий ОСОБА_6 документально підтвердив витрати на лікування відповідними доказами та пред`явив цивільний позов в межах кримінального провадження зокрема до страхової компанії як до належного цивільного відповідача, зобов`язання якої витікають з положень Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». При цьому, для розгляду в межах кримінального провадження цивільного позову потерпілого до страхової компанії про стягнення шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України, попереднє звернення потерпілого до страхової компанії з заявою про виплату страхового відшкодування не є обов`язковим (правовий висновок у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 року в справі № 465/4621/16-к).
Вирішуючи цивільний позов в частині стягнення з обвинуваченого ОСОБА_4 матеріальної шкоди, слід враховувати наступне.
Щодо вирішення питання по розміру процесуальних витрат понесених позивачем на правову допомогу, то суд виходить із тих міркувань , що правовою підставою відшкодування таких витрат є договір, укладений між потерпілим та адвокатом-представником, а також документи, що з одного боку процесуально підтверджують надання правових послуг представником, а з іншого боку свідчать про сплату вартості зазначеної правової допомоги.
Згідно ст.ст. 26, 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги, ордеру. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Відповідно до ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до Цивільного процесуального кодексу України закон не обмежує розмір компенсації витрат на професійну правничу допомогу за умови дотримання вимог ст. 137 ЦПК України. Згідно з даною статтею ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Частиною 4 статті 137 ЦПК України запроваджено принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).
Відповідно до вимог діючого законодавства єдиною допустимою формою отримання адвокатом винагороди за надання правової допомоги клієнту є гонорар. Гонорар, отримуваний адвокатом за надання правової допомоги, має бути законним за формою і порядком внесення і розумно обґрунтованим за розміром. Діючим законодавством передбачено, що при визначенні розміру компенсації суду слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинен бути наданий договір про надання правової допомоги.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, між потерпілим ОСОБА_6 та адвокатом ОСОБА_10 , що діє на підставі свідоцтва про зайняття адвокатською діяльністю №438 від 03.02.2007 року, виданого Миколаївською КДКА, було укладено договір №300 від 03.04.2020р. про надання правової допомоги. У виконання умов наведеного договору ОСОБА_6 сплатив адвокату ОСОБА_10 грошові кошти у якості гонорару у сумі 17 680 грн. До позову потерпілим було додано копію додатку-розрахунку з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Суд, надаючи оцінку обсягу виконаних адвокатом ОСОБА_10 робіт (наданих послуг) та їх якості зазначає наступне.
Так, додатки до позовної заяви, які складалась згаданим адвокатом та які було долучено до матеріалів справи, роздруковані фактично на чернетках та зі зворотних сторін містять відомості у вигляді друкованого та рукописного тексту, які не мають жодного відношення до даного кримінального провадження.
Викладений адвокатом розрахунок наданих правових послуг (робіт) викликає сумнів у своїй обґрунтованості щодо складу та розумності понесених витрат, зокрема: п. 2 "Укладання договору на правничу допомогу" вартістю 750 грн. - однак вбачається, що укладання договорів на правову допомогу є підготовчим процесом до початку безпосереднього здійснення адвокатом своєї професійної діяльності та не потребує витрат; п. 3 "Запит до ЛШМД про вартість і використання мед. препаратів", вартістю 750 грн. та п. 6 "Отримання відповіді з ЛШМД", вартістю 500 грн. - проте у судовому засіданні сторони кримінального провадження пояснили, що в матеріалах справи такі запит та відповідь на нього відсутні, в той же час потерпілий ОСОБА_6 пояснив, що йому взагалі не відомо про наявність зазначених документів та чи вони взагалі направлялись; п. 5 "Експертиза щодо визначення тех. стану т/з", вартістю 4500 грн. - разом із тим з пояснень сторін кримінального провадження в тому числі і потерпілого ОСОБА_6 , вбачається що адвокат ОСОБА_10 під час проведення згаданого експертного дослідження особисто не була присутня, натомість направила свою довірену особу. Однак потерпілий, як замовник, у виконання умов договору оплачував послуги (роботи) безпосередньо адвоката, а не її довірених осіб; п. 7 "Заповнення документів до СК "Гардіан", вартістю 1500 грн. - однак у ході судового розгляду кримінального провадження встановлено, що адвокатом помилково було направлено документи та запити до СК "Гардіан", яка є страховою компанією потерпілого, замість належної страхової компанії ПрАТ СК "ПЗУ Україна", у якій обслуговується обвинувачений.
Більше того, з пояснень потерпілого ОСОБА_6 вбачається, що в той же день, коли із адвокатом ОСОБА_10 було укладено договір №300 від 03.04.2020р. про надання правової допомоги, останній через деякий час одразу сплатив адвокату грошові кошти у якості гонорару у сумі 17 680 грн. одним чеком. З вказаного слідує, що фактично розрахунок, викладений адвокатом у додатку-розрахунку, щодо правових послуг "підганявся" під сплачені ОСОБА_6 грошові кошти.
На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що якість наданої правової допомоги адвокатом ОСОБА_10 є неналежною у даному кримінальному провадженні, за такого понесені потерпілим ОСОБА_6 витрати на послуги зазначеного адвоката не є розумними та співмірними відповідно до фактичних складності, обсягу та характеру наданої адвокатом допомоги, у зв`язку з чим суд вважає достатнім визначити розмір компенсації витрат на професійну правничу допомогу у сумі 5000 грн.
