Справа № № 585/3807/19
Номер провадження 1-в/585/81/20
У Х В А Л А
І М Е Н ЕМ У К Р АЇ Н И
27 липня 2020 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області в складі:
головуючої - судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
з участю прокурора ОСОБА_3 ,
засудженого ОСОБА_4 ,
захисника адвоката ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ромни заяву ОСОБА_4 про визнання існування порушення всіх законів про захист прав людини по відношенню до нього на право мати захисника, -

встановила:

Засуджений ОСОБА_4 звернувся до суду з заявою про визнання існування порушення всіх законів про захист прав людини по відношенню до нього на право мати захисника.
Заява мотивована тим, що ОСОБА_6 04.03.2004 року незаконно затримали в м. Острог, Роменської області. Обшук в його будинку проводився без його участі, та участі адвоката. Після його доставки в м. Хмельницьк в ОБОЗ йому не надали захисника до початку допиту. Працівники міліції примушували його взяти на себе нерозкриті злочини по Хмельницькій області в тому числі і вбивствах. Протягом трьох днів йому захисника не забезпечили. З приміщення поліції ОБОЗ 06.03.2004 року його випустили та при вході його затримали працівники ОБОЗ міліції м. Нікополь, Дніпропетровської області, і відразу відвезли в міліцію м. Нікополь, де його незаконно тримали, били, питали, морально погрожували, без надання адвоката до 10.03.2004 року, примушували визнати свою вину у злочинах які він не вчиняв. Перший раз йому надали можливість на побачення з адвокатом 10.03.2004 року. В суді з грубим порушенням всіх процесуальних законів розглядалася справа суддею ОСОБА_7 без секретаря судового засідання, прокурора, технічні засоби були відсутні, протоколів судових засідань не було. Його адвокат ОСОБА_8 подав копії жалоб які були відправлені по інстанціям Міністерство юстиції, Верховну Раду, представнику з прав людини, прем`єр міністру та Президенту України від 09.03.2004 року. Після цього начальник ОБОЗ ОСОБА_9 разом з суддею перебували в окремій кімнаті, суддя з цієї кімнати вже не виходила, вийшов начальник ОБОЗ і сказав, що суд закінчився і повезли мене 10.03.2004 року в приміщення ОБОЗ. Йому не дали ухвали суду про рішення яке було прийнято. Після йому надали можливість побачитися з адвокатом на початку вересня 2004 року в СІЗО м. Дніпропетровська.
В судовому засіданні заявник засуджений ОСОБА_6 свою заяву підтримав та додатково надав клопотання про звільнення його від відбування покарання у зв`язку з відбуттям строку покарання, призначеного вироком суду.
Зазначене клопотання, враховуючи думку учасників судом протокольно було долучено до матеріалів зазначеної заяви та розглянуто по суті, однак помилково суд не зазначив в резолютивній частині ухвали рішення щодо зазначеного клопотання. Тому судом було додатково призначено розгляд справи на 05.08.2020 щодо розгляду зазначеного клопотання.
Захисник адвокат ОСОБА_5 підтримала заяву ОСОБА_6 про визнання існування порушення всіх законів про захист прав людини по відношенню до нього на право мати захисника.
Прокурор заперечував щодо задоволення заяви ОСОБА_6 .
Заслухавши думку учасників справи, суд дійшов до наступного висновку.
Як встановлено судом вироком апеляційного суду Дніпропетровської області від 16.08.2005 року справа №1-11 2005 рік ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочинів передбачених ст. 115 ч.2 п.6, 121 ч.1, 147 ч.2, 187 ч.4, 189 ч.2, 263 ч.1, 289 ч.3, 296 ч. 4 КК України та на підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш судорого покарання більш суворим ОСОБА_4 призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років з конфіскацією в дохід держави всього особисто йому належного майна. Строк відбуття покарання рахувати з 04.03.2004 року, міру запобіжного заходу засудженому ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу, залишити попередню тримання під вартою. залишено попередню тримання під вартою, строк відбуття покарання рахувати з 04.03.2004 року тобто з моменту фактичного затримання.
Ухвалою Верховного Суду України від 27.06.2006 року вирок апеляційного суду Дніпропетровської області від 16.08.2005 року справа №1-11 2005 рік щодо ОСОБА_4 скасовано внаслідок м?якості призначеного покарання, а справу направлено на новий судовий розгляд у той самий суд, але в іншому складі суддів.
Вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28.03.2007 року ОСОБА_4 визнаний винним у вчиненні злочинів передбачених ст. 115 ч.2 п.6, 121 ч.1, 147 ч.2, 187 ч.4, 189 ч.2, 263 ч.1, 289 ч.3, 296 ч. 4 КК України та на підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_4 призначено покарання у вигляді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна. Міру запобіжного заходу засудженому ОСОБА_4 залишено попередню тримання під вартою, строк відбуття покарання рахувати з 04.03.2004 року тобто з моменту фактичного затримання.
Ухвалою Верховного Суду України від 19.02.2008 року вирок Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28.03.2007 року щодо ОСОБА_4 залишено без зміни.
Згідно розпорядження про виконання вироку що набрав законної сили вирок Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28.03.2007 року відносно засудженого ОСОБА_4 набрав чинності 19.02.2008 року.
Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 21.12.2017 року клопотання засудженого ОСОБА_4 про зарахування у строк відбуття покарання строк тримання під вартою в слідчому ізоляторі та про зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання задоволено частково. Зараховано ОСОБА_4 засудженого вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28.03.2007 року в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 04.03.2004 року по 19.02.2008 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, в іншій частині клопотання відмовлено.
Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 21.08.2018 року справа №585/2/18 (провадження №11-кп/788/557/18) ухвалу Роменського міськрайнного суду Сумської області від 15.03.2018 року, якою засудженому за вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області за ст.ст. 121 ч.1, 147 ч.2, 187 ч.4, 189 ч.2, 263 ч.1, 289 ч.3, 296 ч.4, 115 ч.1 п.6, ст. 70 ч.1 КК України до довічного позбавлення волі ОСОБА_4 відмовлено у заміні покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років, залишено без зміни.
Статтею 303 КПК України визначено які рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, та право на оскарження.

