Номер провадження: 11-кп/813/721/20
Номер справи місцевого суду: 500/2442/16-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.09.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 08.05.2018 року в кримінальному провадженні №0003334 від 23.12.2015 року, -
встановив:
оскаржуваним вироком суду:

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Ізмаїл Одеської області, громадянина України, не працюючого, с середньою з- спеціальною освітою, одруженого, маючого неповнолітню дитину, зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_1 , раніш судимого:
14.07.2011 року Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області за ст. 185 ч. 3 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі, постановою Снігурівського районного суду Миколаївської області від 03 березня 2014 року умовно достроково звільнено на не відбутий термін 1 рік 8 місяців 24 дня,
визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 348, ч. 1 ст. 263 КК України та призначено покарання:

-за ст. 263 ч. 1 КК України у вигляді позбавлення волі строком на чотири роки;
-за ст. 348 КК України у вигляді позбавлення волі строком на дванадцять років.
На підставі ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі строком на тринадцять років.
Строк основного покарання ОСОБА_8 у виді позбавлення волі обчислюється з 23 грудня 2015 року.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано в строк покарання ОСОБА_8 строк його попереднього ув`язнення з 23 грудня 2015 року по 18 травня 2017 року виходячи з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили ОСОБА_8 залишено тримання під вартою.
Частково задоволено цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 , стягнена з обвинуваченого на його користь: а саме матеріальна шкода в розмірі 15682, 11 грн., моральна шкода у розмірі 2000 грн.
Частково задоволено цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 , стягнена з обвинуваченого на його користь моральна шкода у розмірі 2000 грн.
Стягнуто з ОСОБА_8 в дохід держави процесуальні витрати у справі, пов`язані з проведенням експертиз в сумі 14496,22 грн.
Вироком суду вирішено питання про долю речових доказів у кримінальному провадженні.

Згідно з оскаржуваним вироком районного суду, ОСОБА_8 23 грудня 2015 року, знаходячись біля загальноосвітньої школи № 10, розташованої по вул. Івана Франко, 17 в м. Ізмаїлі Одеської області, придбав, шляхом знахідки, пістолет «Zоraкі» моделі «914-S» НОМЕР_1 калібру 9 мм Р.А., 2 патрона калібру 9 мм Р.А., виробництва Україна м. Миколаїв та ручну осколкову гранату РГД-5, які незаконно придбав та носив при собі без передбаченого законом дозволу.
Далі, 23 грудня 2015 року, біля 19 години 50 хвилин, ОСОБА_8 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у під`їзді будинку АДРЕСА_2 висловлювався нецензурною лайкою.
В цей же час інспектор дорожньої патрульної поліції Ізмаїльського ВП ГУНП ОСОБА_9 та поліцейський Ізмаїльського ВП ГУНП ОСОБА_10 , перебуваючи на службі та виконуючи свої службові обов`язки по охороні громадського порядку шляхом патрулювання на території м. Ізмаїла, будучи одягнуті у формений одяг, та отримавши повідомлення від оперативного чергового Ізмаїльського ВП про пригоду, виїхали до вищевказаного будинку, де побачили як з одного з під`їздів будинку АДРЕСА_2 вийшов ОСОБА_8 .
В подальшому, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 з метою присікання протиправних дій ОСОБА_8 попросили його зупинитись, представившись при цьому працівниками поліції.
ОСОБА_8 , побачивши ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , почувши, що вони є працівниками поліції та розуміючи про наміри зазначених службових осіб Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області, почав від них тікати та умисно, маючи намір на спричинення тілесних ушкоджень останнім, усвідомлено здійснив в бік працівників поліції декілька пострілів з пістолету марки «Zоraкі» моделі «914-S» № НОМЕР_2 калібру 9 мм Р.А.. який згідно висновку балістичної експертизи № 168-Б/309-Х від 28.03.2016. раніше являвся газовим (шумовим) пістолетом «Zоraкі» моделі «914-S» № НОМЕР_2 калібру 9 мм Р.А., виготовленим промисловим способом, виробництво Туреччина, в конструкцію якого внесені саморобні конструктивні зміни у вигляді видалення запобіжного елементу з каналу ствола (металевої заглушки), в результаті чого з`явилась можливість проводити постріли, патронами травматичної дії калібру 9 мм Р.А. та патронами роздільного спорядження, які складаються з шумових патронів калібру 9 мм Р.А., та круглих метальних снарядів (свинцевих куль, картечі діаметром 7,8 мм), в результаті чого, вказаний пістолет являється нестандартною, переробленою, короткоствольною гладкоствольною вогнепальною зброєю калібру 9 мм Р.А. Наданий на дослідження пістолет «Zоraкі» моделі «914-S» № НОМЕР_2 калібру 9 мм Р.А., на час дослідження придатний для стрільби. Надані на дослідження 2 патрона являються боєприпасами, патронами калібру 9 мм Р.А.. виробництва Україна м. Миколаїв, які споряджені еластичними кулями травматичної дії. Надані на дослідження 2 патрона призначені для стрільби з короткоствольної гладкоствольної вогнепальної зброї самозарядних пістолетів.
Далі співробітники поліції ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , виконуючи свої службові обов`язки, з метою затримання вказаного громадянина, на пустирі, неподалік від магазину «Бриз», розташованого по вул. Єнгельса в м. Ізмаїл, наздогнали ОСОБА_8 та останній знаючи і усвідомлюючи, що його намагаються затримати працівники поліції та розуміючи про намір зазначених співробітників, умисно намагався здійснити ще постріли з пістолету «Zоraкі» моделі «914-S» № НОМЕР_2 калібру 9 мм Р.А. В подальшому ОСОБА_8 , усвідомлюючи свої дії, з метою посягання на життя працівників поліції, кинув у зазначених працівників поліції гранату, яка, раніше являлась ручною осколковою гранатою «РГД - 5», вибуховий пристрій дистанційної дії, промислового виробництва, військового призначення та відносяться до бойових припасів. Під час розриву гранати її осколками були спричинені тілесні ушкодження ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які відносяться до категорії легких з короткочасним розладом здоров`я.
Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу з доповненнями, в яких, вказав що кримінальні правопорушення, передбачені ст. 263 ч. 1, 348 КК України,він не вчиняв, суд спотворив покази свідків. Також вказав на відсутність відомостей про те, що 25.12.2015 року патрульні, які затримували останнього знаходились в складі патрульної служби, адже особи, які його доганяли не були одягненими у форму поліцейських. Також вказує, що в матеріалах кримінального провадження не достатньо доказів вчинення ним кримінальних правопорушень. Просить вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 08.05.2018 року скасувати, кримінальне провадження закрити у зв`язку із недоведеністю його вини.

Іншими особами, які мають право на апеляційне оскарження, вирок суду першої інстанції в даному кримінальному провадженні не оскаржений.
Заслухавши суддю-доповідача; обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила вирок суду залишити без змін; вивчивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги; провівши судові дебати та надавши останнє слово обвинуваченому; апеляційний суд приходить до висновку про таке.
Відповідно ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Зміст оскаржуваного вироку та матеріали кримінального провадження свідчать про те, що суд першої інстанції в достатній мірі дослідив обставини, які мали значення для прийняття рішення у справі, повно та всебічно перевірив надані сторонами кримінального провадження докази, дав їм належну оцінку у сукупності, та обґрунтовано послався на них у вироку, як на докази доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 348, ч. 1 ст. 263 КК України.
Перевіривши доводи апеляційної скарги обвинуваченого та матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції дав повну і належну оцінку дослідженим доказам в їх сукупності та обґрунтовано послався на них у вироку, як на докази доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 .
Апеляційний суд вважає вирок суду законним, обґрунтованим та мотивованим, з огляду на таке.
Так, в обґрунтування висновку про доведеність вини ОСОБА_8 районний суд у вироку послався на показання потерпілих, свідків, письмові докази, які вказують на доведеність винуватості обвинуваченого та які досліджені були судом в повному обсязі.
Доводи обвинуваченого про невірну оцінку районним судом наданих стороною обвинувачення доказів та недопустимість деяких доказів, спростовуються матеріалами кримінального провадження та змістом вироку, в якому містяться посилання на всі досліджені докази, які вказують на винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому злочинів.
Доводи апеляційної скарги про невірну оцінку районним судом наданих стороною обвинувачення доказів, спростовуються матеріалами кримінального провадження та змістом вироку, в якому містяться досліджені докази доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 .
Так, винуватість ОСОБА_8 підтверджується наступними доказами:
- показаннями потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 які в судовому засіданні суду першої інстанції (кожен окремо) пояснили, що вони виконували обов`язки з охорони громадського порядку. Від чергового по відділу поліції вони отримали повідомлення про те, що невідома особі намагається здійснити вибух гранати. Вони виїхали на місце пригоди. Місце де все сталося було добре освітлено, все було видно добре. Зі слів людей вони дізналися, що до зазначених подій причетний ОСОБА_8 . Вони були одягнути у форму поліції, це добре було відомо ОСОБА_8 , який на їх поклики не реагував, почав бігти від них. Вони не знають був чи ні він в стані сп`яніння, знаходився він біля під`їзду будинку АДРЕСА_2 висловлювався нецензурною лайкою. Вони почали переслідувати ОСОБА_8 . Той став втікати, в цей час він здійснив декілька пострілів з пістолету. Точно вона сказати не можуть, оскільки все було дуже швидко. Вони перебували на службі, виконували свої службові обов`язки по охороні громадського порядку шляхом патрулювання на території м. Ізмаїла, будучі одягнуті у формений одяг. В подальшому, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 з метою присікти протиправні дії ОСОБА_8 попросили його зупинитись, представившись при цьому працівниками поліції. ОСОБА_8 , побачивши ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , почувши, що вони є працівниками поліції та розуміючи про наміри зазначених службових осіб Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області, почав від них тікати та умисно, маючи намір на спричинення тілесних ушкоджень останнім, усвідомлено здійснив в бік працівників поліції декілька пострілів з пістолету.
Далі співробітники поліції ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , виконуючи свої службові обов`язки, з метою затримання вказаного громадянина, на пустирі, неподалік від магазину «Бриз», розташованого по вул. Єнгельса в м. Ізмаїл, наздогнали ОСОБА_8 та останній знаючи і усвідомлюючи, що його намагаються затримати працівники поліції та розуміючи про намір зазначених співробітників, умисно намагався здійснити ще постріли з пістолету. Першим ОСОБА_8 наздогнав ОСОБА_9 , а потім ОСОБА_10 , вони старалися затримати ОСОБА_8 . В подальшому ОСОБА_8 кинув у них гранату. Стався вибух. Що сталося далі вони добре не пам`ятають, тому що були приголомшені вибухом, отримали тілесні ушкодження. Окрім них ОСОБА_8 переслідували інші працівники поліції, їх було багато, хто ці особи вони сказати не можуть. Все сталося несподівано, що було далі вони не знають оскільки були направлені до лікарні, де вони отримали допомогу. Те що саме ОСОБА_8 був біля проїзду дому, саме він втікав від них, здійснив постріли з пістолету, кинув у них гранату вони пам`ятають добре. Чому він це зробив їм не відомо, вони виконували свої обов`язки. Все сталося швидко, вони орієнтуватися не могли, просто виконували свої обов`язки. Під час розриву гранати їм осколками буди спричинені тілесні ушкодження, які відносяться до категорії легких з короткочасним розладом здоров`я.
Хто в подальшому затримував ОСОБА_8 , куди його доставили, що з ним робили вони не знають, оскільки цим займалися слідчі, інші працівники поліції.
- показаннями свідка ОСОБА_11 , який в судовому засіданні суду першої інстанції пояснив, що 23 грудня 2015 року біля 18 19 години йому подзвонив його сусід, який в даний час помер, та сказав йому, що біля оселі перебуває чоловік, який має при собі гранату, яку показував всім. Він повідомив про це працівникам поліції, які казали, що зараз виїдуть до місця пригоди. Потім він з місця події поїхав, оскільки поспішав. Що сталося в подальшому він не знає. Ні зловмисника, та інших осіб він не бачив;
- протоколом огляду місця події від 23.12.2018 р., та фототаблицею до нього, згідно з яким огляд проведено з 21 часу 30 хв. до 02 години 30 хв. оглянуте місце події, а саме місце скоєння злочину. В ході огляду виявлено: 42 фрагменти металевих предметів, мобільний телефон «Нокиа» з картою «Киевстар», предмет схожий на пістолет марки «Zоraкі», два патрони, які знаходяться в магазині виявленого пістолету, одна гільза, яка знаходиться в магазині пістолету, металеві пластини з надписом « НОМЕР_3 », «УЗРГМ 2 589», шнурок темно синього кольору з металевим предметом, водійське посвідчення на ім`я ОСОБА_8 , купюри різного номіналу, запальничка та інше, три гільзи у дворі дома АДРЕСА_3 , мобільний телефон «Нокиа» з сім картою «Киевстар».
В ході огляду місця події вилучено:
-42 фрагменти металевих предметів сірого кольору;
-ґрунт з місця події;
-зразки ґрунту між домами № 3 та АДРЕСА_4 ;
-дві запальнички та інші предмети, які належать ОСОБА_8 ;
-металеві пластини з надписом «146-78», «УЗРГМ 2 589»;
-шнурок темно синього кольору з металевим предметом;
-гільза жовтого кольору з надписом «Сова» 9 мм.;
-мобільний телефон «Нокиа» з сім картою «Киевстар»;
-два патрони;
-три гільзи з маркуванням «Сова» 9 мм.;
-предмет схожий на пістолет, марки «Zоraкі»;
Все вилучене було поміщено в експертні сейф-пакети (т.2, а.п.10-35).
- висновком експерта № 38 від 27 січня 2016 року, згідно якого ОСОБА_10 були спричинені численні ушкодження у вигляді наскрізної рани м`яких тканин поперекової області справа і закрита черепно-мозкова травма у формі струсу головного мозку, які відносяться до категорії легких з короткочасним розладом здоров`я. (т.2, а.п.96-97);
- висновком експерта № 83 від 18 лютого 2016 року, згідно якого ОСОБА_9 спричинені тілесні ушкодження у вигляді рани (числом 3) м`яких тканин лівої сідниці, лівого колінного суглоба та правої підколінної ямки, гострий посттравматичний неврит слухового нерва правого вуха, які відносяться до категорії легких з короткочасним розладом здоров`я. (т.2, а.п.98-99);
- висновком експерта № 95 від 21 березня 2016 року та таблицями до нього, згідно яких, на представлених речах, які належать гр. ОСОБА_9 , 1985 р.н., було виявлено:
На спинці майки виявлене одне пошкодження, яке володіє морфологічними ознаками розриву, що міг утворитися від дії твердого предмета з обмеженою травмуючою поверхнею, що мав відносно значну кінетичну енергію в склад якого могло входити залізо (див. контактограму);
На задній поверхні напівкомбінезону зліва, на ділянці 7x9 см. розташована група з п`яти пошкоджень («1 - 5»), які володіють морфологічними ознаками розривів, що могли утворитися від дії твердого предмета з обмеженою травмуючою поверхнею, що мав відносно значну кінетичну енергію в склад якого могло входити залізо (див. контактограму);
На задній поверхні трусів зліва виявлене одне пошкодження, яке володіє морфологічними ознаками розриву, що міг утворитися від дії твердого предмета з обмеженою травмуючою поверхнею, що мав відносно значну кінетичну енергію в склад якого могло входити залізо (див. контактограму);
За наявними судово-медичними даними виключити можливість утворення вищеописаних пошкоджень на майці, напівкомбінезону та на трусах наданих на експертизу, які могли бути утворитися від розриву гранати не виявлено (т.2, а.п.109-115);
- висновком експерта № 89 від 17 березня 2016 року та таблицями до нього, згідно яких, на представлених речах, які належать гр. ОСОБА_10 1986 р.н., при проведені судово-медичної експертизи було виявлено:
На спинці куртки виявлене одне пошкодження яке володіє морфологічними ознаками розриву, що міг утворитися від дії твердого предмета з обмеженою травмуючою поверхнею, що мав відносно значну кінетичну енергію в склад якого могло входити залізо (див. контактограму);
На спинці светра виявлені пошкодження («1, 1а»), які володіють подібними морфологічними ознаками і відносяться до розривів, що могли утворитися від твердого предмета з обмеженою травмуючою поверхнею, що мав відносно значну кінетичну енергію в склад якого могло входити залізо (див. контактограму);
За наявними судово-медичними даними виключити можливість утворення вищеописаних пошкоджень на куртці та на светрі наданих на експертизу, які могли бути утворитися від розриву гранати не виявлено (т.2, а.п.101-107).
- висновком балістичної експертизи № 43 віл 22 квітня 2016 року з ілюстративною таблицею до нього, відповідно до яких, осколки, які знайдені на місці пригоди, раніше являлись ручною осколковою гранатою «РГД-5» вибуховий пристрій дистанційної дії, промислового виробництва, військового призначення та відносяться до бойових припасів. Під час розриву гранати її осколками буди спричинені згідно висновку експерта № 83 від 18.02.2016 року тілесні ушкодження ОСОБА_9 у вигляді рани (числом 3) м`яких тканин лівої сідниці, лівого колінного суглоба та правої підколінної ямки, гострий посттравматичний неврит слухового нерва правого вуха, які відносяться до категорії легких з короткочасним розладом здоров`я. ОСОБА_10 були спричинені згідно висновку № 38 від 27.01.2016 року численні ушкодження у вигляді наскрізної рани м`яких тканин поперекової області справа і закрита черепно-мозкова травма у формі струсу головного мозку, які відносяться до категорії легких з короткочасним розладом здоров`я (т.2, а.п. 89-95);
- висновком балістичної експертизи № 168-Б/309Х від 28 березня 2016 року з ілюстративною таблицею до нього, відповідно до яких, наданий на дослідження пістолет, що був вилучений 23 грудня 2015 року на території пустиря, розташованого між багатоповерхівками АДРЕСА_5 , раніше являвся газовим (шумовим) пістолетом «Zoraki» моделі «9I4-S», № НОМЕР_2 калібру 9 мм P.A., виготовленим промисловим способом - виробництво Туреччина, в конструкцію якого внесені саморобні конструктивні зміни у вигляді видалення запобіжного елементу з каналу ствола (металевої заглушки), в результаті чого з`явилась можливість проводити постріли, патронами травматичної дії калібру 9 мм P.A., та патронами роздільного спорядження, які складаються з шумових патронів калібру 9 мм P.A., та круглих метальних снарядів (свинцевих куль, картечі) діаметром 7,8 мм, в результаті чого, наданий пістолет являється нестандартною, переробленою, короткоствольною, гладкоствольною вогнепальною зброєю калібру 9 мм. P.A.
Наданий пістолет являється нестандартною, переробленою, короткоствольною, гладкоствольною вогнепальною зброєю калібру 9 мм P.A.
Наданий на дослідження пістолет «Zoraki» моделі «914-S», № НОМЕР_2 калібру 9 мм P.A.. на час дослідження придатний для стрільби.
Стрільба з наданого на дослідження пістолета «Zoraki» моделі «914-S», № НОМЕР_2 , калібру 9 мм P.A., без натискання на спусковий гачок, на час дослідження не можлива.
Надані на дослідження 2 (два) патрона, являються боєприпасами, патронами калібру 9 мм P.A., виробництва України м. Миколаїв, які споряджені еластичними кулями травматичної дії.
Надані на дослідження 2 (два) патрона призначені для стрільби з короткоствольної гладкоствольної вогнепальної зброї самозарядних пістолетів, револьверів калібру 9 мм P.A.
Надані на дослідження 2 (дві) гільзи з маркувальними позначеннями «СОВА П 9 мм», являється складовою частиною патрону травматичної дії калібру 9 мм P.A., які споряджаються еластичними метальними снарядами, гільза з маркувальними позначеннями «OZH 9 mm P.A.», являється складовою частиною шумового (холостого) патрону калібру 9 мм P.A., гільза з маркувальними позначенням «9 мм», являється складовою частиною патрону травматичної дії калібру 9 мм P.A., які споряджаються еластичними метальними снарядами;
Надані на дослідження 4 (чотири) гільзи стріляні з нестандартної короткоствольної гладкоствольної вогнепальної зброї самозарядного пістолету моделі «914-S», № НОМЕР_2 калібру 9 мм P.A.
Надані на дослідження 4 (чотири) гільзи стріляні з пістолету «Zoraki» моделі «914-S», № НОМЕР_2 калібру 9 мм P.A.
В каналі ствола наданого на експертизу пістолету марки «Zoraki» виявлені сліди продуктів пострілів з гідроцелюлозним порохом (т.2 а.п. 55-73).
- висновком експертизи № 1976/87 від 24 лютого 2016 року, відповідно до якого в результаті проведеного молекулярно-генетичного дослідження визначені генетичні ознаки зразка крові підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (об`єкт №1), які наведено в таблиці результатів дослідження (таблиця 1.1, додаток 1).
На двох гільзах вилучених з пакета Експертної служби МВС України № 3035232 (об`єкт № 2), металевій пластині вилученій з пакета Експертної служби МВС України № 2373511 (об`єкт № 3), гільзі вилученої з пакета Експертної служби МВС України № 2373466 (об`єкт № 5), двох гільзах вилучених з пакета Експертної служби МВС України № 2373474 (об`єкт № 6), магазині (об`єкт № 7) та пістолеті (об`єкт № 8) вилучених зі спеціального пакета Експертної служби МВС України №3104650 виявлено клітини з ядрами, генетичні ознаки яких не встановлено у зв`язку з недостатньою кількістю біологічного матеріалу.
У вирізках зі шнурка (об`єкт № 4) виявлено клітини з ядрами та визначено їх генетичні ознаки, які наведено в таблиці результатів дослідження (таблиця 1.1, додаток 1).
Генетичні ознаки клітин у вирізках зі шнурка (об`єкт № 4) не збігаються з генетичними ознаками підозрюваного ОСОБА_8 (об`єкт № 1) і належать одній невстановленій особі чоловічої генетичної статі, що знаходиться в прямій біологічній спорідненості з ОСОБА_8 (та може бути його біологічним сином).
На поверхнях пластини з написом « НОМЕР_4 », предмету схожого на пістолет з маркуванням «Zoraki» магазину, двох патронів з маркуванням «Сова - II 9 мм», гільзи з маркуванням «Сова - II 9 мм», гільзи з маркуванням «9 мм», гільзи з маркуванням «Сова - II 9 мм», гільзи з маркуванням ««02К 9 мм РА», слідів папілярних узорів не виявлено.
Дактилоскопічне дослідження шнурку не проводилось, оскільки використання руйнуючих методів унеможливлює подальше генетичне дослідження, а не руйнуючі методи на даній поверхні неефективні.
Дати відповідь на питання «Якщо придатні, то чи належать вони особам чиї дактилокарти надані на дослідження», не є можливим, оскільки на поверхнях пластини з написом « НОМЕР_4 », предмету схожого на пістолет з маркуванням «Zогакі», магазину, двох патронів з маркуванням «Сова - II 9 мм», гільзи з маркуванням «Сова - II 9 мм», гільзи з маркуванням «9 мм», гільзи з маркуванням «Сова - II 9 мм», гільзи з маркуванням ««07К 9 мм РА», слідів папілярних узорів не виявлено (т.2 а.п. 76-87).
- висновком експерта № 43 від 22 квітня 2016 року та фото таблицею до нього, відповідно до яких, експерт дійшов до висновку, що надані на дослідження об`єкти №№ 1 та 2 являються частинами запалу УЗГРМ-2; об`єкти дослідження першої та другої групи являються осколками корпусу ручної осколкової гранати РГД-5 та утворились в наслідок вибуху бризантної вибухової речовини - тротилу, якою вона була споряджена.
Частини запалу УЗГРМ-2, а також осколки корпусу ручної осколкової гранати РГД-5 раніше являлись ручною осколковою гранатою РГД-5 - вибуховий пристрій дистанційної дії, промислового виробництва, військового призначення та відносяться до бойових припасів (т.2 а.п. 89-95).
Як вбачається з названих висновків експертів всі вони зроблені на підставі наданих на дослідження об`єктів, які вилучені, як в ході огляду місця події, інших слідчих дій. Всі висновки зроблені на підставі ретельно досліджених матеріалів та зразків, які направлені на дослідження. Всі зразки ретельним образом оглянуті, всі маючі значення для розгляду справи питання перед експертами були поставлені, на всі питання є відповіді.
Відповідно до ч. 1 ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Суд апеляційної інстанції відхиляє доводи обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що умислу на вчинення замаху на вбивство працівників правоохоронних органів у нього не було, що пострілів з пістолету він не здійснював, гранату в сторону працівників правоохоронних органів він також не кидав.
Показання обвинуваченого в цій частині суд апеляційної інстанції розцінює як спосіб захисту та намагання уникнути кримінальної відповідальності за більш тяжкий злочин, оскільки такі його показання є нелогічними, такими, що не узгоджуються з доказами, дослідженими в судовому засіданні та спростовуються ними.
Як вбачається з показань потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , обвинувачений, знаючи, що його намагаються затримати працівники поліції, втікаючи від них дістав з сумки, яка була при ньому, та здійснив в бік працівників поліції декілька пострілів з пістолету марки «Zoraki» який відповідно до висновку балістичної експертизи раніше являвся газовим (шумовим) пістолетом, виготовленим промисловим способом, в конструкцію якого внесені саморобні конструктивні зміни в результаті чого з`явилась можливість проводити постріли патронами травматичної дії. В подальшому під час переслідування ОСОБА_8 з метою посягання на життя працівників правоохоронного органу, які його переслідували кинув гранату, яка, раніше являлась ручною осколковою гранатою «РГД - 5», вибуховий пристрій дистанційної дії, промислового виробництва, військового призначення та відносяться до бойових припасів. Під час розриву гранати її осколками були спричинені тілесні ушкодження ОСОБА_9 , які відносяться до категорії легких з короткочасним розладом здоров`я. ОСОБА_10 були спричинені тілесні ушкодження, які відносяться до категорії легких з короткочасним розладом здоров`я.
Ці злочинні дії ОСОБА_8 судом обґрунтовано визнані такими, що є небезпечними для життя потерпілих працівників правоохоронного органу під час виконання ними службових обов`язків і спростовують його пояснення про відсутність умислу на спричинення тілесних ушкоджень працівникам правоохоронного органу.
Суд першої інстанції, оцінивши наявні докази у кримінальному провадженні на предмет їх допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку обґрунтовано прийшов до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.263, ст.348 КК України як носіння, зберігання, придбання вогнепальної зброї, бойових припасів без передбаченого законом дозволу, та у замаху на вбивство працівника правоохоронного органу у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.
Доводи обвинуваченого щодо існування сумнівів відносно показань свідка ОСОБА_11 , потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 є безпідставними, оскільки районний суд у вироку з достатньою повнотою дав оцінку цим показам, пославшись на їх послідовність та визнав їх такими, які в сукупності з іншими доказами доводять вину обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину. Суд відхиляє доводи обвинуваченого щодо нібито існуючих неточностей та розбіжностей у показаннях цих осіб, адже ці свідчення є послідовними та логічними. Обґрунтованих підстав для сумніву в правдивості показань цих осіб судами першої та апеляційної інстанції не встановлено, не наведено таких і в апеляційній скарзі обвинуваченого.

Апеляційний суд визнає безпідставними посилання обвинуваченого на неврахування районним судом показань свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , оскільки районний суд мотивував своє рішення в цій частині, ні стороною захисту, ні обвинуваченим не надано апеляційному суду доказів, які б спростовували висновок районного суду в цій частині.
Посилання обвинуваченого на безпідставність визнання належними та допустимими доказами висновку судово-медичної експертизи ОСОБА_9 №83 від 18.02.2016 року та висновку судово-медичної експертизи ОСОБА_10 №38 від 27.01.2016 року є непереконливими, оскільки районний суд у вироку дав належну оцінку цим доказам з достатньою повнотою мотивувавши своє рішення. Стороною захисту та обвинуваченим не надано апеляційному суду доказів, які б спростовували висновок районного суду в цій частині.
Таким чином, апеляційний суд констатує, що всі доводи апеляційної скарги обвинуваченого зводяться до його незгоди з висновками районного суду щодо оцінки доказів, які були досліджені судом та наведені у вироку, але при цьому обвинувачений та його захисник не наводять переконливих доводів, які б зобов`язували апеляційний суд або давали можливість повторно дослідити докази по справі, з огляду на таке.
За змістом ч.3 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції, за клопотанням учасників судового провадження, зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушенням та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
Разом з цим, приймаючи до уваги доводи апеляційної скарги щодо невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та вимоги щодо скасування вироку, ініціюючи клопотання про повторне дослідження доказів з посиланням на невідповідність висновків суду обставинам справи та неповноту відображення у вироку досліджених судом доказів, захисник та обвинувачений, всупереч положенням ч.3 ст.404 КПК України, не навели суду переконливих доказів відносно того в чому полягала неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, які були встановлені під час судового розгляду.

Разом з цим, обвинувачений, посилаючись на неповне відображення показань свідків у вироку, не надав апеляційному суду доказів на підтвердження цих обставин, а саме не зазначив який саме свідок, в якому саме засіданні районного суду давав відповідні показання, які не знайшли свого відображення у вироку, та які б спростовували висновок районного суду щодо доведеності вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Водночас, апеляційний суд звертає увагу, що захисник та обвинувачений не заперечували того факту, що відображені у вироку показання допитаних судом свідків, дійсно надавалися свідками, але посилалися при цьому лише на те, що вони не в повній мірі відповідають повному змісту показань, які були надані свідками.

Однак, апеляційний суд зазначає, що незгода обвинуваченого з способом формулювання судом показань свідків у вироку, зокрема з тим, що у вироку не відображений дослівний зміст показань допитаних судом свідків, не свідчить про невідповідність зазначених у вироку доказів фактичним обставинам, які були встановлені судом, оскільки зміст показань свідків та аналіз наведених у вироку письмових доказів, в своїй сукупності сформульовані судом логічно, послідовно та в повній мірі вказує на те, що суд з достатньою повнотою дослідив докази, надав їм належну оцінку та зробив правильний висновок про доведеність наявності в діях обвинуваченого складу інкримінованих йому злочинів. При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що зайва деталізація пояснень свідків у вироку, а саме викладення їх дослівного змісту особливо в частині пояснення обставин, які не мають доказового значення, не відповідає положенням ст.374 КПК України.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції під час розгляду провадження, відповідно до вимог кримінального процесуального закону, забезпечив принцип змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів, передбачений ч.2 ст.22 КПК України, згідно якої сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом, ретельно перевірив представлені сторонами докази, у тому числі й ті, на які в своїй апеляційній скарзі посилається обвинувачений, навів їх детальний аналіз та з достатньою повнотою надав належну оцінку кожному з них з точки зору належності, допустимості та достовірності.
За таких умов, враховуючи відсутність належного обґрунтування стороною захисту клопотання щодо повторного дослідження доказів по справі та відповідного доведення своїх доводів, апеляційний суд констатує, що вичерпав всі визначені законом можливості для з`ясування обставин справи, зокрема перевірки доводів апеляційної скарги, а з урахуванням положень ст.ст. 2, 7, 22, 26 КПК України, у відповідності до яких на суд не може бути покладена функція збирання доказів, а також ініціювання, за умови відсутності обґрунтованих клопотань сторін кримінального процесу щодо повторного дослідження доказів на стадії апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції, у апеляційного суду відсутні законні підстави повторно досліджувати докази в кримінальному провадженні, оскільки таким чином буде порушено принцип змагальності та диспозитивності.

