Справа № 191/3924/20
Провадження № 1-кп/191/305/20
У Х В А Л А

13 січня 2021 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря- ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3

представника потерпілих- захисника ОСОБА_4

захисника обвинуваченого ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове Дніпропетровської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР №0001065 від 20.07.2020 року, відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у місті Верхньодніпровськ Дніпропетровської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , військовослужбовця військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, перебуваючого у військовому званні «солдат», на посаді - водій - номера обслуги 2- го відділення 2-го зенітного артилерійського взводу зенітної ракетно-артилерійської батареї військової частини НОМЕР_1 НГУ, яка дислокується у АДРЕСА_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.415 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

В провадження Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001065 від 20.07.2020 року відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 415 КК України.

В підготовчому судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою на два місяці, посилаючись на те, що ОСОБА_6 обвинувачуєтьсяу вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 415 КК України, скоєного за наступних обставин.
Так, наказом командира військової частини НОМЕР_1 Національна Гвардія України (далі НГУ) від 30 жовтня 2019 року № 245, військовослужбовця військової служби за контрактом солдата ОСОБА_6 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 НГУ, яка дислокується у АДРЕСА_3 .
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 НГУ, № 9 с/к солдата ОСОБА_6 призначено на посаду водія-номера обслуги 2-го відділення 2-го зенітного артилерійського взводу зенітної ракетно-артилерійської батареї військової частини НОМЕР_1 НГУ.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 НГУ від 06 липня 2020 року № 553 прийнято рішення про організацію і проведення польового виходу з особовим складом і підрозділів військової частини, до проведення яких залучений солдат ОСОБА_6 як водій - номера обслуги 2-го відділення 2-го зенітного артилерійського взводу зенітної ракетно- артилерійської батареї військової частини НОМЕР_1 НГУ.
Відповідно до посвідчення водія серії НОМЕР_2 , виданого 24 січня 2019 року ОСОБА_6 , останній допущений до керування автомобілями, що призначені для перевезення вантажів і дозволена максимальна вага яких перевищує 3500 кілограм (категорія С).
У подальшому, 19 березня 2020 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 НГУ №240 за солдатом ОСОБА_6 закріплено автомобіль ЗІЛ-131, з військовим номером « НОМЕР_3 ».
Згідно, з дорожнім листом №5410, технічно справний автомобіль марки ЗІЛ-131, з військовим номером « НОМЕР_3 » під керуванням проінструктованого водія ОСОБА_6 вибув вранці 20 липня 2020 року о 05 годині 00 хвилин військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 НГУ, солдат ОСОБА_6 з території військової частини НОМЕР_1 НГУ, яка дислокується у АДРЕСА_3 для проведення планових навчань до НОМЕР_4 загальновійськового полігону який дислокується у АДРЕСА_4 . Згідно вказаного дорожнього листа, технічна справність автомобіля марки ЗІЛ-131, з військовим номером « НОМЕР_3 » перевірена командиром підрозділу старшим лейтенантом ОСОБА_7 .
Солдат ОСОБА_6 відповідно до вимог ст. ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 4, 5 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг завдань доручених йому за посадою, показувати приклад дисциплінованості, скромності і витримки, поводитися самому з гідністю і честю, не допускати і стримувати інших від негідних вчинків, стримувати військовослужбовців від протиправних дій, неухильно виконувати вимоги законодавства.
Окрім того, водій під час здійснення керування транспортним засобом повинен, дотримуватись Правил дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, а саме:
-п. 1.3 «Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги Правил дорожнього руху, а також бути взаємно ввічливими»;
-п. 1.5 «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;
-п. 2.3 «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:
б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;
-п.10.1 «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен впевнитись, що це буде безпечним та не створить перешкод які небезпеки іншим учасникам руху».
- п. 12.1. Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.
Разом з тим, солдат ОСОБА_6 , діючі у порушення вищевказаних вимог законодавства, діючи із злочинною самовпевненістю, тобто передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, але легковажно розраховувала на їх відвернення, вчинив кримінальне правопорушення, при наступних обставин.
Так, 20 липня 2020 року близько 07 години 20 хвилин, солдат ОСОБА_6 , керуючі автомобілем марки ЗІЛ-131, з військовим номером « НОМЕР_3 » рухаючись в колоні військової техніки по автодорозі сполученням Харків-Симферопіль на 232 кілометрі автомобільного сполучення, діючи всупереч вимогам п. п. 10.1 та 12.1 «Правил дорожнього руху» затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, рухаючись на спуску, передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, не переконався в безпечності виконуваного ним маневру, не врахував дорожню обстановку, здійснив виїзд на смугу зустрічного руху та допустив зіткнення з транспортним засобом марки «Део Ланос» з державним номерним знаком НОМЕР_5 , під керуванням водія ОСОБА_8 . Внаслідок чого, водій автомобілю марки Део Ланос з державним номерним знаком НОМЕР_5 ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження у вигляді грубих, не сумісних із життям порушень анатомічної цілісно організму у вигляді розтрощення голови, черепа та обличчя, розриву твердої мозкової оболонки, крововиливами під м`які оболонки та у шлуночки головного мозку, відриву серця, численних переломів кісток скелета, пасажир автомобілю марки «Део Ланос» з державним номерним знаком НОМЕР_5 ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми з розтрощенням кісток черепу та крововиливами під оболонку і у шлуночки головного мозку, в наслідок чого загинула на місці дорожньо-транспортної пригоди, інші пасажири автомобілю марки «Део Ланос» з державним номерним знаком НОМЕР_5 , отримали тілесні ушкодженні різного ступеня тяжкості, а саме: ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження у вигляді травми тазу - закритого уламкового перелому правої бокової маси крижа та внутрішньо суглобового перелому лівої клубкової кістки зі зміщенням уламків, травми грудної клітини - перелому п`ятого ребра ліворуч, черепно-мозкової травми у вигляді струсу головного мозку із наявністю зовнішніх ушкоджень: саден в ділянці обличчя та рваної рани тім`яній ділянці ліворуч, травматичний вивих голівки лівої стегнової кістки, що обумовив проведення закритої репозиції лівого тазостегнового суглобу, множинні садна тулуба, верхніх та нижніх кінцівок, що відноситься до ушкоджень середнього ступеня тяжкості, пасажир ОСОБА_11 отримала тілесні ушкодження у вигляді - тупої травми тіла, закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, скальпованої ранив лобній області ліворуч волосистої частини голови з переходом вниз до центру та далі до внутрішнього кута правої надбрівної дуги і далі на верхню повіку правого ока, забій рани в лобній області ліворуч з переходом на середню третину лівої надбрівної дуги і частково на верхню повіку лівого ока, синців в обох пара орбітальних областях, сукон`юктивальних крововиливів обох очей, садна на передньо-зовнішній поверхні лівого стегна у нижній третині, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, як такі, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад 6 діб, але не більше як три тижні (21 день), пасажир ОСОБА_12 отримали тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, забій головного мозку 1-го ступеню, субарахноїдального крововиливу, закритого перелому кісток носу, синця у лівій пара орбітальній областях, забійних ран на верхній повіці лівого оката на спинці носу, саден м`яких тканин голови та обличчя, закритої травми грудної клітини: перелому 9-го ребра праворуч, закритого уламкового перелому правої ліктьової кістки у нижній третині зі зміщенням уламків, забійної рани по передній поверхні лівого колінного суглобу, поверхневий забій рани або глибоких саден на передньо - внутрішній поверхні гомілки в середній третині на тильній поверхні лівої кисті в проекції середньої третини між 2- ю та 3-ю п`ясними кістками, на задній поверхні лівого променево-зап`ясткового суглобу, що відносяться до ушкоджень середньої тяжкості що зумовлюють тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні (більш, як 21 день).
21 грудня 2020 року обвинуваченому ОСОБА_6 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри, повідомив про підозру у порушенні правил водіння транспортної машини, що спричинило загибель кількох осіб, тобто у вчиненні кримінально правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 415 КК України.
У той же день складено та вручено ОСОБА_6 обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розсувань під №0001065, за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 415 КК України.
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001065 у той же день, тобто 21 грудня 2020 року направлено до Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області, для проведення судового розгляду.
Під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні слідчим суддею Октябрського районного суду м. Полтави від 21 липня 2020 року підозрюваному ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах гауптвахти ІНФОРМАЦІЯ_2 строком на два місяці. Вищезазначений запобіжний захід під час проведення досудового розслідування на підставі ухвали слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави неодноразово продовжувався та закінчується 18 січня 2021 року.
Необхідність у продовженні раніше обраного запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою виникла у зв`язку з тим, що ризики , передбачені п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, на даний час не зменшились, а саме обвинувачений може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні з метою зміни їх показань у суді , перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, враховуючи, що ОСОБА_6 проходить військову службу за контрактом у військовій частини НОМЕР_1 НГУ, він має тісні зв`язки зі своїми спів службовцями та командуванням військової частини, які можуть сприяти уникненню покарання військовослужбовцем їхньої частини, в зв`язку з чим обвинувачений може ухилятися від участі у проведенні судових засідань за кримінальним провадженням.
Крім того застосування до ОСОБА_6 більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить запобіганню вказаним ризикам та не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.
Представник потерпілих ОСОБА_4 в судовому засіданні питання щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишила на розсуд суду.
Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_5 просила суд змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою її підзахисному ОСОБА_6 на домашній арешт із застосуванням електронних засобів контролю із покладенням обов`язків. В обґрунтування свого клопотання вказувала, що обвинувачений не має наміру переховуватись від суду, позбавлений можливості знищити, сховати або спотворити будь-які із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, також не має потреби незаконно впливати на потерпілих чи свідків. Крім того, у зв`язку зі станом здоров`я обвинувачений потребує кваліфікованої медичної допомоги, яку він не може отримати в умовах гаупвахти.
Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав клопотання захисника ОСОБА_5 та просив змінити йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт. Зазначив, що він не має наміру переховуватись від суду та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Також пояснив, що він захворів на гайморит, але належна медична допомога йому надавалася у військовому шпиталі.
Суд, розглянувши клопотання прокурора та заслухавши думку учасників процесу, дійшов такого висновку.

Відповідно до ст.197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів. Строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно вимог ст.177 КПК України підставою для застосування та продовження запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою злочину, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що обвинувачений може переховуватись від органів досудового слідства та суду, а також незаконно впливати на свідків, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні.

Суд вважає встановленим та доведеним стороною обвинувачення існування ризиків, передбачених п.1, п. 4 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме переховування обвинуваченого від суду та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

При цьому, суд вважає недоведеним стороною обвинувачення існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме незаконний вплив на потерпілих, свідків, оскільки об`єктивних даних на підтвердження вказаного ризику суду не надано. Крім того, в цій частині суд погоджується й з доводами захисника щодо відсутності даних про можливий вплив на свідків, що також відповідає рішенню ЄСПЛ «Воляник проти України» від 02.10.2014.

Стосовно доводів захисника про відсутність інших ризиків, суд вважає також необхідним зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів». Тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_6 у разі визнання його винним, з огляду на вірогідність переховування від органів досудового розслідування, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, спростовують доводи захисту про відсутність ризиків, передбачених п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Під час розгляду клопотання судом вивчалась можливість застосування відносно ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначених ризиків.
Дійсно, ОСОБА_6 раніше не судимий, до кримінальної відповідальності притягується вперше, має зареєстроване місце проживання, за останнім фактичним місцем проживання винаймав квартиру після вступу на контракту службу в м.Запоріжжі, характеризується позитивно.
Однак, згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати у справі О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства від 29.06.2007 зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд враховує й вимоги пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування підозрюваного, обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику.
Вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому, небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контрактами.
Враховуючи викладене, існування ризиків, доведених стороною обвинувачення, передбачених п. 1, п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також оцінюючи сукупність обставин, а саме вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим ОСОБА_6 кримінального правопорушення, який підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення у сфері злочинів проти безпеки руху та експлуатації транспорту, тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання винуватим, суд приходить до висновку про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою на два місяці.
Одночасно, суд вважає необхідним зазначити, що дійсно, відповідно до чисельних рішень ЄСПЛ, є неможливим продовження строку тримання особи під вартою на підставах, які не можна вважати достатніми. Після спливу певного часу судова влада зобов`язана привести інші вагомі підстави для подальшого утримання під вартою особи.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 182, 183, 314, 331 КПК України суд, -

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України майора юстиції ОСОБА_3 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 задовольнити.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах гауптвахти ІНФОРМАЦІЯ_2 строком на два місяці, тобто до 13 березня 2021року.

В задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1