ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1613/20 Справа № 199/9785/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 серпня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:
секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001925 від 19 листопада 2019 року, за апеляційною скаргою ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України, на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 березня 2020 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Миропілля, Краснопільського району Сумської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
-22 липня 2016 року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області за ч.3 ст.185, ст.ст.75,76 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки;
-27 грудня 2016 року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області за ч.3 ст.185, ст.71 КК України до 3 років та 1 місяця позбавлення волі, звільнився 13.09.2019 з Жовтоводської ВК Дніпропетровської області №26 по відбуттю строку покарання,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 та ч.2 ст.186 КК України, -
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 березня 2020 рок ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України, та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі. Окрім того, судом вирішено питання про стягнення процесуальних витрат у кримінальному провадженні та визначено долю речових доказів.
ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.15 та ч.2 ст.186 КК України, за таких обставин.
ОСОБА_7 , будучи раніше судимим за вчинення умисних злочинів проти власності, повторно вчинив умисний злочин проти власності.
Так, 19.11.2019 близько 12 год. 35 хв. ОСОБА_7 , знаходячись на зупинці громадського транспорту біля будинку №87 на пр. Слобожанський у м.Дніпро, побачив раніше йому незнайому особу похилого віку - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який тримав в руках сумку синього кольору, в середині якої знаходились два журнали-розмальовки: 1 - «Велика книга розмальовок, для хлопчиків, ПЕРО»; 2 - «Велика книга розмальовок, казки, видавництво Ранок» та шматок буженини.
Визначивши вказану сумку з речами об`єктом свого злочинного посягання у ОСОБА_7 виник умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно.
Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, ОСОБА_7 , 19.11.2019 близько 12 год. 40 хв., перебуваючи біля будинку №87 на пр.Слобожанський у м.Дніпро, підійшов до потерпілого ОСОБА_9 , який знаходився на зупинці громадського транспорту, та діючи умисно, з корисливого мотиву, розуміючи, що його дії є очевидними для потерпілого та оточуючих, шляхом ривка здійснив спробу вихопити з рук потерпілого ОСОБА_9 сумку з вищезазначеними речами. Однак, в цей час, потерпілий ОСОБА_9 , застосовуючи фізичну силу рук, зміг запобігти протиправним діям ОСОБА_7 та залишив сумку при собі. В свою чергу ОСОБА_7 усвідомлюючи, що не в змозі подолати опір потерпілого ОСОБА_9 спробував залишити місце вчинення злочину, проте був затриманий свідком ОСОБА_10 .
Таким чином, ОСОБА_7 з причин, що не залежали від його волі, не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця.
Своїми умисними діями ОСОБА_7 міг спричинити потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 97,50 гривень, оскільки вартість «Велика книга розмальовок для хлопчиків, ПЕРО» становить 49,50 гривень, а «Велика книга розмальовок, казки, видавництво Ранок» становить 48,00 гривень.
В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок скасувати за суворістю та постановити новий в цій частині, яким призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги обвинувачений посилається на невідповідність призначеного йому покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, внаслідок суворості. На думку ОСОБА_7 , суд не дав належної оцінки та помилково не визнав як пом`якшувачі ті обставини, що він щиро розкаявся, сприяв розкриттю злочину та визнав свою вину. До того ж, під час розгляду провадження, судом не встановлено обставин, що обтяжують покарання. Обвинувачений вважає, що суд хоча і правильно встановив дані про його особу, проте не в повній мірі визначив обставини, що пом`якшують покарання та безпідставно не застосував положення ст. 69 КК України.
Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника, які апеляційну скаргу підтримали, прокурора, який просив вирок залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду в межах апеляційної скарги.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що висновки суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України, за обставин, встановлених судом і викладених у вироку, та кваліфікація його дій в апеляційній скарзі не оскаржується, а тому апеляційним судом не переглядається.
Вирішуючи питання про правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність та відповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину і особі обвинуваченого ОСОБА_7 , колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з вимогами ст. 50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів.
Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України, призначаючи покарання, суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
На думку колегії суддів, покарання обвинуваченому ОСОБА_7 судом першої інстанції призначено відповідно до вказаних вимог закону України про кримінальну відповідальність.
Так, призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відноситься до категорії тяжких, особу обвинуваченого, який раніше двічі засуджувався за умисні тяжкі злочини проти власності та скоїв новий злочин, маючи непогашені судимості, не працював на час затримання, постійного доходу не має, має постійне місце проживання, характеризується задовільно.
Окрім цього, суд взяв до уваги й те, що ОСОБА_7 свою провину у скоєнні злочину не визнав, не розкаявся, скоїв тяжкий корисливий злочин, який становить підвищену суспільну небезпеку.
В якості обставин, що відповідно до ст. 66 КК України обтяжують покарання, суд визнав вчинення злочину відносно особи похилого віку та не встановив таких, які б в силу вимог ст. 66 КК України його пом`якшували.
Надавши оцінку зазначеним судом відомостям та доказам на їх підтвердження, що містяться в матеріалах кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку про те, що призначене ОСОБА_7 покарання у розмірі, наближеному до мінімального, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 186 КК України, відповідає вимогам ст. 65 КК України і є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.
З висновками суду першої інстанції про можливість виправлення останнього протягом визначеного судом строку позбавлення волі, колегія суддів погоджується та не вбачає підстав для застосування положень ст.ст. 69, 75 КК України.
Доводи обвинуваченого про те, що суд помилково не врахував в якості обставин, що пом`якшують покарання, визнання ним своєї вини, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, не заслуговують на увагу, оскільки суперечать матеріалам провадження.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_7 фактично свою провину не визнав та надав суперечливі пояснення, які не узгоджуються з фактичними обставинами провадження та не свідчать про його щире каяття у вчиненому.
З урахуванням наведених обставин, враховуючи те, що ОСОБА_7 вчинив тяжкий злочин щодо особи похилого віку, свою вину не визнав, раніше судимий, міцних соціальних зв`язків не має, призначене судом першої інстанції покарання за своїм видом та розміром слід вважати справедливим.
З огляду на викладене, доводи обвинуваченого про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості скоєного злочину та його особі, внаслідок суворості, колегія суддів розцінює як необґрунтовані та такі, що не підлягають задоволенню.
Отже, колегія суддів приходить до висновку про законність, обґрунтованість і належну вмотивованість оскаржуваного вироку, який зміні чи скасуванню з викладених в апеляційній скарзі мотивів не підлягає.
Керуючись ст.ст. 404, 407, 409 КПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 березня 2020 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4