ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУН № 487/5626/20 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/819/1268/20 Доповідач в апеляційної інстанції ОСОБА_2
Категорія: продовження запобіжного заходу
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:

Головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження № 0000224 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 02 жовтня 2020 року, якою відносно,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, непрацюючого, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 307, ч.3 ст. 15 ч. 3 ст. 307 КК України, продовжено строк тримання під вартою до 30 листопада 2020 року, включно.

ВСТАНОВИЛА:

В провадженні Заводського районного суду м. Миколаєва на розгляді перебуває кримінальне провадження № 0000224 за обвинуваченням ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 307, ч.3 ст. 15 ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 310 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 307, ч.3 ст. 15 ч. 3 ст. 307 КК України та ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

Ухвалою вищевказаного суду від 02 жовтня 2020 року, клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 задоволено, продовжено строк його тримання під вартою до 30 листопада 2020 року.

Не погодившись із вищевказаним рішенням суду, захисник подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу суду та постановити нову, якою відносно ОСОБА_8 обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту чи визначити заставу у мінімальному розмірі.

Апеляційна скарга мотивована доводами про незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали.

Зокрема, апелянт зазначає, що розгляд клопотання прокурора відбувся в непроцесуальний спосіб, оскільки, суд після дослідження обвинувального акту прийшов до висновку про наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які на думку апелянта нічим не підтверджені.

Крім того, як зазначає апелянт предметом досудового розслідування були інші події, які існували станом на 03.08.2018 року.

Також, апелянт вказує на те, розмір застави визначений його підзахисному, є завідомо непомірним для нього.

Крім того, на думку апелянта, судом не взято до уваги стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_8 , який має вади зору, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання, позитивно характеризується за місцем проживання, навчання та в СІЗО, одружений.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, захисника на підтримання доводів апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, вислухавши сторони в судових дебатах, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Відповідно до приписів ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

До закінчення строку дії попередньої ухвали, судовий розгляд кримінального провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_8 не закінчено, а отже, суд зобов`язаний був вирішити питання щодо доцільності продовження строку дії запобіжного заходу.

Приймаючи рішення щодо продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 , суд виходив із того, що ризики, які мали місце, до теперішнього часу не припинили існувати і не зменшились, та виправдовують необхідність тримання під вартою обвинуваченого під час судового розгляду. Обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_8 підозри визначено на стадії досудового розслідування.

На стадії судового розгляду кримінального провадження на підставі обвинувального акту апеляційний суд позбавлений права вирішувати питання щодо обґрунтованості та доведеності обвинувачення, які повинен вирішити суд першої інстанції по суті висунутого обвинувачення особі, а тому твердження апелянта про те, що наявними в матеріалах провадження доказами доводяться ті чи інші епізоди злочинної діяльності у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_8 , суперечать основним засадам практики ЄСПЛ, оскільки на цій стадії вони не повинні носити такий обсяг і достатність, які враховуються під час пред`явлення обвинувачення та вирішення питань про доведеність або недоведеність вини особи

Так, перевіркою матеріалів встановлено, що ОСОБА_8 обвинувачується відразу у вчиненні декількох кримінальних правопорушень, пов`язаних з незаконним обігом наркотичних засобів, вичинених с корисних мотивів, які відносяться до категорії тяжких та особливо тяжкого, за вчинення яких передбачене безальтернативне покарання у виді позбавлення волі з конфіскацією майна, офіційно не працевлаштований, що вказує на відсутність у нього постійного, легального джерела прибутку, хоча і одруженим, однак обставини вчинення та кількість епізодів злочинної діяльності кримінальних правопорушень у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_8 , свідчить про відсутність у нього міцних соціальних зв`язків, що в свою чергу що вказує на відсутність осіб, які б мали на нього визначальний вплив з метою забезпечення його належної процесуальної поведінки по запобіганню існуючим ризикам зазначеним в оскаржуваній ухвалі суду.

Наведене свідчить про те, що строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 має бути продовжений з метою забезпечення виконання ним процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати правосуддю та встановленню істини у кримінальному провадженні, що свідчить про неможливість запобігання існуючим ризикам у разі відмови у продовженні строку тримання під вартою обвинуваченого.

З такими висновками слідчого судді погоджується і колегія суддів, а тому твердження захисника про недоведеність обставин, які виправдовують необхідність продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою, та можливість застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, є непереконливими.

Дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , в тому числі на які посилається в апеляційній скарзі захисник, були відомі суду на час розгляду клопотання та цілком враховані під час ухвалення відповідного процесуального рішення.

На переконання колегії суддів апеляційного суду, зазначені обставини в своїй сукупності свідчать про те, що відсутні підстави для зміни ОСОБА_8 запобіжного заходу на більш м`який чи зменшення розміру застави, оскільки таке рішення не зможе запобігти ризикам, які продовжують існувати на стадії судового розгляду.
Саме продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 на думку колегії суддів, відповідає охороні прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою
Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Будь яких істотних порушень вимого КПК України під час розгляду клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу, в тому числі на які посилається в апеляційній скарзі захисник, які б могли стати безумовними підставами для скасування оскаржуваної ухвали суду, колегією суддів не встановлено.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції не знаходить підстав для скасування оскаржуваної ухвали, яка постановлена із дотриманням вимог кримінального процесуального закону, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , залишити без задоволення, а ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 02 жовтня 2020 року, якою відносно, ОСОБА_8 обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 307, ч.3 ст. 15 ч. 3 ст. 307 КК України, продовжено строк тримання під вартою до 30 листопада 2020 року, включно - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді: