КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №7367/7296/20
Провадження №11-кп/824/3895/2020 Головуючий в І інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 2 ст. ст.186 КК України Суддя - доповідач ОСОБА_2
Ухвала
Іменем України

17 грудня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в режимі відеоконференцзв`язку з ДУ "Київський слідчий ізолятор" матеріали контрольного провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 09 листопада 2020 року у кримінальному провадженні №0000112 щодо ОСОБА_8 , ОСОБА_6 ,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора обвинуваченого захисника ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
В с т а н о в и л а :

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 09 листопада 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу ОСОБА_6 та продовжено строк тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою на 60 днів, тобто до 07.01.2021 року включно.

Мотивуючи таке рішення, суд послався на те, що обвинуваченому слід продовжити строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з врахуванням наявності ризиків передбачених у п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які наявні на час розгляду справи судом, що підтверджують матеріали кримінального провадження. Оскільки, обвинувачений ОСОБА_6 , обвинувачується у вчиненні злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, який карається позбавленням волі на строк до 6 років, який він, згідно обвинувального акту, вчинив маючи не зняту та не погашену судимість за вчинення умисних корисливих злочинів, а тому є обґрунтовані підстави вважати, що обвинувачений перебуваючи на свободі може переховуватись від суду, з метою уникнути покарання та вчинити інше кримінальне правопорушення, також перебуваючи на свободі може незаконно впливати на потерпілих і свідків.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 09 листопада 2020 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за адресою; АДРЕСА_1 .
За доводами апелянта, ухвала суду першої інстанції є необґрунтованою, невмотивованою, незаконною та такою, що підлягає скасуванню.
В обґрунтування своїх вимог захисник зазначає, що клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_10 містить посилання на наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України, проте під час розгляду клопотання про продовження запобіжного заходу відносно ОСОБА_10 прокурором не було наведено жодного конкретного факту, що доводить існування ризику переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду.
На переконання апелянта, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, ризик втечі не може бути встановлений на підставі лише суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна («Панченко протиРосії» від 08 лютого 2005 року). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню ("Бекчиєв проти Молдови" ).

Захисник стверджує, що матеріали кримінальної справи не містять жодного підтвердження існування ризику переховування ОСОБА_6 від суду, а виключно тяжкості кримінального правопорушення, у вчиненні якого особа підозрюється, недостатньо для твердження про існування ризику втечі та переховування обвинуваченого від суду.

Стосовно ризику впливу на свідків та потерпілих, апелянт зазначає, що то відповідно до практики Європейського суду з прав людини, ризик того, що обвинувачений буде перешкоджати належному відправленню судочинства, не може оцінюватись абстрактно, факт такого перешкоджання має бути підтверджено доказами ("Бекчиєв проти Молдови"), проте, на переконання захисника, як вбачається з матеріалів клопотання, стороною обвинувачення зазначену вимогу не було дотримано, клопотання і виступ прокурора в цій частині містять лише абстрактні твердження.
Що стосується ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, захисник зазначає, що в обґрунтування вказаного ризику прокурором в клопотанні було зазначено про систематичність виникнення у ОСОБА_6 злочинного умислу,оскільки він раніше судимий за вчинення кримінальних правопорушень проти власності, посилаючись на посилається на два вироки відносно обвинуваченого ОСОБА_10 датовані 2013 роком, а тому, не зрозумілим є для сторони захисту те, з яких міркувань прокурор дійшов висновків про наявність систематичності виникнення у ОСОБА_10 злочинного умислу.
Відтак, захисник вважає, що прокурором не доведено, що заявлені під час застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 у виді тримання під вартою, ризики не зменшилися або з`явилися нові, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою, а тому з врахуванням вищенаведеного, а також з урахуванням того, що ОСОБА_6 має житло, у нього мати ОСОБА_11 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , запобіжний захід у виді домашнього арешту буде достатнім, щоб запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги захисника, вивчивши матеріали контрольного провадження, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, зважаючи на таке.

Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів контрольного провадження, в провадженні Ірпінського міського суду Київської області перебуває кримінальне провадження №0000112, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.01.2019 року за обвинуваченням ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , кожного, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

09 листопада 2020 року в судовому засіданні прокурор подав клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 діб, з посиланням на те, що підставою продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_6 є обґрунтоване обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, а також наявність ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які заявлені при обранні даного виду запобіжного заходу та на даний час не зменшилися і продовжують існувати, а саме те, що усвідомлюючи невідворотність реального покарання за вчинений злочин, який за ступенем тяжкості є тяжким злочином, та покарання за який становить від 4 до 6 років позбавлення волі, буде намагатись уникнути кримінальної відповідальності шляхом зміни місця проживання, неявки на виклики суду (п.1 ч.1 ст.177 КПК України); у разі перебування обвинуваченого під дією запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, ОСОБА_12 , усвідомлюючи тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі доведення його вини, може вчинити психологічний та фізичний тиск на потерпілого та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, так як обвинуваченому ОСОБА_13 відомі їх анкетні дані; а також те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, пов`язаного з погрозою застосування насильства відносно потерпілого, що є фактичним втіленням можливості незаконного впливу на потерпілого; обвинувачений раніше неодноразово судимий, в тому числі за вчинення кримінальних правопорушень проти власності, що свідчить про систематичність виникнення у нього злочинного умислу (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України).
Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 09 листопада 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу ОСОБА_6 та продовжено строк тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою на 60 днів, тобто до 07.01.2021 року включно.
Висновок, викладений в оскаржуваній ухвалі щодо наявності підстав для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , на думку колегії судді, ґрунтується на матеріалах провадження та відповідає вимогам закону, а при розгляді питання про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд не порушив вимог кримінального процесуального закону.

Так, розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 КПК України на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Як вбачається із матеріалів провадження питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою було вирішено на етапі судового розгляду. Тобто це питання вирішувалось на етапі, який унеможливлює перевірку обґрунтованості підозри, оскільки остання перестала існувати і на заміну якої висунуте обвинувачення. Обґрунтованість же обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акта шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у даному кримінальному провадженні. Таким чином, при вирішенні питання про продовження строків тримання у суді першої інстанції на стадії судового розгляду та при перевірці відповідного рішення судом апеляційної інстанції вирішальним є вирішення питання про наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.
На думку колегії суддів, судом першої інстанції при вирішенні питання про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою були дотримані зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону, повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу з зазначенням в ухвалі відповідних мотивів.
У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.
Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинуваченому ОСОБА_6 інкриміновано вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, який, згідно з положеннями ст. 12 КК України, відноситься до тяжкого злочину, покарання за вчинення якого передбачає до 6 років позбавлення волі.
Суд першої інстанції врахував обставини вчинення злочину, особу обвинуваченого, який маючи не зняту та не погашену судимість за вчинення умисних корисливих злочинів проти власності, знову вчинив новий корисливий злочин, у зв`язку з чим суд прийшов до висновку, що залишається актуальним ризик вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення та ризик переховування обвинуваченого від суду, оскільки в матеріалах провадження відсутні достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне, і як наслідок обґрунтовано задовольнив клопотання прокурора і продовжив тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою в межах двох місяців.
З таким висновком суду погоджується і колегія суддів, оскільки вважає, що судом першої інстанції були дотримані вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.
Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
З приводу іншого ризику, а саме можливого впливу обвинуваченого на потерпілого, то на переконання колегії суддів, з врахуванням того, на даний час потерпілий не допитаний, оскільки не з`являється до суду, чого не заперечує в апеляційній скарзі захисник, тому з великою ймовірністю існує і ризик незаконного впливу обвинуваченого на потерпілого.
З врахуванням наведеного, колегія суддів, не вдаючись у кримінально-правову кваліфікацію інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_6 дій, звертає увагу на те, що відповідно до змісту обвинувального акту, всупереч доводам апеляційної скарги, пред`явлене ОСОБА_6 обвинувачення обґрунтоване викладеними в обвинувальному акті фактами та інформацією, які у своїй сукупності здатні переконати пересічного об`єктивного спостерігача у тому, що обвинувачений може бути причетний до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Питання ж про допустимість, належність та достатність доказів сторони обвинувачення має вирішуватись судом першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження по суті.
З огляду на наведене, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що менш суворі запобіжні заходи, у тому числі домашній арешт, не можуть забезпечити уникнення ризиків та виконання ОСОБА_6 покладених на нього обов`язків.
Наявність у обвинуваченого постійного місця проживання та родини, на чому наголошує захисник, не може слугувати дійсною гарантією відсутності у ОСОБА_6 наміру переховування від суду та не виключає можливість продовження щодо обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Будь - яких істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при вирішенні судом першої інстанції питання доцільності продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою колегія суддів не встановила.
Таким чином, ухвала Ірпінського міського суду Київської області від 09 листопада 2020 року про необхідність продовження строку тримання обвинуваченому ОСОБА_6 під вартою є законним, обґрунтованим і вмотивованим, постановлене згідно норм кримінального процесуального закону з ретельним дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України, та ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, натомість, доводи та твердження захисника, про які йдеться в поданій апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційної інстанції вважає безпідставними, у зв`язку з чим приходить до висновку про залишення поданої апеляційної скарги без задоволення, а ухвали Ірпінського міського суду Київської області від 09 листопада 2020 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів,

П о с т а н о в и л а :

Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 09 листопада 2020 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу ОСОБА_6 та продовжено тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою на 60 днів, тобто до 07.01.2021 року включно залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________________ ___________________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4