Центральний районний суд м. Миколаєва
_____________________________________________________________________________________
Справа № 490/1029/19
Провадження № 1-кп/490/18/2020
В И Р О К
І м е н е м У к р а ї н и
14 серпня 2020 року

Центральний районний суд міста Миколаєва

У складі : головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участі прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5 /в режимі відеоконференції/

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальну справу за обвинуваченням

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у селі Ярунь Новоград-Волинського району Житомирської області, є українцем, громадянином України, здобув вищу освіту, є розлученим, неповнолітніх дітей не має, займається домогосподарством, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не вчиняв злочинів та не судився

у вчиненні злочину, передбаченого частиною 4 статті 407 Кримінального Кодексу України, -

В С Т А Н О В И В :

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним

1. З 17 березня 2014 року на Україні триває особливий період.

З 28 січня 2015 року ОСОБА_5 проходив військову службу за мобілізацією на особливий період у військовому званні "старший лейтенант"

10 травня 2016 року ним був укладений контракт на проходження військової служби на посаді командира взводу управління гаубичної самохідно-артилерійської батареї гаубичного самохідно-артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 на термін до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію.

Проте:

-01 червня 2016 року о 08.00 години він не з`явився вчасно на службу без поважних причин та був відсутнім за місцем служби без поважних причин до 18 грудня 2017 року;

-02 березня 2018 року о 09.00 години він не з`явився вчасно на службу без поважних причин та був відсутнім за місцем служби без поважних причин до 25 травня 2018 року;

-02 липня 2018 року о 09.00 години він не з`явився вчасно на службу без поважних причин та був відсутнім за місцем служби без поважних причин до 16 липня 2018 року.

Статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачають відповідальність за кримінальні правопорушення, винними у вчиненні яких визнаються обвинувачені

2. Дії ОСОБА_5 слід кваліфікувати за частиною 4 статті 407 Кримінального Кодексу України - як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем (крім строкової служби), вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин

3. Під час судового розгляду справи обвинувачений свою вину у вчиненні злочину визнав, підтвердив усі викладені вище обставини.
При цьому він зазначив, що покинув територію військової частини, оскільки йому належним чином його правовий статус не роз`яснили, до того ж - не залучали його до виконання завдань на службі та не забезпечували навіть харчовим забезпеченням.
Обвинувачений також зазначив, що у содіяному кається

Оскільки обставини та причини відсутності обвинуваченого за місця служби протягом періодів:

-з 01 червня 2016 року до 18 грудня 2017 року;

-з 02 березня по 25 травня 2018 року;

-з 02 по 16 липня 2018 року

сторонами кримінального провадження не оспорюються, суд, керуючись приписами частини 3 статті 349 КПК України, з урахуванням думки учасників судового провадження про можливість такого, визнав недоцільним подальше дослідження доказів щодо цих обставин.

З урахуванням цього суд вважає вину обвинуваченого у вчиненні злочину за встановлених судом обставинами доведеною.

Обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого.

4. Як обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого, суд враховує його щире каяття, сприяння у судовому розгляді кримінального провадження.
Ту обставину, що обвинувачений добровільно з`явився до органів прокуратури, суд розцінює, як його з`явлення із зізнанням, та таке також враховує, як обставину, що пом`якшує його покарання.

5. Окрім того, суд враховує, що ОСОБА_5 до відсутності на території військової частини - у періоди:
-з 26 квітня по 03 жовтня 2015 року;
-з 10 по 15 жовтня 2015 року;
-з 02 грудня 2015 року по 04 березня 2016 року
брав безпосередню участь у проведенні антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей, при цьому - брав безпосередню участь у бойових діях.
Цю обставину суд враховує таким чином.
Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" військовий обов`язок громадян полягає ні в чому інакшому, як у захисті Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.
Військова служба ж відповідно до частини 3 статті 1 цього Закону є лише одним з елементів військового обов`язку.
ОСОБА_7 ж вчинив злочин проти порядку проходження військової служби.
З огляду на таке суд вважає, що попри те, що ОСОБА_5 грубо порушив військовий порядок, свій військовий обов`язок по суті він виконав.
В зв`язку із цим факт його участі у бойових діях суд на підставі частини 2 статті 66 Кримінального Кодексу України враховує, як обставину, що пом`якшує його покарання.

6. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, під час судового розгляду кримінального провадження не встановлено.

Мотиви призначення покарання.

При визначенні виду та міри покарання, яке слід застосувати відносно ОСОБА_5 , суд, керуючись приписами статті 65 Кримінального Кодексу України, виходе з санкції частини 4 статті 407 Кримінального Кодексу України, враховує ступень тяжкості вчиненого ним злочину, обставини, що пом`якшують та обтяжують його відповідальність, а також особу винного.

В зв`язку із цим суд враховує таке.

Щодо ступеня тяжкості вчиненого злочину

7. В цьому випадку ОСОБА_5 вчинив злочин, який відповідно до статті 12 Кримінального Кодексу України є тяжким.

Суд також враховує, що злочин ОСОБА_5 був вчинений в умовах невизначеності його правового статусу (адже як на момент вчинення злочину, так й на теперішній час порядок проходження служби особами за призовом за мобілізацією на особливий період визначений не був, а умови укладеного ним контракту всупереч меті його укладання чітких строків проходження служби не визначали).

Суд враховує також, що внаслідок вчинення ОСОБА_5 злочину жодних негативних наслідків не настало.

Щодо особи винного.

8. ОСОБА_5 на обліках в лікарів психіатра та нарколога не перебуває, має міцні соціальні зв`язки, перебуває у цивільному шлюбі та здійснює догляд за хворою жінкою, веде суспільно-корисливий спосіб життя, раніше не вчиняв злочинів та не судився, за місцем проживання характеризується позитивно.

9. Залучену до матеріалів справи характеристику на ОСОБА_5 , надану під час досудового розслідування цього кримінального провадження, суд вважає такою, що не відповідає дійсності, оскільки викладені у ній відомості не відповідають дійсним обставинам проходження ним військової служби, зокрема - тій обставині, що він протягом тривалого часу брав участь у бойових діях.

Наведене у сукупності доводить, що вчинення злочину ОСОБА_5 не є природним проявом спрямованості його особи або, навіть, його ставлення до служби, але - результатом невизначеності його правового статусу та дійсних наслідків його дій.

Визначення виду та міри покарання.

9. Частина 4 статті 407 Кримінального Кодексу України передбачає один вид основного покарання - позбавлення волі на строк від трьох до семи років.

10. Але наведені вище обставини у їх сукупності, а саме

-наявність встановлених судом обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 , зокрема, те, що:

1.обвинувачений брав участь в бойових діях та по суті свій військовий обов`язок виконує

2.щиро покаявся у скоєному, з`явився із зізнанням та сприяв кримінальному провадженню.

-ту обставину, що ОСОБА_5 вчинив злочин внаслідок правової невизначеності свого статусу

у їх сукупності свідчать про істотне зниження суспільної небезпеки особи обвинуваченого та вчиненого ним злочину.

У своїй сукупності ці обставини, сукупно з висновками за матеріалами досудової доповіді про недоцільність позбавлення волі обвинуваченого, дозволяють на підставі частини 1 статті 69 Кримінального Кодексу України призначити ОСОБА_5 більш м`який вид основного покарання, не зазначений в санкції частини 4 статті 407 Кримінального Кодексу України.

11. При цьому зважаючи, що перевиховання обвинуваченого є можливим без його ізоляції від суспільства, суд вважає за можливе обрати йому покарання у вигляді штрафу. При визначенні розміру штрафу, який слід стягнути з обвинуваченого, суд враховує вимоги статті 53 Кримінального Кодексу України щодо розмірів штрафів, які можуть бути призначені за вчинення кримінальних правопорушень, тяжкість вчиненого обвинуваченим злочину, його кваліфікуючі ознаки, матеріальне становище обвинуваченого.

Виходячи з цього суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у вигляді штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у сумі 510 грн.

12. Прокурор пропонує призначити обвинуваченому покарання без урахування наведеного вище та виходячи лише з необхідності підтримання військової дисципліни.

Але відповідно до статті 3 Дисциплінарного Статуту Збройних Силу України військова дисципліна досягається не шляхом застосування кари та залякування військовослужбовців, але шляхом поєднання, зокрема повсякденної вимогливості командирів і начальників до підлеглих без приниження їх особистої гідності, з дотриманням прав і свобод, постійної турботи про них та правильного застосування засобів переконання, примусу й громадського впливу колективу, їх справедливого ставлення до підлеглих.
Та в цьому випадку виявом справедливості є питання відповідності засобів репресії вчиненому правопорушенню; категорія справедливості передбачає, що покарання за правопорушення повинно бути домірним вчиненому.

Як зазначив Конституційний Суд України у своєму рішенні № 15-рп/2004 від 02 листопада 2004 року, справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини

Та призначене судом покарання, на відміну від запропонованого прокурором, повністю відповідає цим вимогам.

Судові витрати та речові докази у справі відсутні.

.

Керуючись ст.ст. 368, 373-374, 474 - 475 КПК України, суд, -

З А С У Д И В :

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною 4 статті 407 Кримінального Кодексу та призначити йому покарання із застосуванням статті 69 Кримінального Кодексу України у вигляді штрафу у розмірі 30 /тридцяти/ неоподатковуваних мінімумів доходів громадян /у сумі 510грн./
Вирок може бути оскарженим до Миколаївського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту його проголошення.

СУДДЯ = ОСОБА_8 =