При цьому, апеляційний суд вважає, що зміст такої засади, як безпосередність дослідження доказів судом апеляційної інстанції, відрізняється від змісту цієї засади в суді першої інстанції, оскільки апеляційний розгляд здійснюється згідно з правилами судового розгляду в суді першої інстанції з урахуванням особливостей, передбачених Главою 31 КПК України. Ця відмінність зумовлена функцією суду апеляційної інстанції перегляд вироку суду в апеляційному порядку, а не вирішення кримінального провадження по суті, що дублює функції суду першої інстанції.

Тобто, суд апеляційної інстанції покликаний не стільки самостійно встановити обставини кримінального провадження, скільки перевірити та оцінити правильність їх встановлення судом першої інстанції, точність та відповідність застосування ним норм матеріального і процесуального закону, справедливість призначеного заходу кримінально-правового впливу, а також безпомилковість вирішення інших питань, що підлягають з`ясуванню при ухваленні судового рішення.

Тобто, на відміну від суду першої інстанції, апеляційний суд здійснює перегляд вироку суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, а тому повноваження суду апеляційної інстанції стосовно дослідження доказів визначаються переглядом кримінального провадження в межах вимог апеляційної скарги, з урахуванням наявності або відсутності обґрунтованого клопотання сторони кримінального провадження щодо повторного дослідження доказів.

Так, згідно з положеннями ч. 3 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, лише у визначених законом випадках, якими є: 1) наявність відповідного клопотання учасників кримінального провадження; 2) у разі існування обставини, встановлені під час кримінального провадження, судом першої інстанції досліджено не повністю або з порушеннями. Також ч. 3 ст. 404 КПК України передбачає право апеляційного суду дослідити докази, які не досліджувались судом першої інстанції, за двох умов: 1) наявність відповідного клопотання учасників кримінального провадження; 2) про дослідження цих доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або такі докази стали відомі після ухвалення оскаржуваного судового рішення.

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений і захисник заявили клопотання про допит свідка ОСОБА_14 , при цьому не зазначивши його повних анкетних даних, адреси місця проживання та причини необхідності його допиту в якості свідка, що суперечить наведеним нормам закону.

Отже, слід констатувати, що відсутність обґрунтованого клопотання сторони кримінального провадження про дослідження доказів, за умови того, що в оскаржуваному вироку судом дана оцінка всім доказам, на невірну оцінку яких посилається сторона на стадії апеляційного оскарження вироку, не зумовлює обов`язку апеляційного суду повторно досліджувати обставини, встановлені під час кримінального провадження, та не створює передумов для використання апеляційним судом свого права дослідити нові докази за наявності підстав, регламентованих положеннями ч.3 ст.404 КПК України.

Апеляційний суд наголошує, що рівність сторін перед судом є одним зі складників справедливого судового розгляду, що містить фундаментальне право на змагальність кримінального провадження (п. 37 рішення ЄСПЛ від 24 лютого 1998 року у справі «Бельзюк проти Польщі».

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що за відсутності мотивованого клопотання про повторне дослідження доказів, яке обов`язково має відповідати положенням ч.3 ст.404 КПК України, апеляційний суд не повинен досліджувати ці докази, оскільки протилежне, без дотримання принципів закріплених в положенням зазначеної норми процесуального закону, може перетворити апеляційний перегляд судового рішення в повторний розгляд кримінального провадження по суті, що фактично нівелює принцип інстанційності судочинства.

За наведених вище обставин, доводи обвинуваченого про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та доказам у кримінальному провадженні, яким на думку обвинуваченого, судом першої інстанції дана невірна оцінка, з урахуванням відсутності обґрунтованого належним чином клопотання про повторне дослідження доказів, апеляційний суд визнає декларативними та безпідставними та такими, що не підтверджуються доказами.

Розглядаючи доводи апеляційної скарги про невірне застосування судом вимог кримінального закону при призначенні покарання, з підстав його суворості, апеляційний суд приходить до висновку про таке.
Вирішуючи питання про те, яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому ОСОБА_8 і чи повинен він його відбувати, суд першої інстанції врахував відсутність обставин, які у відповідності до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого. Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст.67 КК України, зокрема вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння. Суд врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, їх суспільну небезпеку, особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий.
Апеляційний суд приходить до висновку про те, що правильно врахувавши зазначені обставини в їх сукупності, суд першої інстанції, з урахуванням вимог ст.ст. 50, 65 КК України, прийшов до вірного висновку, що виправлення, перевиховання обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів не можливе без його ізоляції від суспільства.
Апеляційний суд вважає, що доводи обвинуваченого, на які він посилається в апеляційній скарзі, судом першої інстанції були враховані в повній мірі.
Таким чином, незважаючи на доводи апеляційної скарги обвинуваченого призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, як за своїм видом, так і розміром не може бути визнане явно несправедливим внаслідок суворості та служити підставою для зміни або скасування вироку, оскільки, з урахуванням обставин, наведених у вироку, воно відповідає ступеню тяжкості вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень та є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, тобто для досягнення мети покарання, відповідно до положень, які містяться в ст. 50 КК України.

За таких обставин, оскільки апеляційна скарга обвинуваченого не містить у собі достатніх підстав для зміни вироку суду та пом`якшення в частині виду призначеного обвинуваченому покарання, та судом апеляційної інстанції не встановлено будь-яких нових обставин, які не були враховані судом першої інстанції при ухваленні вироку, і які б пом`якшували або суттєво могли знизити призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, про що просить апелянт.
Разом з цим, апеляційним судом встановлені обставини, які в силу ч.2 ст.404 КПК України дають апеляційному суду підстави вийти за межі апеляційних вимог, оскільки цим не погіршується становище обвинуваченого.
Так, ухвалюючи вирок та вирішуючи питання про залік досудового тримання ОСОБА_8 під вартою, районний суд не виконав вимог ч.4 ст.370 КПК України, оскільки не вірно вирішив питання про залік досудового тримання під вартою обвинуваченого за правилами ч. 5 ст. 72 КК України, що вказує на необґрунтованість оскаржуваного вироку в цій частині.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 було визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ст. 348 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі. ОСОБА_8 тримається під вартою з 23.12.2015 року і від цієї дати відраховується строк його попереднього ув`язнення.

Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України у резолютивній частині вироку зазначається, серед іншого, рішення про залік досудового тримання під вартою обвинуваченого.

Згідно з статтею 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення», попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

За приписами ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року №838-VIII) зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Відповідно до вимог Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правил складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення» від 18 травня 2017 року №2046-VIII, який набрав чинності 21 червня 2017 року, частину п`яту ст. 72 КК України викладено в новій редакції, а саме, попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.

На час попереднього ув`язнення обвинувачений ОСОБА_8 , станом на 20 червня 2017 року, мав право на застосування до нього положень, передбачених ч. 5 ст. 72 КК в редакції згідно з Законом України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року №838-VIII, оскільки суд першої інстанції повинен застосовувати положення закону в редакції, яка діяла на момент вчинення ним інкримінованих йому злочинів на підставі вимог статей 4, 5 КК України, зазначивши про це в оскаржуваному вироку, як то передбачено ч. 4 ст. 374 КПК України.

Отже, виходячи з наведених положень закону, апеляційний вважає, що суд першої інстанції припустився помилки, недотримавшись вимог щодо змісту вироку, визначених ст.374 КПК України та не зазначив у вироку відносно ОСОБА_8 про залік у строк призначеного покарання, строку досудового тримання під вартою обвинуваченого до набрання вироком законної сили, у зв`язку з чим вирок підлягає зміні в частині застосування положень ч.5 ст.72 КК України.

Враховуючи положення ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року №838-VIII «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання», суд апеляційної інстанції вважає необхідним зарахувати ОСОБА_8 в строк відбуття покарання у виді позбавлення волі строк його попереднього ув`язнення у виді тримання під вартою, як запобіжного заходу, обраного під час досудового слідства і судового розгляду кримінального провадження, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі і такий строк необхідно зарахувати з дня фактичного затримання обвинуваченого до дня набрання вироком законної сили.

В силу п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити його.
Відповідно до ч. 1 ст. 408 КПК України, суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, а також в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становище обвинуваченого.
Згідно п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає за необхідне оскаржуваний вирок суду змінити, зарахувати на підставі ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII обвинуваченому ОСОБА_8 в строк відбуття покарання у виді позбавлення волі строк його попереднього ув`язнення у виді тримання під вартою з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі в період з 23.12.2015 року до набрання вироком законної сили.
Приймаючи до уваги викладене, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, визнає вирок районного суду в частині застосування положень ст.72 КК України необґрунтованим та таким, що не відповідає вимогам закону, а тому вирок суду першої інстанції підлягає зміні в цій частині.
Керуючись ст.ст. 370, 376, 404, 405, 407, 408, 409, 412, 415, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,-
постановив:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 частково задовольнити, вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 08.05.2018 року відносно ОСОБА_8 за ст. ст. 348, ч. 1 ст. 263 КК України змінити.

На підставі ч.5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_8 строк попереднього ув`язнення у строк відбутого покарання з 23.12.2015 року по 10.09.2020 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В іншій частині вирок районного суду залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який утримується під вартою у той же строк із дня вручення копії даної ухвали.
Судді Одеського апеляційного суду:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4