Справа № 131/1292/20
Провадження № 1-кп/131/70/2021
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.01.2021 м. Іллінці

Іллінецький районний суд Вінницької області
у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
потерпілої ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27 квітня 2020 р. за № 0000054 за обвинуваченням ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Неменка Іллінецького району Вінницької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, раніше не судимого, одруженого, освіта середня, працюючого охоронцем у СТОВ «Україна» у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 24.08.2019 р. близько 22:30, перебуваючи у м. Іллінці, Вінницької області по вул. Європейській, неподалік торгового центру «Позитив», на лавці виявив мобільний телефон торгової марки «Samsung» серії «Galaxy J7» золотистого кольору, який належить потерпілій ОСОБА_5 .
Після чого, ОСОБА_4 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з метою особистого збагачення та обернення його на свою користь, виявлений мобільний телефон поклав до кишені своїх штанів та поїхав за місцем свого проживання у с. Неменка, Іллінецького району Вінницької області. Реалізовуючи свій умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_4 , умисно, протиправно, з корисливих спонукань, достовірно знаючи, що мобільний телефон торгової марки «Samsung» серії «Galaxy J7» золотистого кольору належить потерпілій ОСОБА_5 , так як остання телефонувала до ОСОБА_4 на свій телефон з проханням його повернути, не вчинив жодних дій щодо його повернення власниці. В подальшому, ОСОБА_4 , доводячи до кінця свій злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна, потерпілій ОСОБА_5 при телефонній розмові вказав невірну адресу свого місця проживання, а потім вийняв сім-карту з вказаного вище мобільного телефона та викраденим розпорядився на власний розсуд, а саме обміняв даний телефон на інший.
Своїми протиправними діями ОСОБА_4 вчинив крадіжку майна, належного потерпілій ОСОБА_5 на суму 2046 грн. 00 коп. (дві тисячі сорок шість) гривень 00 коп., що підтверджується висновком судово-товарознавчої експертизи, згідно якого ринкова вартість мобільного телефону торгової марки «Samsung» серії «Galaxy J7» моделі «SM-J700H» в корпусі золотистого кольору, станом на 24.08.2019 могла складати 2046,00 грн. (дві тисячі сорок шість) гривень, при умові робочого та цілісного стану та виконанні всіх функцій, що відповідні даній моделі.
Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав та суду пояснив, що вчинив його за обставин, викладених у обвинувальному акті. При цьому зазначив, що розумів протиправність своїх дій.
Потерпіла ОСОБА_5 будучи допитаною у судовому засіданні пояснила суду, що претензій в тому рахунку матеріальних до обвинуваченого не має.
Суд, відповідно до частини 3 статті 26 та частини 3 статті 349 КПК вважає за недоцільне досліджувати докази стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються і клопотання про дослідження яких не було заявлене сторонами кримінального провадження, обмежившись допитом обвинуваченого та потерпілого та дослідженням характеризуючи даних ОСОБА_4 .
Аналізуючи показання обвинуваченого, надані стороною обвинувачення суду докази у їх сукупності, суд вважає, що в судовому засіданні було підтверджено факт таємного викрадення ОСОБА_4 майна, а саме: мобільного телефону торгової марки «Samsung» серії «Galaxy J7» золотистого кольору. Зокрема, обвинувачений в судовому засіданні даної обставини не заперечував, надавши суду чіткі та послідовні показання щодо обставин вчинення інкримінованого йому злочину.
Також суд враховує, що ОСОБА_4 , як слідує з наданих ним в судовому засіданні показань, на час вчинення інкримінованого йому злочину та на час судового розгляду кримінального провадження усвідомлював протиправність своїх дій.
Таким чином, суд вважає, що дії ОСОБА_4 охоплюються складом злочину, передбаченого частиною 1 статті 185 КК України, за ознаками таємного викрадення чужого майна (крадіжка).
При вирішенні питання щодо виду та міри покарання, необхідного і достатнього для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, суд приймає до уваги роз`яснення, надані в пункті 2 постанови Пленуму ВСУ № 7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», згідно з якими відповідно до пункту 1 частини 1 статті 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.
Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 3 постанови Пленуму ВСУ від 23.12.2005 р. № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.
Щире каяття це певний психічний стан винної особи, коли вона засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх відомих їй обставин вчиненого діяння, вчиненням інших дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину, або відшкодування заданих збитків чи усунення заподіяної шкоди.
Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім.
Отже, щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.
При цьому, суд також враховує, що у постанові Верховного Суду від 18.09.2019 р. у справі № 166/1065/18 суд зазначив, що розкаяння передбачає, крім визнання факту скоєння злочину, ще й дійсне визнання власної провини, щирий жаль та осуд своєї поведінки. Суд також враховує, що у постанові Верховного Суду від 10.07.2018 р. у справі № 148/1211/15-к суд звернув увагу на те, що формулювання пункту 1 частини 1 статті 66 КК України, передбачає, що наявність будь-якої з обставин, перелічених в ньому, - тобто, або «з`явлення із зізнанням», або «щирого каяття», або «активного сприяння розкриттю злочину» - означає, що вимогу цього пункту виконано.
Таким чином, положення статті 69-1 КК України, застосовуються, якщо судом установлено будь-яку з обставин, зазначених у пункті 1 частини 1 статті 66 КК України та будь-яку з обставин, вказаних у пункті 2 частини 1 статті 66 КК України.
В ході судового розгляду кримінального провадження було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальний проступок, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав та надав суду чіткі й послідовні показання щодо обставин його вчинення, при цьому у вчиненому розкаявся. Крім того, суд бере до уваги, що обвинувачений, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, за місцем проживання компрометуючі дані відносно ОСОБА_4 відсутні. Також, суд враховує, що згідно з поясненнями потерпілої ОСОБА_5 претензій до обвинуваченого в тому числі матеріальних вона не має.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.
Як вже було зазначено судом вище, метою покарання згідно з приписами частини 2 статті 50 КК України є не тільки кара, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами. При цьому, суд також враховує, що Верховний Суд у постанові від 17.04.2018 р. у справі № 298/95/16-к зазначив, що у частині 2 статті 65 КК України, встановлено презумпцію призначення більш м`якого покарання, якщо не доведено, що воно не є достатнім для досягнення мети покарання.
З урахуванням наведеного, конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченого, обставин, що пом`якшують покарання та обставин, що обтяжують покарання, суд дійшов висновку, що необхідним та достатнім для виправлення і попередження вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 нових злочинів є призначення покарання у вигляді штрафу у виді 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень. Таке покарання, на переконання суду, є справедливим і достатнім для виправлення ОСОБА_4 попередження вчинення ним кримінальних правопорушень та відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.
Також у відповідності до частини 2 статті 124 КПК України з обвинуваченого слід стягнути судові витрати у справі, за проведення судово-товарознавчої експертизи які становлять 490,32 гривень.
Цивільний позов не заявлявся. Заходи забезпечення кримінального провадження в ході досудового розслідування не застосовувались. Питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні суд вирішує відповідно до статті 100 КПК України.

Керуючись статями 371, 373, 374 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_4 винним у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні кримінального проступку, передбаченого частиною 1 статті 185 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу у виді п`ятдесят неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 (вісімсот п`ятдесят гривень 00 коп.) грн.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати за проведення судово-товарознавчої експертизи в сумі 490,32 (чотириста дев`яносто гривень 32 коп.) грн.
Речовий доказ по кримінальному провадженню № 0000054, а саме: мобільний телефон торгової марки «Samsung» серії «Galaxy J7» моделі «SM-J700H» в корпусі золотистого кольору, повернути власнику потерпілій ОСОБА_5 .
Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Гайсинського районного суду Вінницької області від 22.06.2020 р. на дане майно скасувати.
Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду через Іллінецький районний суд Вінницької області шляхом подачі апеляції протягом 30 днів з моменту його отримання. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Суддя: