ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2694/20 Справа № 204/4589/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29 липня 2020 року про відмову у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Павлоград Дніпропетровської області, громадянина України, з повною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , судимого:
- 20.06.2019 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 345, ч. 1 ст. 345, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки;
- 01.06.2020 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 309, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 1 місяць,

за участю:
прокурора ОСОБА_8
засудженого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
встановила:
Вказаною ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про застосування до нього вимог ст. 81 КК України.
Рішення суду обґрунтовано наступним.
Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 червня 2019 року було затвердженого угоду про визнання винуватості, ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочинів передбачених ч. 1 ст. 345, ч. 2 ст. 345 КК України і призначено покарання, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, у виді двох років позбавлення волі.
Строк відбуття покарання ОСОБА_6 ухвалено обчислювати з 14 травня 2019 року.
Вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 червня 2020 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України і призначено покарання на підставі ч. 1 ст. 71 КК України, у виді 2 років 1 місяця позбавлення волі.
Вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 червня 2020 року набрав чинності 02 липня 2020 року.
Кінець строку відбування покарання - 14.06.2021 року.
Згідно характеристики з ДУ «Дніпровська установа виконання покарань № 4» засуджений ОСОБА_6 характеризується негативно, має 4 дисциплінарні стягнення від адміністрації установи за встановлення міжкамерного зв`язку, заохочень не має. Соціально корисної активності не проявляє. Не працевлаштовий в установі та не виявляє бажання до праці.
Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_6 не довів своє виправлення і до нього не можливо застосувати умовно-дострокове звільнення.
Захисник не погодився з даним рішенням суду. В апеляційний скарзі просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою звільнити ОСОБА_6 від подальшого відбування покарання умовно-достроково, згідно вимог ст. 81 КК України.
Посилається на те, що висновки суду про негативну характеристику засудженого з місць позбавлення волі, є необґрунтованими. А наявні у ОСОБА_6 стягнення за встановлення міжкамерного зв`язку, не є тяжкими.
Посилається на те, що стягнення від 18 березня 2020 року було накладено на ОСОБА_6 в той час, коли він перебував на лікуванні у багатопрофільній лікарні при ДУ Дніпровська установа виконання № 4 та не мав фізичної можливості встановлювати міжкамерний зв`язок.
Вважає, що судом не враховано, що кримінальне правопорушення за ст. 309 КК України ОСОБА_6 скоєне задовго до постановлення вироку і за час відбування покарання він вже усвідомив свою поведінку та став на шлях виправлення.
Крім того, висновки суду про недоведеність факту перебування на утриманні у засудженого двох дітей та пристарілої матері, є необґрунтованими, оскільки наявність дітей у ОСОБА_6 встановлено вироками двох судів.
Під час апеляційного розгляду засуджений та його захисник підтримали вимоги апеляційної скарги, просили її задовольнити.
Прокурор заперечував проти задоволення апеляційних вимог сторони захисту. Вважав ухвалу законною та обґрунтованою.
В судових дебатах учасники кримінального провадження підтримали такі ж позиції.
Заслухавши суддюдоповідача, перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що вона не може підлягати задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 81 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком. У разі заміни невідбутої частини основного покарання більш м`яким засудженого може бути звільнено також і від додаткового покарання у виді позбавлення права займати певні посади чи займатися певною діяльністю. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим, певного строку покарання.
Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 2 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при заміні невідбутої частини покарання більш м`яким - того, що засуджений став на шлях виправлення.
Як вбачається з матеріалів провадження та технічного запису судового засідання, суд дослідивши всі обставини справи, прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність відмови в задоволенні клопотання засудженого.
ОСОБА_6 засуджено вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 червня 2019 року за ч.1 ст. 345, ч.2 ст. 345 КК України до покарання, на підставі ч.1 ст. 70 КК України, у виді позбавлення волі на строк 2 роки.
Строк відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено обчислювати з 14.05.2019 року.
Вирок набрав законної сили 23 липня 2019 року.
Вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 червня 2020 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 309 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік. На підставі ч.1 ст. 71 КК України призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 1 місяць.
Вирок набрав чинності 02 липня 2020 року.
Початок строку відбування покарання 14.05.2019 року.
Кінець строку 14.06.2021 року.
За час перебування в ДУ «Дніпровська установа виконання покарань (№4)» з 16.05.2019 року ОСОБА_6 характеризується негативно, має 4 дисциплінарних стягнення за встановлення міжкамерного зв`язку, заохочень не має.
Засуджений не працевлаштований, та пояснив про працювати бажання не має.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що засуджений своєю поведінкою ще не довів своє виправлення, тому в задоволенні клопотання ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення слід відмовити.
Сукупність вказаних даних була прийнята до уваги судом першої інстанції. Їм надано належну оцінку.
Доводи захисника про те, що адміністративні стягнення, накладені на ОСОБА_6 , за встановлення міжкамерного зв`язку не є тяжкими, що він усвідомив свою поведінку та став на шлях виправлення, на думку колегії суддів, є суб`єктивними висновками апелянта та такими, що не заслуговують на увагу.
До такого ж висновку приходить колегія суддів і щодо доводів адвоката про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги наявність на утриманні у засудженого двох дітей та пристарілої матері.
Як вбачається з ували, судом було досліджено свідоцтва про народження дітей ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . Батьком дітей в наданих свідоцтвах зазначено ОСОБА_11 .
Підстави вважати, що батьком ОСОБА_9 та ОСОБА_9 є саме ОСОБА_6 у суду відсутні.
Отже, суд обґрунтовано прийшов до висновку, що засуджений ОСОБА_6 не довів, що став на шлях виправлення та відмовив у задоволенні клопотання останнього про застосування до нього вимог ст. 81 КК України щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
Вказані висновки суду першої інстанції об`єктивно підтверджуються відомостями, що є наявними в матеріалах провадження, а тому не можуть спростовуються апеляційними доводами сторони захисту, які містять лише суб`єктивні твердження щодо можливості застосування до засудженого норм ст. 81 КК України, а також щодо незгоди з оскаржуваною ухвалою.
Порушень кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване рішення під час апеляційного перегляду справи не встановлено.
Ухвала суду є законною, обґрунтованою та вмотивованою.
Тому в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а ухвалу суду першої інстанції, слід залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 537, 539 КПК України, колегія суддів, -
постановила:
Апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29 липня 2020 року про відмову у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення щодо ОСОБА_6 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4