Дата документу 30.11.2020 Справа № 335/3706/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 335/3706/19 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_4.
Провадження № 11-кп/807/1927/20 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_5.
Категорія ст. 183 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_5.,

суддів ОСОБА_6., ОСОБА_7.,

при секретарі ОСОБА_8.,

за участі прокурора ОСОБА_9.,

обвинуваченого ОСОБА_1 (в режимі відеоконференції із приміщенням ДУ «Запорізький слідчий ізолятор»),

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_10,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду матеріали контрольного провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_10. на ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 12 листопада 2020 року, якою у відношенні

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактичне місце перебування ДУ «Запорізький слідчий ізолятор»,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 209, ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 189, ч. 1 ст. 263-1, ч. 1 ст. 263 КК України,

продовжено застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 10 січня 2021 року включно, без визначення застави, -

В С Т А Н О В И Л А:

Як вбачається з матеріалів справи, в провадженні Заводського районного суду м. Запоріжжя перебуває на розгляді кримінальне провадження відносно ОСОБА_1 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 209, ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 189, ч. 1 ст. 263-1, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_2 , за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, п. 7 ч. 2 ст. 115, п.п. 7, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 189, ч. 4 ст. 189, ч. 1 ст. 307 КК України, ОСОБА_3 - у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.

Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 12 листопада 2020 року було задоволено клопотання прокурора та продовжено застосування у відношенні ОСОБА_1 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 10 січня 2021 року включно, без визначення застави.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що прокурор належним чином обґрунтував своє клопотання, заявивши, що обвинуваченому ОСОБА_1 інкримінується вчинення кримінальних правопорушень, які законодавцем віднесено зокрема до категорії особливо тяжких злочинів, також останній переховувався від органів досудового розслідування, у зв`язку із чим його було оголошено у міжнародний розшук, а тому суд першої інстанції прийшов до висновку, що зазначені обставини дійсно можуть спонукати обвинуваченого ОСОБА_1 переховуватися від суду, крім того, незаконно впливати на учасників кримінального провадження, з метою змінення раніше наданих ними показань. Також, при вирішенні питання про застосування до обвинуваченого ОСОБА_1 альтернативних запобіжних заходів, суд першої інстанції враховував обставини інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_1 кримінальних правопорушень, обсяг пред`явленого обвинувачення та той факт, що не допитані потерпілі, свідки, не досліджено докази, ризики, передбачені п. 1, 3 5 ч. 1 ст. 177 КПК України не змінились та не дозволяють застосувати до обвинуваченого ОСОБА_1 альтернативні види запобіжних заходів, оскільки не здатні забезпечити його належну процесуальну поведінку.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_1 - адвокат ОСОБА_10. вважає ухвалу суду першої інстанції незаконною, необґрунтованою та такою, що не відповідає вимогам КПК України.

В обґрунтування своєї скарги зазначає, що суд першої інстанції істотно порушив вимоги ст.ст. 7, 8, 9, 370 КПК України, а також вимоги цілої низки інших положень кримінального процесуального закону.

Зазначив, що обраний 17 лютого 2020 року запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_1 у вигляді тримання під вартою на теперішній час повністю втратив свою необхідність, а ризики, які були враховані під час обрання запобіжного заходу вже перестали існувати. Обвинувачений тримається вже значний час (понад 8 місяців), а судовий розгляд триває лише на стадії зачитування обвинувального акту.

Крім того, вказав, що суд першої інстанції безпідставно та системно не бере до уваги доводи сторони захисту про те, що обвинувачений ОСОБА_1 ніколи не перебував у міжнародному розшуку, відповідно не міг переховуватися від органів досудового розслідування, про що свідчить лист Генерального секретаріату Інтерполу від 19 липня 2019 року.

Також, суд першої інстанції безпідставно та системно не бере до уваги те, що прокурором до клопотання не додається жодного доказу, який обґрунтував би продовження відносно ОСОБА_1 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Захисник звертає увагу на те, що після виходу з нарадчої кімнаті, головуючий колегії суду 12 листопада 2020 року у судовому засіданні проголосив судове рішення за відсутністю обвинуваченого ОСОБА_1 , не роз`яснив йому зміст ухваленого рішення, порядок і строк його оскарження, що є прямим порушенням ст. 376 КПК України. Поважністю тимчасової відсутності ОСОБА_1 у судовому засіданні під час проголошення рішення суду, було його погане самопочуття.

Крім того, вказує, що обвинувачений ОСОБА_1 позбавлений можливості знищити, сховати або спотворити будь-які із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, так як всі речові докази, які мають суттєве значення для справи перебувають в прокуратурі, а тому такий ризик який суд навів в рішенні як не дослідження доказів станом на 12 листопада 2020 року не є обґрунтованим та є припущенням, доказів, що підтверджують зазначені ризики, прокурор до суду не надав.

Також, зазначає, що встановлення ризику незаконного впливу на учасників кримінального провадження з метою змінення останніми раніше наданих показів є лише припущенням суду, та свідчить про формальний підхід суду при прийняті рішення по задоволенню клопотання прокурора.

Захисник посилається на те, що суд першої інстанції при оцінки ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України не врахував, що обвинувачений ОСОБА_1 раніше не судимий, має постійне місце роботи та зареєстроване місце проживання, сім`ю, що свідчить несхильність останнього до вчинення кримінальних правопорушень.

Вказує про те, що судом першої інстанції не надано оцінки доводам та документально підтвердженим фактом того, що матеріали кримінального провадження №000242 є повністю фальсифікованими, відповідно, пред`явлене обвинувачення - є незаконним та безпідставним.

Крім того, зазначає, що судом було безпідставно відмовлено у задоволенні раніше заявленого обвинуваченим ОСОБА_1 клопотання переглянути відеозапис, на якому слідчий з особливо важливих справ СУ ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_11. стверджує, що кримінальна справа відносно нього є політично замовною, докази вчинення ним кримінального правопорушення відсутні.

Вказує, що не має підстав стверджувати про існування всіх зазначених ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, на запобігання яким спрямоване застосування виняткового запобіжного заходу - тримання під варто. Недоведеність прокурором наявності ризиків, не може впливати на доцільність саме тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_1 під вартою, і можливо застосувати до нього більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, оскільки останній не переховувався від правоохоронних органів, має місце проживання, а також є необхідність з`являтися до суду за викликом.

Просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, постановити нову, якою відмовити прокурору ОСОБА_9. у задоволенні клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та змінити обвинуваченому ОСОБА_1 запобіжний захід на більш м`який, а саме, цілодобовий домашній арешт.

У судовому засіданні апеляційного суду захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_10. подану ним апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити. Крім викладеного в апеляційній скарзі зазначив, що обвинувачений ніколи не переховувався від органів досудового розслідування та суду. 18 лютого 2014 року ухвалою слідчого судді відносно нього було продовжено застосування обов`язку не залишати м. Київ, де він і був до затримання 16 лютого 2020 року. Вважав, що ризики, заявлені прокурором, відсутні, а справа відносно обвинуваченого є сфальсифікованою.

Обвинувачений ОСОБА_1 підтримав подану його захисником апеляційну скаргу без доповнень та просив її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_9 рішення суду вважав законним, обґрунтованим, просив його залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_1 та його захисник - адвоката ОСОБА_10, прокурора, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі і провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

З огляду на статті 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою - наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

За положенням ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Порядок продовження строку тримання під вартою визначений ст. 199 КПК України.

Зокрема, частиною 3 статті 199 КПК України передбачено, що клопотання прокурора повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

На переконання колегії суддів, в даному випадку суд першої інстанції вищевказаних вимог закону дотримався, перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою, правильно встановив як наявність певних ризиків, так і неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Враховуючи тяжкість інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_1 кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії умисних тяжких та особливо тяжких злочинів, суворість покарання, в тому числі у виді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна, що має свій раціональний зміст, оскільки свідчить про високий рівень суспільної небезпечності обвинуваченого ОСОБА_1 та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем його поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за особливо тяжкі злочини підвищує ризик переховування, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що перебуваючи на волі, обвинувачений може переховуватися від суду.

Також, обвинуваченого ОСОБА_1 неодноразово було оголошено органами досудового розслідування у розшук, в тому числі 22 грудня 2017 року у міжнародний (а.с. 10-12,13-14), що також підтверджує підстави існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що обвинувачений ОСОБА_1 раніше не судимий, має постійне місце роботи та зареєстроване місце проживання, сім`ю, не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали суду першої інстанції, оскільки не спростовують висновки суду про те, що обвинувачений може переховуватися від суду.

Крім того, посилання захисника на те, що встановлений ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України є припущенням суду, не заслуговують на увагу.

Так, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що не виключається можливість незаконного впливу на потерпілих та свідків, оскільки обвинуваченому ОСОБА_1 можуть бути відомі їх анкетні дані, зокрема адреси їх проживання чи роботи, у зв`язку з чим, він може здійснювати на них певний вплив з метою зміни ними показань або відмови від їх надання, тим самим перешкоджати встановленню істини по кримінальному провадженню для уникнення кримінальної відповідальності.

Також ризик вчинення інших кримінальних правопорушень підтверджується тим, що обвинуваченому ОСОБА_1 інкриміновані кримінальні правопорушення, які полягали у створенні та керівництві злочинною організацією, яка згідно обвинувачення причетна до вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів, що у свою чергу, в сукупності свідчить про наявність вкрай високого ризику можливості вчинення інших злочинів.

Встановлені ризики є надзвичайно високими, що в сукупності з тяжкістю можливого покарання, яке відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків, свідчать про недостатність застосування іншого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, адже більш м`який запобіжний захід, у тому числі, у вигляді цілодобового домашнього арешту, як того вимагає апелянт, не здатний забезпечити виконання ОСОБА_1 процесуальних обов`язків, а також запобігти спробам переховуватись від суду, впливати на потерпілих та свідків або вчинити інше кримінальне правопорушення.

Щодо доводів захисника про те, що обвинувачений ОСОБА_1 вже значний час тримається під вартою (8 місяців), а судовий розгляд триває лише на стадії оголошення обвинувального акту, слід зазначити, що в даному випадку тримання під вартою не виходить за межі розумного строку та не суперечить ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, оскільки кореспондується з характером суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Крім того, критеріями для визначення розумності строків кримінального провадження є складність кримінального провадження, яка визначається з урахуванням кількості обвинувачених та кримінальних правопорушень щодо яких здійснюється провадження, обсягу та специфіки процесуальних дій, поведінка учасників кримінального провадження, тощо.

Даних про такий стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_1 , який унеможливлював би застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою апеляційному суду не надано.

Також, колегія суддів зазначає, що постановою прокурора відділу прокуратури Запорізької області ОСОБА_13 від 22 грудня 2017 року ОСОБА_1 був оголошений у міжнародний розшук (а.с. 13-14), що спростовує доводи апеляційної скарги щодо цього, оскільки даний факт підтверджений відповідними доказами та відповідає вимогам ч. 2 ст. 281 КПК України.

Посилання захисника про те, що суд істотно порушив право обвинуваченого на захист, оголосивши рішення за його відсутності в судовому засіданні, є також безпідставними у зв`язку із наступним.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 КПК України судове рішення проголошується прилюдно негайно після виходу суду з нарадчої кімнати.

При цьому КПК України не передбачає відкладення проголошення судового рішення у разі відсутності учасників судового процесу.

Крім того, слід зазначити, що у судовому засіданні 12 листопада 2020 року під час розгляду клопотання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_1 був присутній також його захисник - адвокат ОСОБА_12. (а.с. 217-219).

Посилання захисника в апеляційній скарзі на недоведеність ризику, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України є безпідставним, оскільки такий ризик не був встановлений у суді першої інстанції та не враховувався судом при вирішенні питання щодо продовження запобіжного заходу.

Щодо доводів про фальсифікацію кримінального провадження, незаконного та безпідставного пред`явлення обвинувачення ОСОБА_1 , то слід вказати, що апеляційний суд на даному етапі провадження не вправі розглядати ті питання, які суд повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для продовження застосування щодо неї обмежувального заходу, та з огляду на наведені у клопотанні прокурора факти у суду першої інстанції були всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_1 кримінальних правопорушень.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі "Мюррей проти Сполученого Королівства" № 14310/88 від 23.10.1994, згідно якого, "факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування".

Всі інші доводи апеляційної скарги, в тому числі посилання захисника на відсутність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, були досліджені судом при продовженні строку дії запобіжного заходу і ним надана належна оцінка, а жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, у зв`язку з чим, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - залишенню без змін.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 199, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_10. залишити без задоволення.

Ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 12 листопада 2020 року, якою продовжено застосування у відношенні обвинуваченого ОСОБА_1 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 10 січня 2021 року включно, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7