Позовні вимоги ОСОБА_6 в частині стягнення з ОСОБА_4 розміру франшизи у сумі 2000 грн. підлягають повному задоволенню.
Визначаючи межі відшкодування моральної шкоди у кратному співвідношенні, суд виходить із того, що на даний час у законодавстві України немає жодного нормативно-правового акту, який би встановлював способи вирахування ступеня і розміру моральної шкоди, оскільки оцінка такої шкоди залежить від суб`єктивного відношення та не може бути виміряна точно. Однак для полегшення сприйняття та з метою встановлення певних грошових еквівалентів (меж), суд вважає необхідним застосувати кратне співвідношення ступеня моральної шкоди до розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на час розгляду справи. Оскільки, виходячи із визначення, передбаченого ЗУ "Про прожитковий мінімум" від 15.07.99 р. № 966-XIV, "прожитковий мінімум" - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Саме прожитковий мінімум визначає вартісну величину фізіологічних та соціальних потреб людини і особистості.
Так, згідно ст. 7 ЗУ "Про державний бюджет України на 2020 рік" встановлено, що розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 1 липня 2020р. по 1 грудня 2020р. складає 2197 грн.
В даному кримінальному провадженні, при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди судом враховано завдані моральні страждання потерпілому внаслідок отриманих тілесних ушкоджень та тривалого перебування у лікарні; отримання 3-ї групи інвалідності; порушення усталеного порядку життя потерпілого, що було пов`язане з вимушеним користуванням тростиною для ходьби, та з неможливістю протягом тривалого часу користуватися автомобілем за його призначенням. Обставини заподіяння такої шкоди обвинуваченим не заперечувалися. Водночас суд зазначає, що потерпілим та його захисником здебільшого у якості обґрунтування розміру моральної шкоди у сумі 1000 000 грн. наводились аргументи щодо моральних переживань та труднощів ОСОБА_6 , які можуть виникнути у майбутньому. Також судом береться до уваги те, що вчинений обвинуваченим злочин є необережним.
З огляду на викладене суд приходить до переконання, що розмір відшкодування моральної шкоди у розмірі 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 109 850 (сто дев`ять тисяч вісімсот п`ятдесят) грн., буде відповідати принципам розумності та справедливості.
Стороною обвинувачення надано довідки щодо вартості проведених у даному кримінальному провадженні судової інженерно-транспортної експертизи з дослідження технічного стану транспортного засобу "Mitsubishi Colt", реєстраційний номер НОМЕР_1 вартістю 1307,6 грн., судової інженерно-транспортної експертизи з дослідження технічного стану транспортного засобу "ВАЗ 2107", реєстраційний номер НОМЕР_2 вартістю 1307,6 грн., судової інженерно-транспортної експертизи вартістю 1307,6 грн., судової автотехнічної експертизи по дослідженню обставин ДТП вартістю 1307,52 грн. Загальна вартість витрат на залучення експертів склала 5 230,32 грн. Із вказаною сумою судових витрат ОСОБА_4 погодився у повному обсязі.
Таким чином, відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України з обвинуваченого підлягають стягненню на користь держави 5 230,32 грн. в рахунок відшкодування вказаних витрат.
Долю речових доказів по справі суд вирішує у відповідності до вимог ст.100 КПК України наступним чином:
- транспортний засіб марки "Mitsubishi Colt", реєстраційний номер НОМЕР_1 , який передано ОСОБА_4 на відповідальне зберігання згідно розписки від 29.04.2020р. - вважати повернутим за належністю;
- транспортний засіб марки "ВАЗ 2107", реєстраційний номер НОМЕР_2 , який передано ОСОБА_11 на відповідальне зберігання згідно розписки від 07.04.2020р. - вважати повернутим за належністю.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд, -
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України і призначити йому покарання у вигляді у штрафу у 200 неоподатковуваних мінімумів громадян, що дорівнюється 3400 (три тисячі чотириста) гривень
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 в частині стягнення зі страхової компанії ПрАТ СК "ПЗУ Україна" матеріальної шкоди - задовольнити. Стягнути з ПрАТ СК "ПЗУ Україна" на користь ОСОБА_6 матеріальну шкоду у розмірі 19 328 (дев`ятнадцять тисяч триста двадцять вісім) грн. 82 коп.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 в частині стягнення з обвинуваченого ОСОБА_4 матеріальної шкоди - задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_4 , на користь ОСОБА_6 матеріальну шкоду у розмірі 2000 грн. та 5000 грн. витрат на правничу допомогу, а разом 7000 /сім тисяч/ грн.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 в частині стягнення з обвинуваченого ОСОБА_4 моральної шкоди - задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 в рахунок відшкодування моральної шкоди 109 850 (сто дев`ять тисяч вісімсот п`ятдесят) грн.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати у кримінальному провадженні на проведення судових експертиз на загальну суму 5 230,32 грн.
Відповідно до вимог ч. 9 ст. 100 КПК України, речові докази у кримінальному провадженні, а саме:
- транспортний засіб марки "Mitsubishi Colt", реєстраційний номер НОМЕР_1 , який передано ОСОБА_4 - вважати повернутим за належністю;
- транспортний засіб марки "ВАЗ 2107", реєстраційний номер НОМЕР_2 , який передано ОСОБА_11 - вважати повернутим за належністю.
Вирок може бути оскаржений до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1