Справа № 603/32/21
Провадження № 1-кп/603/30/2021
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" січня 2021 р. м.Монастириська
Монастириський районний суд Тернопільської області в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1
секретаря судового засідання ОСОБА_2
розглянувши в підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт в кримінальному провадженні №0000103 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.09.2020 року,
про обвинувачення:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Гончарівка Монастириського району Тернопільської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіти середньої, не працюючого, не одруженого, раніше не судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,
за участі:
обвинуваченого ОСОБА_3
прокурора ОСОБА_4
потерпілого ОСОБА_5
законного представника потерпілого ОСОБА_6
ВСТАНОВИВ:
26.09.2020 року близько 06 год. 40 хв., водій ОСОБА_3 , перебуваючи в стані сильного алкогольного сп`яніння, керував технічно-справним автомобілем марки ВАЗ 21099 д.н.з. НОМЕР_1 , разом з пасажиром ОСОБА_5 , який сидів на задньому сидінні.
Рухаючись по автодорозі Т20-04 Бережани-Підгайці-Монастириська, а саме 43 км+750м водій ОСОБА_3 не впоравшись з керуванням, здійснив з`їзд в канаву та зіткнувся з бетонною трубою, внаслідок чого пасажир ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , житель с.Гончарівка Монастириського району Тернопільської області, отримав численні травми в зв`язку з чим був госпіталізований у Монастириську ЦРЛ.
Таким чином, водій ОСОБА_3 , в порушення вимог п.п.1.5 ч. 1, 1.10 (в частині визначення поняття «безпечна швидкість», «дорожні умови», «дорожня обстановка», «узбіччя») та 12.1 ПДР України, не урахував дорожні умови та обстановку, не обрав безпечну швидкість, щоб мати змогу постійно контролювати рух автомобіля та безпечно керувати ним і в такий спосіб своїми діями не створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрозу життю і здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.
Унаслідок цього та в порушення п.2.3 «б», 10.1 ПДР України, водій ОСОБА_3 через стан алкогольного сп`яніння, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відволікся від керування та відповідно не переконавшись, що це буде безпечним, застосував неправильні прийоми керування, змінивши напрям свого руху виїхав на виділений конструктивний елемент автомобільної дороги не призначений для руху транспортних засобів праве узбіччя із грунтово-трав`яним газоном, що призвело до втрати контролю над його управлінням
Таким чином, водій ОСОБА_3 , своїми діями, які не відповідали вищевказаним вимогам пунктів ПДР України, поставив себе в такі умови, що не зміг забезпечити безпеку дорожнього руху, а рухаючись правим узбіччям допустив з`їзд в правий кювет, де відбувся наїзд автомобіля ВАЗ 21099 на нерухому перешкоду бетонну трубу.
.У результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля ВАЗ 21099 ОСОБА_5 , отримав тілесні ушкодження, а саме закриту травму тазової ділянки справа у вигляді перелому шийки стегнової кістки із її вивихом, перелом крижової кістки; закриту черепно-мозкову травму у виді струсу головного мозку, із зовнішніми ушкодженнями, «рвана» рана в лівій виличній ділянці; закриту травму живота і поперекової ділянки у вигляді за очеревинної гематоми з розвитком внутрішньо-черевної кровотечі («біля 700 мл крові»), які належать до середньої тяжкості тілесних ушкоджень, що не супроводжувалися загрозами для життя, тобто не були небезпечними для життя
Такі дії ОСОБА_3 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.
28.01.2021 року між потерпілим ОСОБА_5 , законним представником потерпілого ОСОБА_6 з одного боку та обвинуваченим ОСОБА_3 з іншого боку на підставі ст.ст. 468, 469, 471 КПК України укладено угоду про примирення.
Згідно вказаної угоди обвинувачений ОСОБА_3 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Також, вказаною угодою сторони погодили покарання у виді штрафу розміром 3000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51000 грн з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк два роки.
Також, обвинувачений ОСОБА_3 в угоді зобов`язався вчинити дії щодо публічного вибачення перед потерпілим протягом одного місяця після затвердження даної угоди судом.
Окрім цього, в угоді передбачені наслідки укладання та затвердження угоди про примирення, встановлені ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України.
В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 , законний представник потерпілого ОСОБА_6 , обвинувачений ОСОБА_3 та прокурор ОСОБА_4 , кожний окремо, угоду про примирення підтримали та просили її затвердити.
Розглядаючи в порядку п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України питання про можливість затвердження даної угоди про примирення, суд виходить із завдання суду об`єктивно перевірити відповідність укладеної угоди про примирення вимогам закону та з`ясувати наявність підстав для твердження про винуватість обвинуваченого.
Згідно ч. 3 ст. 469 КПК України, угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.
Так, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286КК України, який у відповідності до ст. 12 КК України відноситься до нетяжкого злочину.
За змістом угоди, яку було подано в судовому засіданні вбачається, що вона відповідає вимогам закону, а саме приписам ст. 471 КПК України, оскільки в ній зазначено відомості про сторін укладення угоди, а саме обвинуваченого ОСОБА_3 та потерпілого ОСОБА_5 , формулювання обвинувачення, правова кваліфікація дій ОСОБА_3 , зазначено дії, які ОСОБА_3 зобов`язаний вчинити на користь потерпілого, а саме публічно вибачитися перед потерпілим протягом місяця після затвердження угоди судом, також узгоджене покарання у виді штрафу.
Слід зазначити, що узгоджене сторонами покарання у виді обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами, відповідає загальним правилам призначення покарань, передбачених кримінальним законом.
Судом також з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_3 , цілком розуміє права, наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, характер обвинувачення, вид покарання та інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом, визначені положеннями ст.ст. 473, 474 КПК України.
Отже, суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені угодою.
Відповідно до ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.
Як передбачено п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.
Отже судом з`ясовано, що обвинувачений усвідомлює свої права, наслідки укладення та затвердження угоди, характер обвинувачення, вид покарання, яке буде до нього застосовано, а також суд переконався, що укладення угоди є добровільним.
Крім того, суд дійшов висновку, що мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 , а узгоджене сторонами покарання відповідає загальним правилам призначення покарань, передбаченим КК України.
Підстав для відмови у затвердженні угоди про примирення, передбачених положеннями ч. 7 ст. 474 КПК України, судом не встановлено.
З огляду на зазначене суд дійшов висновку про можливість затвердження укладеної 28.01.2021 року угоди про примирення та призначає ОСОБА_3 узгоджене сторонами покарання.
Під час досудового розслідування обвинуваченому ОСОБА_3 заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.
Цивільний позов до обвинуваченого не пред`являвся.
Відповідно до ст. 124 КПК України, у матеріалах кримінального провадження є процесуальні витрати за проведення судової експертизи, а саме:
-авто технічної експертизи від 02.11.2020 року №1190/20-22 в сумі 3922 грн 56 коп;
-транспортно-трасологічної експертизи від 02.11.2020 року №1189/20-22 в сумі 3432 грн 24 коп.
Питання щодо речових доказів суд вирішує в порядку ч. 9 ст. 100 КПК України.
Керуючись п. 1 ч. 3 ст. 314, ч. 2 ст. 373, ст.ст. 374, 474, 475 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ :
Затвердити угоду про примирення, укладену 28 січня 2021 року між потерпілим ОСОБА_5 , законним представником потерпілого ОСОБА_6 з одного боку та обвинуваченим ОСОБА_3 з іншого боку, в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000103 від 26 вересня 2020 року.
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити йому узгоджене сторонами угоди про примирення від 28 січня 2021 року покарання у виді штрафу в розмірі 3000 (три тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 51000 (п`ятдесят одну тисячу) грн 00 коп. з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк два роки.
Згідно ч. 2 ст. 124 КПК України стягнути з ОСОБА_3 в користь держави процесуальні витрати в сумі 7354 грн 80 коп за проведення судових експертиз, а саме:
- авто технічної експертизи від 02.11.2020 року №1190/20-22 в сумі 3922 грн 56 коп;
- транспортно-трасологічної експертизи від 02.11.2020 року №1189/20-22 в сумі 3432 грн 24 коп.
У відповідності до ч. 4 ст. 174 КПК України арешт, накладений ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області від 30.09.2020 року (Справа №603/593/20), на автомобіль марки ВАЗ 21099 д.н.з. НОМЕР_1 , який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 належить ОСОБА_7 , що переданий на зберігання на територію спецмайданчику для зберігання транспортних засобів Монастириського ВП Теребовлянського ВП ГУНП в Тернопільській області за адресою: вул.Сагайдачного №2 м.Монастириська Тернопільської області скасувати.
Речові докази:
-мобільний телефон марки Redmi M1908C31G чорного кольору, грошові кошти купюрою 50 грн., банківська картка № НОМЕР_3 які знаходяться в камері зберігання речових доказів Монастириського ВП Теребовлянського ВП ГУНП в Тернопільській області - після набрання судовим рішенням законної сили повернути ОСОБА_5 ;
-силіконовий прозорий чохол із жовтим відтінком, мобільний телефон марки Iphone 6S сірого кольору, тимчасовий дозвіл серії НОМЕР_4 , страховий поліс №ЕР-168802383, договір добровільного страхування №8, два ключі у зв`язці від автомобіля із брилком від пульта, які знаходяться в камері зберігання речових доказів Монастириського ВП Теребовлянського ВП ГУНП в Тернопільській області - після набрання судовим рішенням законної сили повернути ОСОБА_3 ;
-металеву банку ємкістю 0,5 л. з написом «REVO», уламки від автомобіля які знаходяться в камері зберігання речових доказів Монастириського ВП Теребовлянського ВП ГУНП в Тернопільській області, після набрання судовим рішенням законної сили знищити;
-автомобіль марки ВАЗ 21099 д.н.з. НОМЕР_1 , який знаходиться на майданчику для зберігання транспортних засобів Монастириського ВП Теребовлянського ВП ГУНП в Тернопільській області, після набрання судовим рішенням законної сили повернути власнику, ОСОБА_7 .
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду через Монастириський районний суд Тернопільської області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.
Суддя ОСОБА_1