справа №619/760/20
провадження №1-кп/619/206/20
14 грудня 2020 року Дергачівський районний суд Харківської області у складі:
головуючого- судді ОСОБА_1
за участю: секретарів судового засідання- ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
потерпілих- ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
захисника- ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_9 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2, ч.3 ст. 185 КК України
26 січня 2020 року, точний час в ході досудового розслідування не встановлено, обвинувачений ОСОБА_9 , маючи злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, поєднаний з проникненням до сховища, з метою збагачення за рахунок чужого майна, перебуваючи поряд з домоволодіння АДРЕСА_3 , що належить ОСОБА_6 , переконавшись, що в домоволодінні нікого немає, і що його подальші дії ніким помічені не будуть, після чого реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, повторно підійшов до воріт домоволодіння та переліз через них, таким чином проник до сховища, а точніше на огороджену територію домоволодіння АДРЕСА_3 .
Надалі ОСОБА_9 , перебуваючи на території домоволодіння АДРЕСА_3 , усвідомлюючи те, що викрасти усе майно ОСОБА_6 не має можливості, почергово взяв наступні металеві вироби: три батареї опалення білого кольору, металевий кутник розмірами 45х45, довжиною 2,5 м, білого кольору, ручний коток для укладення асфальту вагою близько 25 кг, коток для укладення асфальту вагою близько 35 кг та чавунний колосник розмірами 1х0,6 м, усе разом вагою 257 кг 150 грамів, та вартістю згідно висновку експертизи № 3476 від 17 лютого 2020 року 771 гривня 45 копійок, та перекинув їх кожен окремо через паркан, що огороджує вказане домоволодіння, тим самим таємно заволодів вказаним майном, і надалі з викраденим майном з місця скоєння злочину зник, розпорядившись ним на свій розсуд.
В результаті злочинних дій з боку ОСОБА_9 потерпілому ОСОБА_6 спричинений майновий збиток на загальну суму 771 гривні 45 копійок.
Крім цього, 07.03.2020 приблизно о 17.00 годині ОСОБА_9 знаходився, на той час, в будинку за місцем свого тимчасового мешкання, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_7 , де через сварку з власницею домоволодіння вирішив вчинити крадіжку майна останньої, а саме телевізора торгової марки Daewoo модель DT-2995, діагоналлю екрану 29 дюймів.
Так, ОСОБА_9 реалізуючи свій прямий умисел, направлений на таємне викрадення майна ОСОБА_7 , переслідуючи мету збагачення за рахунок чужого майна, діючи умисно, повторно, протиправно та з корисливих мотивів, дочекавшись моменту, коли власниці будинку не буде вдома, впевнився в тому, що його подальші дії ніким помічені не будуть, відключив від живлення телевізор, який перебував в одній з жилих кімнат вказаного будинку, потім виніс його на подвір`я вказаного домоволодіння, тим самим таємно викрав чуже майно, після чого з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.
Вищевказаними злочинними діями, що полягали у крадіжці телевізору, ОСОБА_9 , заподіяв потерпілій ОСОБА_7 , майнову шкоду на суму 900.00 гривень що підтверджена висновком судово - товарознавчої експертизи №5988, від 20.03.2020.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 первісно - після оголошення обвинувального акту свою вину в інкримінованих йому злочинах не визнав. Однак, в ході судового розгляду свою вину визнав повністю.
Пояснив, що в обвинувальному акті всі
Крім того, вина обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих злочинах доведена у повному обсязі і підтверджується доказами у відповідності до положень ст.ст. 84-87, 94 КПК України, а саме:
-показами потерпілого ОСОБА_6 , який пояснив, що 26.01.2020 він прийшов на дачу, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , помітив, що не вистачає металевих виробів, які знаходились на території домоволодіння, він викликав працівників поліції. В подальшому працівник прийомного пункту металобрухту впізнав по фото ОСОБА_9 , який здавав його, потерпілого, металеві вироби;
-показами потерпілої ОСОБА_7 , яка пояснила, що ОСОБА_9 тимчасово у неї проживав у домоволодінні. 07.03.2020 вона поїхала у справах, додому повернулась 08.03.2020, де помітила, що двері у будинок відчинені. У будинку вона помітила, що відсутній телевізор;
- показами свідка ОСОБА_10 , який пояснив, що він займається прийомом металобрухту. ОСОБА_9 приносив йому здавати металеві вироби приблизно три рази;
-показами свідка ОСОБА_6 , яка пояснила, що зі слів свого чоловіка ОСОБА_6 знає, що з домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , викрадені металеві вироби;
-даними з протоколу огляду місця події від 29.01.2020 за участю потерпілого ОСОБА_6 , відповідно до якого оглянута територія буд. АДРЕСА_4 , де виявлені металеві вироби;
-висновком товарознавчої експертизи № 3476, відповідно до якої ринкова вартість викраденого металобрухту становить771,45 грн.;
-даними з протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 11.02.2020, відповідно до яких свідок ОСОБА_10 впізнав ОСОБА_9 , який здавав металобрухт;
-даними з протоколу огляду місця події від 10.03.2020, відповідно до якого оглянуте домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , за участю потерпілої ОСОБА_7 , де було викрадено телевізор останньої;
-висновком товарознавчої експертизи № 5988 від 20.03.2020, відповідно до якої ринкова вартість викраденого телевізора становить 900,00 грн.
Таким чином, аналізуючи досліджені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наступне.
Як чітко зазначено в ст. 62 Конституції України, яка є Основним Законом України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненому злочині.
Обвинувачення не може грунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини тлумачаться на її користь.
Як слідує зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів « 2,4,7 та 11 до Конвенції» від 17 липня 1997 року, № 475/97-ВР, яка є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним та безстороннім судом , який встановить обгрунтованість будь-якого висунутого проти нього обвинувачення.
Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Так, Європейський суд з прав людини у п. 58 рішення «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04, рішення від 10 лютого 2010) зазначив, що згідно з усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються.
Згідно ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження, серед іншого, є щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, щоб жоден невинуватий не був обвинувачений чи засуджений.
Запорукою виконання завдань кримінального провадження є , зокрема, правильне вирішення питань, пов`язаних з доказуванням.
Обов`язок доказування на підставі ст. 92 КПК України покладається на слідчого, прокурора, та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.
Суд вбачає, що вина обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні вищезазначених злочинів доведена в повному обсязі і підтверджується доказами, які досліджені в ході судового розгляду, про що зазначено вище.
У відповідності до ст. 84 КПК України доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Поняття належності та допустимості доказів визначене ст.ст. 85, 86 КПК України. Визнання доказів недопустимими передбачене ст. 89 КПК України.
Суд не вбачає, що надані докази є неналежними або неприпустимими.
Дії обвинуваченого ОСОБА_9 по епізоду від 26.01.2020, які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненій повторно, поєднаній з проникненням до сховища, суд кваліфікує за ст. 185 ч. 3 КК України, по епізоду від 07.03.2020, які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненій повторно,суд кваліфікує за ст. 185 ч. 2 КК України.
Вивченням даних про особу ОСОБА_9 встановлено, що він раніше судимий вироком Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 22 квітня 2009 року за ч.2 ст.186 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі, звільненого з місць позбавлення волі 07 квітня 2014 року по відбуттю строку покарання, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, повністю визнав свою вину, кається у скоєному.
Обставин, які обтяжують, пом`якшують покарання винуватого ОСОБА_9 судом не встановлено.
При призначенні покарання ОСОБА_9 суд відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу обвинуваченого, відсутність обставин, які пом`якшують, обтяжують покарання, вважає за необхідне призначити ОСОБА_9 покарання за ч.2, ч.3 ст. 185 КК України у вигляді позбавлення волі в межах санкції частин даної статті.
При вирішенні питання про те, який із передбачених ст. 70 КК України принципів необхідно застосувати ОСОБА_9 при призначенні покарання за сукупністю злочинів суд, крім даних про особу винуватого враховує число злочинів, які входять у сукупність, форму вини і мотиви вчинення кожного з них, тяжкість їх наслідків.
Таким чином, суд прийшов до висновку про застосування принципу часткового складання призначених судом покарань.
Суд вважає, що таке покарання буде достатнім і необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Цивільні позови не заявлені.
Долю речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.
Процесуальні витрати покласти на обвинуваченого.
Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд,
ОСОБА_9 визнати винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України та призначити йому покарання:
за ст. 185 ч.2 КК України 2 роки 6 місяців позбавлення волі,
за ст. 185 ч.3 КК України 3 роки позбавлення волі.
На підставі ст. 70 ч.1 КК України ОСОБА_9 призначити покарання за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених судом покарань і призначити остаточно покарання у вигляді 3 років 1 місяця позбавлення волі з відбуванням покарання в кримінально-виконавчій установі.
Строк відбування покарання ОСОБА_9 рахувати з моменту фактичного затримання- з 15.06.2020.
Стягнути з ОСОБА_9 процесуальні витрати у кримінальному провадженні за проведення судових товарознавчих експертиз №3476 від 17.02.2020 року 785 грн. 00 коп., №5988 від 20.03.2020 - 980грн. 64коп.
Речові докази: металеві вироби-залишити у розпорядженні потерпілого ОСОБА_6 , телевізор Daewoo- повернути потерпілій ОСОБА_7 .
Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Дергачівський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1