Справа № 756/847/17 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/1247/2021 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
___________________________________________________________________
У Х В А Л А
іменем України
19 січня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю: прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
захисника адвоката ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в режимі відео-конференції апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 7 жовтня 2020 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , -
В С Т А Н О В И Л А:
Згідно ухвали, в провадженні Оболонського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, п.п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України. 29.09.2020 року через канцелярію суду від захисників обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокатів ОСОБА_9 та ОСОБА_10 надійшло клопотання про скасування ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та звільнення останнього в залі суду, яке датоване 25.09.2020 року. 06.10.2020 року через канцелярію суду прокурором було подано клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку тримання під вартою. Захисники обвинуваченого повністю підтримали подані ними клопотання, з підстав викладених у клопотаннях, та категорично заперечували щодо клопотання сторони обвинувачення про продовження запобіжного заходу. Прокурор ОСОБА_6 та ОСОБА_7 категорично заперечували щодо задоволення клопотання захисників про скасування обвинуваченому запобіжного заходу та просили задовольнити клопотання про продовження запобіжного заходу, зазначили, що всі ризики, які перелічені в клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу актуальні на даний час.
Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 7 жовтня 2020 року продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 на 60 днів, тобто до 06.12.2020 року включно в ІТТ ГУ НП в м. Києві.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника - адвоката ОСОБА_9 , які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, думку прокурорів, які заперечували щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали контрольного провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо незаконності ухвали суду першої інстанції про продовження тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , колегія суддів приходить до наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 177, ст. 197 КПК України підставою як застосування запобіжного заходу, у тому числі і у виді тримання під вартою, так і продовження строків тримання під вартою, є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо незаконності ухвали суду першої інстанції про продовження тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , колегія суддів приходить до наступного.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона за ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.
Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Під час здійснення судового провадження судом присяжних питання, передбачене цією частиною, вирішує головуючий.
Як вбачається із матеріалів провадження питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою було вирішено на етапі судового розгляду. Тобто це питання вирішувалось на етапі, який унеможливлює перевірку обґрунтованості підозри, оскільки остання перестала існувати і на заміну якої висунуте обвинувачення. Обґрунтованість же обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акта шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у даному кримінальному провадженні. Таким чином, при вирішенні питання про продовження строків тримання у суді першої інстанції на стадії судового розгляду та при перевірці відповідного рішення судом апеляційної інстанції вирішальним є вирішення питання про наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.
Рішення про необхідність продовження строку тримання обвинуваченого під вартою суд першої інстанції мотивував доведенням існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України,та зазначив, що хоча вказані ризики і дещо знизилися, але продовжують існувати, і жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти наявним у справі ризикам з урахуванням обставин справи, особи обвинуваченого та іншим обставинам, встановленим у справі.
Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_8 вчиняв дії, направлені на переховування від слідства та суду, та перебував у розшуку. Ці обставини указують на дійсне існування ризику переховування обвинуваченого від суду. Обставини вчинення інкримінованого злочину, у тому числі і мотиви вчинення злочину, які поставлені у вину обвинуваченому, а також те, що він обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, що спричинило загибель людини, а також те, що відносно ОСОБА_8 наявні й інші кримінальні провадження, за якими він також обвинувачується у вчиненні тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушень. дають підстави стверджувати про існування інших ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Наведене у своїй сукупності указує на обґрунтованість висновків суду першої інстанції про існування ризиків передбачених ст. 177 КПК України, що указує на наявність підстав для застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу та продовження строку тримання його під вартою, а також вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та запобігти існуючим ризикам.
Ці висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає такими, які ґрунтуються на вимогах закону, відповідають матеріалам провадження, у зв`язку із чим із цими висновками колегія суддів погоджується.
Розумність строку тримання під вартою не піддається абстрактній оцінці. Законність тримання під вартою необхідно оцінювати, виходячи з особливостей конкретної справи. Проте обрання строку тримання під вартою можна виправдати, коли є конкретні ознаки існування реальної суспільної потреби, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають вимогу права, передбаченого ст. 5 Конвенції (рішення у справі "Lavents v. Latvia" п. 70).
Відповідальність за дотримання розумних строків тримання підозрюваного під вартою покладається в першу чергу на національні судові органи (рішення у справі "Геращенко проти України" п. 100).
На переконання колегії суддів, судом першої інстанції дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про обрання та продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення із посиланням на практику Європейського суду.
Врахувавши тяжкість вчиненого злочину, обставини його вчинення, суспільну небезпечність цього злочину, а приймаючи до уваги тяжкість кримінального правопорушення, яке відповідно ст. 12 КК України відносяться до категорії особливо тяжких злочинів із посяганням на життя і здоров`я людей, невідворотність наслідків вчиненого злочину, яке полягає у спричиненні смерті людині, і не дають підстав для обрання іншого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.
Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність обставин, які виправдовують продовження застосування ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Доводи апеляційної скарги про відсутність ризиків та формальність рішення суду першої інстанції у цій частині не ґрунтуються на матеріалах справи, оскільки наявність ризиків стверджується матеріалами кримінального провадження, про що зазначено вище, а висновки суду у цій частині є обґрунтованими і мотивованими.

Посилання сторони захисту про необхідність застосування до обвинуваченого положень п. 2 ч. 3 ст. 197 КПК України є такими, які не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки відповідно до цієї норми закону, зазначений строк встановлений для досудового розслідування. Підстав для застосування цієї норми закону до стадії судового провадження у першій інстанції колегія суддів не вбачає.

Як вбачається з матеріалів провадження, при вирішенні питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , крім захисників адвокатів ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , в судовому засіданні приймала участь захисник - адвокат ОСОБА_11 , які підтримали заявлене клопотання про скасування обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, тому посилання адвоката ОСОБА_9 в апеляційній скарзі на порушення прав ОСОБА_8 є безпідставними.

Ухвала суду першої інстанції не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Ухвала Оболонського районного суду м. Києва від 7 жовтня 2020 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 відповідає вимогам закону, підстав для її зміни чи скасування колегія суддів не вбачає, у зв`язку із чим залишає ухвалу без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 7 жовтня 2020 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 - без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: