Єдиний унікальний номер 728/1324/20
Номер провадження 1-кп/728/224/20
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 жовтня 2020 року Бахмацький районний суд Чернігівської області

в складі:

головуючої судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3

потерпілої ОСОБА_4

представника потерпілої-адвоката ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника-адвокта ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Бахмач кримінальне провадження за № 0000173 від 16.03.2020 року відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сергінське Октябрського району Тюменської області Російської Федерації, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , громадянина України, одруженого, маючого на утриманні одну неповнолітню дитину, освіта повна загальна середня, фізичної особи- підприємця, групи інвалідності не маючого, раніше не судимого,

у скоєнні кримінального проступку, передбаченого за ч. 1 ст. 125 КК України,

В С Т А Н О В И В:

16.03.2020 року близько 18.00 години ОСОБА_6 , перебуваючи у господарстві за адресою: АДРЕСА_3 , під час сварки, яка виникла на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з ОСОБА_4 , умисно наніс один удар долонею в область потилиці, один удар ногою в область живота та грудної клітки від якого остання упала на землю, чим спричинив тілесні ушкодження у вигляді синців надчеревної ділянки живота, правої кисті та правої сідниці, а також синця та саден лівого ліктьового суглобу, які згідно висновку судово-медичної експертизи відносяться до легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 винним себе у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України не визнав повністю і показав, що жодних тілесних ушкоджень ОСОБА_4 не наносив. Перебуваючи в будинку останньої, між ними виникли непорозуміння з приводу його доньки, яка доводиться внучкою потерпілій, внаслідок чого, коли він забрав дитину та виходив з будинку, ОСОБА_4 бігла за ним, хапала його за куртку ззаду і впала на сходах будинку. Вважає, що при цьому вона могла отримати тілесні ушкодження. Припускає, що оскільки між ними виник спір з приводу місця проживання його неповнолітньої дитини, мати якої, а донька потерпілої померла, тому остання в рахунок помсти звинувачує його в нанесенні тілесних ушкоджень. Просив виправдати його та відмовити в задоволенні цивільного позову.

Допитана в судовому засіданні свідок захисту ОСОБА_8 , яка доводится дружиною обвинуваченому, показала, що 16.03.2020 року біля 18.00 години разом зі своїм чоловіком ОСОБА_6 поїхала до ОСОБА_4 з метою забрати доньку свого чоловіка. В салоні автомобіля знаходився також ОСОБА_9 , який сидів на передньому сидінні біля водія. Вона особисто сиділа на задньому сидінні за водієм. Бачила, як за ОСОБА_6 , який виходив з будинку та тримав дитину на руках, виходила ОСОБА_10 , яка хапала його за куртку, і, ймовірно, підковзнувшись, впала на сходах на лівий бік. Так як фірточка була відчинена, їй було добре видно, що саме відбувалося в дворі. Зазначила, що ОСОБА_6 жодних тілесних ушкоджень ОСОБА_4 у дворі не наносив.

Показання, аналогічні показанням свідка ОСОБА_8 , надав в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 .

Незважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_6 своєї вини у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, його вина підтверджується наданими стороною обвинувачення та дослідженими в судовому засіданні доказами.

Потерпіла ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що 16.03.2020 року ОСОБА_6 приїхав до неї забрати свою доньку. Так як між ними виникли непорозуміння з приводу часу перебування дитини в неї, як бабусі, з чим не погодився ОСОБА_6 , останній в кімнаті будинку наніс їй один удар зі значною фізичною силою долонею по потилиці, а також на подвір`ї будинку, де стоячи біля фірточки, обличчям до будинку, ОСОБА_6 наніс їй удар ногою в область живота, він якого вона впала на клумбу подвір`я та отримала тілесні ушкодження, з приводу чого звернулася до поліції з відповідною заявою. При цьому вона також чула, як дружина ОСОБА_6 ОСОБА_11 кричала йому з салону автомобіля, який знаходився на вулиці біля фірточки, «Що ти робиш?». Остання сиділа на задньому сидінні автомобіля. Після отриманих тілесних ушкоджень вона погано почувається до даного часу, так як у неї болить рука та нога. Цивільний позов про стягнення моральної шкоди на суму 8000 гривень та 8729 гривень 50 копійок в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу підтримала в повному обсязі та просила задовольнити його. Моральну шкоду обґрунтовує тим, що внаслідок винних дій обвинуваченого їй була заподіяна моральна шкода, яка полягає у фізичному болю, приниженні зі сторони ОСОБА_6 , стражданнях, спричених внаслідок тілесних ушкоджень, приниженні честі та гідності. Просила суд призначити обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді 200 годин громадських робіт.

Свідок ОСОБА_12 , яка доводиться донькою потерпілій, в судовому засіданні показала, що 16.03.2020 року біля 18.00 години до них додому прийшов ОСОБА_6 з метою забрати свою доньку ОСОБА_13 . Оскільки остання ще не була одягнена та зібрана, він розлютився і почав кричати на дитину. При цьому ОСОБА_4 , захищаючи дитину, просила ОСОБА_6 не кричати на неї, внаслідок чого ОСОБА_6 наніс її матері удар рукою в потилицю від якого вона впала на диван. Коли вона вийшла на вулицю слідом за ОСОБА_14 та матір`ю, яка просила ОСОБА_14 одягнути дитину, то побачила, що її мати лежала на клумбі подвір`я. Остання пояснила, що її ногою в груди вдарив ОСОБА_6 , від чого вона впала на клумбу. Особисто вона не бачила, як саме відбувалися події на вулиці, так як за станом свого здоров`я не могла швидко пересуватися і про обставини їй стало відомо лише зі слів матері.

Свідок ОСОБА_15 , який доводиться чоловіком потерпілій, в судовому засіданні показав, що 16.03.2020 року біля 18.00 години до них додому прийшов ОСОБА_6 з метою забрати свою доньку ОСОБА_13 . Перебуваючи в іншій кімнаті, він почув крик дитини, в зв`язку з чим зайшов поглянути що сталося. Подій, які відбувалися в кімнаті, не бачив, а лише вийшов на крик дитини. ОСОБА_6 забрав доньку і пішов з будинку. За ним до фірточки бігла його дружина - ОСОБА_4 і намагалася віддати теплі речі дитини, так як остання була легко одягнена. При цьому він особисто перебував на сходах будинку та бачив, як ОСОБА_6 , стоячи біля фірточки, ударив ногою в груди-живіт ОСОБА_16 , від чого остання впала на клумбу з бордюрами та цеглою. На вулиці біля фірточки знаходився автомобіль ОСОБА_6 , який був розташований таким чином, що подвір`я будинку було видно лише пасажиру, який сидів на задньому сидінні автомобіля, а з переднього сидіння двір не проглядався.

Вина обвинуваченого ОСОБА_6 підтверджується також дослідженими в судовому засіданні доказами:

- висновком судово-медичного експерта за № 86 від 16.03.2020 року, відповідно до якого у ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , встановлені тілесні ушкодження у вигляді синців надчеревної ділянки живота, правої кисті та правої сідниці, а також синя та саден лівого ліктьового суглобу. За ступенем тяжкості вони як в комплексі, так і окремо відносяться до категорії тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості, які не спричинили короткотривалий розлад здоров`я чи незначну втрату працездатності, а особливості їх харакрету та локалізації не виключають можливості утворення 16 березня 2020 року за умови, на які вказує потерпіла, а саме «...вдарив ногою в ділянку живота, внаслідок чого впала та вдарилась задньою поверхнею тіла об тверду поверхню» та виключають можливість одномоментного утворення в умовах падіння на площині в тому числі, якому могло передувати можливе прискорення тіла (удар або поштовх) (а.к.п. 30-31);

- висновком експерта за № 193 від 17.07.2020 року (додатковим до висновку експерта № 86 від 17.03.2020-23.03.2020 року) відповідно до якого судово - медичні дані щодо механізму утворення тілесних ушкоджень, які були встановлені в ділянці правої кисті, лівого ліктьового суглобу та правої сідниці у ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не суперечать даним, на які вона вказує у протоколі її допиту та під час проведення слідчого експерименту, а саме: одномоментне виникнення їх в умовах падіння на площині на задню поверхню тіла, якому передувало його прискорення (удар), що підтверджується особливістю характеру та локалізації ушкоджень, зокрема, формою та розмірами ушкодження, встановленого в ділянці сідниці, обумовленого дією тупого предмета з подовжньою поверхнею на місці контакту, яким може бути частина бордюру (а.к.п. 79-80);

-протоколом проведення слідчого експерименту від 09.04.2020 року за участю потерпілої ОСОБА_4 , під час якого остання детально розповіла та показала за яких обставин та яким чином обвинувачений ОСОБА_6 наносив їй тілесні ушкодження в приміщенні будинку за АДРЕСА_4 та на його подвір`ї, а також відеозаписом до нього (а.к.п. 25-26).

-протоколом проведення слідчого експерименту від 03.08.2020 року за участю свідка ОСОБА_15 , під час якого останній детально розповів та показав за яких обставин та яким чином обвинувачений ОСОБА_6 наносив потерпілій ОСОБА_4 тілесні ушкодження на подвір`ї будинку за АДРЕСА_4 та відеозаписом до нього (а.к.п. 81-82).

Суд критично оцінює показання свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в частині того, що ОСОБА_6 не наносив ОСОБА_4 тілесних ушкоджень на подвір`ї останньої, а вона сама впала зі східців, виходячи з будинку за ОСОБА_6 , оскільки свідок ОСОБА_8 є дружиною обвинуваченого, а свідок ОСОБА_9 перебуває у дружніх стосунках з обвинуваченим і такі їх покази спрямовані на уникнення його відповідальності. Крім того, пояснення вказних свідків не узгоджуються з іншими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пояснення свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_12 є послідовними та такими, що узгоджуються між собою та іншими доказами, дослідженими в судовому засіданні, а тому суд приймає їх до уваги, незважаючи на те, що вказані особи перебувають в подружніх та родинних, відповідно, стосунках з потерпілою.

Враховуючи вищевикладене, відсутні підстави для ухвалення виправдувального вироку відносно обвинуваченого відповідно до пояснень останнього та захисника ОСОБА_7 .

Невизнання обвинуваченим своєї вини у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, суд розцінює як спробу уникнути передбаченої кримінальної відповідальності.

Проаналізувавши вищенаведені докази разом з матеріалами кримінального провадження у їх сукупності, суд приходить до висновку, що своїми діями, які виразилися в умисному нанесенні легких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_4 , обвинувачений ОСОБА_6 скоїв кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 125 КК України.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд, керуючись загальними засадами призначення покарання, визначеними ст. 65 КК України, враховує характер вчиненого кримінального проступку, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, працює, одружений, має на утриманні одну неповнолітню дитину, невизнання ним своєї вини, а також думку потерпілої, яка просила призначити покарання обвинуваченому у виді громадських робіт в максимальному розмірі.

Крім цього, суд приймає до уваги ту обставину, що внаслідок винних дій ОСОБА_6 не настало тяжких наслідків.

Обвинувачений ОСОБА_6 за місцем проживання характеризується посередньо.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 відповідно до ст. 66 КК України, судом не встановлено.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне вибрати відносно обвинуваченого ОСОБА_6 покарання у вигляді громадських робіт в межах санкції статті, за якою кваліфіковано його дії, оскільки таке покарання є необхідним і достатнім для його виправлення.

Відповідно до ч.1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно - небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального Кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства, що визначено ч. 5 ст. 128 КПК України.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка зазнала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За приписами п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за № 4 від 31.03.1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно з п.п 5, 9 вищезаначеної ППВСУ відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення пепереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Заявлений потерпілою ОСОБА_4 цивільний позов, із яких: на суму 8000 гривень 00 копійок в рахунок відшкодування моральної шкоди та 8729 гривень 50 копійок в рахунок витрат на правову допомогу підлягає задоволенню.

При визначенні розміру моральної шкоди, виходячи з принципу розумності та справедливості, суд враховує, що вказаний її розмір є адекватним тим моральним стражданням і переживанням, яких зазнала потерпіла, яка до того ж є особою похилого віку, у результаті заподіяння їй тілесних ушкоджень обвинуваченим. Також суд приймає до уваги, що ні обвинуваченим, як цивільним відповідачем, ні його захисником не спростовано розміру моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійсненні ним документально підтверджені процесуальні витрати.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку, якими являються квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження.
Повноваження представника потерпілої ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 підтверджені договором про надання правової допомоги від 17.04.2020 року. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу суду надано квитанції до прибуткових касових ордерів № 39 від 22.06.2020 року та № 36 від 17.04.2020 року на загальну суму 8729 гривень 50 копійок та детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги від 22.06.2020 року на суму 8729 гривень 50 копійок (а.с.30-34).
Тому підлягають стягненню з обвинуваченого витрати на правову допомогу в розмірі 8729 гривень 50 копійок, які понесені потерпілою та підтверджені документально. При цьому суд також приймає до уваги, що ні обвинуваченим, як цивільним відповідачем, ні його захисником не доведено неспівмірності вказаних витрат відповідно до положень ч. 6 ст. 137 ЦПК України.

Питання щодо речових доказів слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_6 не обирався.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 370, 373, 374 КПК України, суд
У Х В А Л И В:

ОСОБА_6 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 125 КК України і призначити йому покарання у виді у виді 200 (двохсот) годин громадських робіт.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили не обирати.

Заявлений потерпілою цивільний позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 8 000 (вісім тисяч) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди та 8729 гривень (вісім тисяч сімсот двадцять дев`ять) гривень 50 копійок в рахунок повернення понесених витрат на правову допомогу, а всього стягнути 16729 (шістнадцять тисяч сімсот двадцять дев`ять) гривень 50 копійок.

Речові докази: фотознімки, на яких маються сліди синців, які зберігаются в матеріалах кримінального провадження, залишити в матеріалах даного кримінального провадження.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подано апеляційну скаргу до Чернігівського апеляційного суду через Бахмацький районний суд на протязі тридцяти днів з дня його проголошення. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку чи ухвали суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається потерпілій її представнику, обвинуваченому та його захиснику, а також прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1