печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 жовтня 2020 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши провадження за скаргою ОСОБА_3 про зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 звернулась до суду зі скаргою в порядку ст.ст. 303, 304 КПК України на бездіяльність посадових осіб Офісу Генерального прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про кримінальне правопорушення та зобов`язання вчинити дії.

В обґрунтування доводів скарги заявник посилається на те, що вона звернулась до Офісу Генерального прокурора з заявою про вчинення кримінального правопорушення, зокрема суддями Верховного суду. Відомості за заявою не були внесені до ЄРДР. Посилаючись на вищезазначені обставини та положення ст.ст. 303, 304 КПК України, заявник просить зобов`язати посадових осіб Офісу Генерального прокурора внести відомості за його заявою до ЄРДР.

Особа, що подала скаргу в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду провадження повідомлялась належним чином, про причини своєї неявки не повідомила, у скарзі зазначила, про розгляд скарги у її відсутність та зазначила, що скаргу підтримує в повному обсязі.

Слідчий, прокурор в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду провадження повідомлялись належним чином, про причини своєї неявки не повідомили.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи, особа, що подала скаргу зазначила у скарзі про розгляд у її відсутність, та те що слідчий, прокурор не з`явилися в судове засідання, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили, що є проявом принципу диспозитивності, суд визнав можливим прийняти рішення по суті скарги без їхньої участі в судовому засіданні на підставі наявних доказів.

Вивчивши скаргу, дослідивши матеріали справи, приходжу до наступного висновку.

Судовим розглядом встановлено, ОСОБА_3 звернулась до Офісу Генерального прокурора з заявою про вчинення на його думку кримінального правопорушення, зокрема суддями Верховного суду. Відомості заявою не були внесені до ЄРДР.

Слід зазначити, що відповідно до ст. 126 Конституції України, незалежність і недоторканність суддів гарантуються Конституцією і законами України. Вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється.

Згідно ч. 1 ст. 47 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання.

Системний аналіз вищезазначених положень закону дає підстави для висновку, що лише одна незгода скаржника з судовими рішеннями чи діяльністю судді щодо здійснення правосуддя, не є підставою для порушення кримінальної справи відносно суддів. Суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання.

Таким чином, не вбачається підстав для задоволення скарги.

Керуючись ст.ст. 22, 26, 214, 303, 305-307, 309 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:
В задоволенні скарги ОСОБА_3 про зобов`язання вчинити дії відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1