Відповідно до ч.1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: 1) про відстрочку виконання вироку; 2) про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання;3) про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким; 4) про звільнення від відбування покарання вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років; 5) про направлення для відбування покарання жінок, звільнених від відбування покарання внаслідок їх вагітності або наявності дітей віком до трьох років; 6) про звільнення від покарання за хворобою; 7) про застосування до засуджених примусового лікування та його припинення; 8) про направлення звільненого від покарання з випробуванням для відбування покарання, призначеного вироком; 9) про звільнення від призначеного покарання з випробовуванням після закінчення іспитового строку; 10) про заміну покарання відповідно до частини п`ятої статті 53, частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України; 11) про застосування покарання за наявності кількох вироків; 12) про тимчасове залишення засудженого у слідчому ізоляторі або переведення засудженого з арештного дому, виправного центру, дисциплінарного батальйону або колонії до слідчого ізолятора для проведення відповідних процесуальних дій під час досудового розслідування кримінальних правопорушень, вчинених іншою особою або цією самою особою, за які вона не була засуджена, чи у зв`язку з розглядом справи в суді; 13) про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України;13--1) про оскарження інших рішень, дій чи бездіяльності адміністрації установи виконання покарань; 13---2) про застосування заходу стягнення до осіб, позбавлених волі, у виді переведення засудженого до приміщення камерного типу (одиночної камери); 13--3) про зміну обов`язків, покладених на засудженого, звільненого від відбування покарання з випробуванням; 14) інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

Предметом розгляду цієї скарги є дії працівників міліції щодо залучення захисника ОСОБА_4 в період проведення досудового слідства.

Таким чином, враховуючи те, що засуджений ОСОБА_4 відбуває покарання на підставі вироку суду, що набрав законної сили, то вчинення дій, зазначених у заяві засудженого ОСОБА_4 , а саме про визнання існування порушення його права на захист, не охоплюється статтею 303 та 537 КПК України, оскільки законом не передбачено вчинення зазначених дій судом першої інстанції після набрання вироком суду законної сили.

Як наслідок, суддя позбавлений можливості вирішувати такі питання, а тому у задоволенні вимог заяви необхідно відмовити.

На підставі положень ст. 303, 372, 537 КПК України, суддя

постановила:

В задоволенні заяви ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання існування порушення всіх законів про захист прав людини по відношенню до нього на право мати захисника, відмовити.
Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом семи днів до Сумського апеляційного суду через Роменський міськрайонний суд Сумської області.
Повний текст ухвали виготовлено 30 липня 2020 року.
СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ ОСОБА_1