ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 641/2852/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11кп/818/2620/20; №11-кп/818/2692/20
Категорія: ч.4 ст.187, ч.2 ст.187 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

перекладача ОСОБА_13 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові судове провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні, захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 на ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11 червня 2020 року, -

УСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_12 за ч.2 ст.187, ч.4 ст.187 КК України, ОСОБА_9 за ч.4 ст.187 КК України, ОСОБА_11 за ч.4 ст.187 КК України, ОСОБА_10 за ч.4 ст.187 КК України, повернуто прокурору в порядку, передбаченому ч.3 ст.314 КПК України.

Цією ж ухвалою продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 до 09 серпня 2020 року.

В апеляційній скарзі прокурор послався на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону. Зазначив, що обвинувальний акт відповідає вимогам кримінального процесуального закону в повному обсязі, у тому числі п.5 ч.2 ст.291 КПК України. На думку прокурора суд першої інстанції, надаючи оцінку фактичним обставинам, фактично вийшов за межі підготовчого судового засідання. Просить ухвалу суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

В апеляційних скаргах захисник ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , захисник Головко в інтересах ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , доводи яких є аналогічними, посилаються на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначили, що суд першої інстанції при вирішенні питання про продовження строку запобіжного заходу щодо ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 не надав оцінку доказам про непричетність ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 до злочинів, які їм інкримінуються.

Указали, що передбачені ст.177 КПК України ризики - відсутні, оскільки досудове розслідування завершено, паспорта у ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 вилучені, до затримання обвинувачені мали постійні місця проживання у м. Харкові, раніше до кримінальної відповідальності не притягувалися, а свідки та потерпілі їх не впізнають, як осіб, які вчинили злочини. На думку захисників запобіжний захід у вигляді домашнього арешту буде достатнім заходом забезпечення кримінального провадження щодо обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 .

Просять ухвалу суду змінити та запобіжний захід щодо ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 з тримання під вартою змінити на цілодобовий домашній арешт або на запобіжний захід у вигляді застави.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинувачених та їх захисників, які просили задовольнити апеляційні скарги захисників, прокурора, який просив задовольнити його апеляційну скаргу та заперечував проти задоволення апеляційних скарг захисників, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора, захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 задоволенню не підлягають.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

Так, ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від восьми до пьятнадцяти років із конфіскацією майна, а ОСОБА_12 крім цього обвинувачується у вчинені тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, на що обґрунтовано послався суд першої інстанції у своєму рішенні.

Поряд з цим, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, а саме того, що ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 зокрема інкримінується (розбій) напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинений за попередньою змовою групою осіб, спрямований на заволодіння майна у великих розмірах, завдана матеріальна шкода складає 488 400 грн., а ОСОБА_12 обвинувачується у вчиненні ще одного епізоду аналогічного злочину, де завдана шкода складає 520 600 грн., а також у вчиненні (розбій) нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинений повторно та за попередньою змовою групою осіб, а завдана матеріальна шкода складає 100 000 грн., на думку колегії суддів у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства та потерпілих.

При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачені можуть переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

Крім того, відповідно до матеріалів провадження ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 є громадянами інших країн, неодружені, тобто не мають міцних соціальних зв`язків на території України, що свідчить про можливість їх переховування за межами України, а також не мають офіційного місця роботи чи доходу, що може свідчити про існування ризиків вчинення іншого злочину.

Посилання захисників в апеляційних скаргах на наявність постійного місця проживання обвинувачених, не може слугувати достатньою підставою для забезпечення виконання обвинуваченими їх обов`язків в умовах більш м`якого запобіжного заходу.

Доводи апеляційних скарг захисників про те, що обвинувачені не зможуть впливати на потерпілих та свідків є безпідставними. Надаючи оцінку ризику незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що обвинувачені з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину можуть вдатися до відповідних дій, оскільки на даний час потерпілі та свідки не допитані судом першої інстанції.

Що стосується доводів сторони захисту про не дослідження та не надання оцінки судом першої інстанції доказам з матеріалів досудового розслідування, які були надані стороною захисту для оцінки обґрунтованості підозри, то колегія суддів зазначає наступне.

З огляду на положення вимог ч.4 ст.291 КПК України, суду першої інстанції надання інших документів до початку судового розгляду забороняється, а тому з урахуванням стадії кримінального провадження підготовче судове засідання, суд першої інстанції був позбавлений процесуальної можливості досліджувати докази, у тому числі, які були надані стороною захисту.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченими їх процесуальних прав та обов`язків.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в частині продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційних скарг захисників.

Разом з цим, відповідно вимогам п.3 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору у тому випадку, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Згідно ч.4 ст.110 КПК України обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.

За приписами п.5 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт, поряд з іншим, має містити виклад обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Формулювання обвинувачення повинно ґрунтуватися на обставинах, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, факти, які впливають на ступінь його тяжкості, тощо.

Однак, як слідує з матеріалів провадження, у викладених в обвинувальному акті фактичних обставинах кримінальних правопорушень, які прокурор вважає встановленими, та у сформульованому обвинуваченні, не зазначено обов`язкових ознак складу кримінальних правопорушень, за якими висунуті обвинувачення, а саме: мотиву та мети вчинення злочинів, хоча ці обставини, відповідно до вимог ч.1 ст.91 КПК України, підлягають обов`язковому доказуванню у кримінальному провадженні.

За таких обставин, висновки суду про невідповідність обвинувального акту вимогам кримінального процесуального закону є обґрунтованими, а доводи апеляційної скарги прокурора про зворотне,- позбавлені підстав.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11 червня 2020 року щодо ОСОБА_12 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , залишити без змін, а апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні, захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: