Справа № 364/281/20
Провадження № 1-кп/364/58/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.10.2020 р. Володарський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

спеціалісті ОСОБА_3 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритих судових засіданнях у залі суду Володарського районного суду Київської області в смт Володарка Київської області кримінальне провадження, внесене 09.03.2020 р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000054, відносно обвинувачення:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Руде Село Володарського району Київської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ; фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , освіта професійно-технічна, непрацюючого, неодруженого, неповнолітніх дітей на утриманні не має, невійськовозобов`язаного, раніше судимого:

вироком Володарського районного суду Київської області від 12.04.2019 р. за частиною третьою статті 185 Кримінального кодексу України (далі КК України) до 4 років позбавлення волі із звільненням на підставі статті 75 КК України від відбування покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку 3 роки;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:
Обвинувачений ОСОБА_5 , будучи раніше судимим вироком Володарського районного суду Київської області від 12.04.2019 р. за частиною третьою статті 185 КК України до 4 років позбавлення волі із звільненням на підставі статті 75 КК України від відбування покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку 3 роки, на шлях виправлення не став і повторно вчинив злочин проти власності за таких обставин.

29.02.2020 р. близько 18:00 год. ОСОБА_5 з дозволу потерпілого ОСОБА_6 прибув на огороджену парканом територію за адресою: АДРЕСА_3 , з метою пошуку металобрухту. Перебуваючи на зазначеній території, ОСОБА_5 біля входу до господарської споруди виявив бувшу у використанні шліфувальну машину по паркету синього кольору з прилаштованим асинхронним двигуном потужністю 2,2 кВт, серійний номер 9687398, вартістю 7 300,00 грн., яку вирішив викрасти з метою подальшого збуту та особистого збагачення. Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, таємно, повторно, з корисливого мотиву, з метою особистого збагачення за рахунок чужого майна, всупереч волі потерпілого ОСОБА_6 , усвідомлюючи, що посягає на чужу власність і таємно вилучає чуже майно, на яке не має ніякого права, передбачаючи спричинення матеріальної шкоди власникові, ОСОБА_5 виштовхав описану вище шліфувальну машину за межі згаданої території, тим самим здійснивши її викрадення.

Після цього ОСОБА_5 зателефонував своєму знайомому ОСОБА_7 , який у користуванні має автомобіль, та попросив допомогти вивезти шліфувальну машину під виглядом металобрухту, не повідомляючи про протиправність своїх дій. Надалі ОСОБА_7 прибув на автомобілі за адресою: АДРЕСА_3 , де разом з ОСОБА_5 завантажили до багажного відділення автомобіля шліфувальну машину та поїхали в с. Завадівка Володарського району Київської області. Таким чином, ОСОБА_5 розпорядився викраденим майном на власний розсуд, довівши свій злочинний умисел до кінця.

Своїми злочинними діями ОСОБА_5 завдав потерпілому ОСОБА_6 майнову шкоду у розмірі 7 300,00 грн.

Обвинувачений ОСОБА_5 у судовому засіданні 19.06.2020 р. під час виконання судом вимог статті 348 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України) свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 185 КК України, за обставин, правильно, на його думку, викладених в обвинувальному акті, визнав повністю, вказавши, що фактичні обставини справи і зібрані по ній докази не заперечує та не оспорює, водночас вважав за необхідне дослідити зібрані докази повністю та допитати свідків.

Надалі під час допиту в судовому засіданні 01.07.2020 р. обвинувачений ОСОБА_5 по суті обвинувачення та заданих запитань, посилаючись на покази свідка ОСОБА_7 , який, як зазначив обвинувачений, все сказав правильно (тобто про те, що цей свідок, як таксист, двічі приїжджав за викликом для вивозу шліфувальної машинки, вдруге разом з ОСОБА_5 завезли її до с. Завадівка), після цього він (обвинувачений) поїхав до ОСОБА_6 (потерпілого). Перший раз він забирав цю машинку разом з потерпілим для того, щоб продати, вони не знали тоді, що вона не працює, а другий раз він вже без потерпілого завіз машинку до с. Завадівка ОСОБА_8 на металобрухт. Одразу на металобрухт машинку з потерпілим вирішили не везти, бо хотіли її відремонтувати. Коли продав машинку на металобрухті, виручені кошти витратив на випивку та поїхав до потерпілого для спільного вживання алкоголю. Тому, надавши наведені показання, обвинувачений ОСОБА_5 зазначив у суді, що вину він не визнає, оскільки діяв за дорученням потерпілого.

У подальшому під час судових дебатів 28.10.2020 р. обвинувачений ОСОБА_5 вказав, що він став на шлях виправлення, тому просив суд дати якнайменше покарання.

Потерпілий ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_4 , фізична особа підприємець, під час допиту у судовому засіданні 30.06.2020 р. та повторного допиту в судовому засіданні 30.09.2020 р. з метою усунення суперечностей, зважаючи на зміну позиції обвинуваченого під час наведеного вище допиту, надав суду показання про те, що з обвинуваченим ОСОБА_5 він знайомий, свого часу перебували у трудових відносинах. У нього (потерпілого) була згадана шліфувальна машинка, яку він хотів продати. Знайшовши покупця (його знайшов ОСОБА_5 , оскільки була розмова про продаж машинки), вони з ОСОБА_5 напередодні відвезли її спільно, коли ОСОБА_5 прийшов до нього на базу. Ми взяли таксі і поїхали, але з`ясувалося, що вона не працює, перевіряли в покупця, тому повернули назад на базу. У подальшому він поїхав до Києва та був у Києві, коли йому зателефонував ОСОБА_5 (десь друга половина дня) та попросив здати металобрухт, йому на сигарети треба було. Я дозволив. Шліфувальна машинка теж була на території бази за адресою по АДРЕСА_3 (територія не є його власністю, він її орендує), але про машинку не йшлося, дозвіл на її здачу на металобрухт не надавав. Увечері до смт Володарка з Києва він не повертався, тому з обвинуваченим не бачився, спільно з ним не вечеряв, а пили з ним спільно напередодні. Пропажу машинки він не виявив, але надалі до нього подзвонив слідчий і сказав, що машинка на металобрухті. Також зазначив, що коли спільно з ОСОБА_5 їздили продавати машинку, то продавали її саме як шліфувальну машинку, а не як металобрухт, а коли дзвонив йому ОСОБА_5 , дозвіл на продаж надавав йому саме на металобрухт, а не на машинку. Заяву в поліцію про крадіжку писав, ця машинка, дійсно, вибула поза його волею.

Потерпілий також подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, щодо міри покарання покладається на розсуд суду, претензій до ОСОБА_5 не має (а.п. 35).

Окрім визнання обвинуваченим ОСОБА_5 своєї вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення (за наслідками розгляду справи та виступу в судових дебатах), суд вважає, що його вина доведена сукупністю зібраних досудовим розслідування та досліджених у судових засіданнях доказів, зокрема, показами свідків та письмовими доказами.

Так, допитаний у судовому засіданні 30.06.2020 р. та повторно допитаний у судовому засіданні 30.09.2020 р. свідок ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_6 , працює курівником гуртка у «Центрі творчості дітей та юнацтва» (смт Володарка, Київська обл.), надав суду показання про те, що з обвинуваченим знайомий наглядно, з потерпілим більш знайомий. Шліфувальну машинку для паркету він, дійсно, придбав в обвинуваченого десь наприкінці зими, той привіз її разом з іншою людиною (не потерпілим), дав обвинуваченому 600 грн., при цьому спитав, чи не крадена, ОСОБА_5 сказав, що його. Окрім шліфувальної машинки був ще мішечок (як мішок з-під цукру), там було наполовину металобрухту. Дав ОСОБА_5 600 грн. за весь металобрухт, включаючи й машинку, ціна за останню десь 450-500 грн., інше десь 100-150 грн. Приїжджали лише один раз під вечір, вже було темно на вулиці. ОСОБА_5 був з іншою людиною, не потерпілим ОСОБА_6 .
Допитаний у судовому засіданні 01.07.2020 р. свідок ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_7 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_8 , працює зварювальником в фізичної особи підприємця ОСОБА_9 , надав суду показання про те, що з обвинуваченим та потерпілим знайомий наглядно. Він робив у таксі, десь 29.02.2020 р. його визвали, щоб погрузити шліфувальну машинку, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 були разом, повезли на металобрухт не взяли, тому ми (втрьох) повезли її назад. Увечері знов визвали, погрузили цю машинку і завезли у с. Завадівка, були вже вдвох з ОСОБА_5 . Перший раз відвозили до гр. Лакотихи в смт Володарці, я так зрозумів, що на металобрухт, а вдруге залишили у с. Завадівці.
У допиті свідка ОСОБА_10 обвинуваченому було відмовлено, оскільки цей свідок не був відкритий стороні обвинувачення, під час досудового розслідування не допитувалася, до того ж відомостей, необхідних для її виклику (окрім прізвища) суду не надано та її покази мали стосуватися обставин продажу згаданої шліфувальної машинки, що не відбувся, тобто обставин, які не заперечуються учасниками судового провадження. Обвинувачений на допиті цього свідка також не наполягав.

Винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення також підтверджується письмовими доказами, а саме:
заявою потерпілого ОСОБА_6 від 09.03.2020 р. щодо притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_5 , який 29.02.2020 р. здійснив крадіжку належної йому шліфувальної машинки по паркету (а.п. 49);

протоколом огляду місця події від 09.03.2020 р. за згодою потерпілого (а.п. 51), згідно з яким місцем огляду була згадана територія за адресою: АДРЕСА_3 , до протоколу додано ілюстраційну таблицю (а.п. 51-57);

заявою ОСОБА_8 від 09.03.2020 р. про надання ним добровільно працівникам поліцї шліфувальної машинки, яку він придбав 29.02.2020 р. близько 19 год. у ОСОБА_5 (а.п. 58);

протоколом огляду предмету від 10.03.2020 р., а саме: шліфувальної машинки, що надана ОСОБА_11 , до протоколу додано ілюстраційну таблицю (а.п. 59-61);

висновком експерта за результатами судово-товарознавчої експертизи від 11.03.2020 р. № 886/20, згідно з яким ринкова вартість згаданої вище шліфувальної машинки становить 7 300 грн. (а.п. 62-64);

протоколом пред`явлення речей для впізнання від 18.03.2020 р. за участю потерпілого ОСОБА_6 (а.п. 65-70);

протоколом проведення слідчого експерименту від 30.03.2020 р. за участю на той час підозрюваного ОСОБА_5 з доданим до протоколу відеозаписом слідчого експерименту, згідно з яким обвинувачений надав показання про вчинення ним крадіжки шліфувальної машинки на місці її вчинення та відносно обставин вчинення цієї крадіжки (а.п. 72-77).

Оцінюючи досліджені докази, кожний окремо та в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, такими, що узгоджуються між собою, та достатніми, щоб покласти їх в основу вироку, приходячи до висновку, що винуватість обвинуваченого поза розумним сумнівом знайшла своє підтвердження в ході судового розгляду цього кримінального провадження.
При цьому суд зазначає, що позиція обвинуваченого ОСОБА_5 під час судового провадження змінювалася і коригувалася залежно від мети порушуваних питань, вина ним у вчиненні інкримінованого злочину визнавалася на початку і наприкінці розгляду справи та заперечувалася під час його допиту, тому невизнання вини обвинуваченим під час допиту суд розцінює як намагання уникнути покарання за вчинений злочин, оскільки його вина доведена сукупністю наведених вище доказів.
Так, стосовно обставин вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 185 КК України, суд виходить з того, що сам факт вчинення ним крадіжки доведений у суді та визнаний самим обвинуваченим, його посилання на те, що він діяв ніби то за дорученням потерпілого, здаючи на металобрухт належну тому шліфувальну машинку, не знайшов свого підтвердження, оскільки сам обвинувачений, на думку суду, був обізнаний про намір потерпілого продати цю машинку не як металобрухт, а саме як шліфувальну машинку, здійснивши її ремонт, про такі наміри потерпілого сказав у своїх показах також і обвинувачений. Покази потерпілого про надання дозволу обвинуваченому на здачу металобрухту інших речей, а не шліфувальної машинки підтверджено також показами свідка ОСОБА_8 про те, що окрім згаданої машинки ОСОБА_5 здав на металобрухт інші предмети, що у свою чергу не заперечувалося обвинуваченим.

Таким чином, зважаючи на усе наведене та даючи правову оцінку діям обвинуваченого, суд вважає доведеним вчинення ОСОБА_5 таємного викрадення чужого майна (крадіжки), вчиненого повторно, та кваліфікує такі дії за частиною другою статті 185 КК України.

Питання про призначення обвинуваченому покарання суд вирішує, керуючись вимогами статей 65-67 КК України, роз`ясненнями, викладеними в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 р. № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з подальшими змінами), виходячи із принципів законності, справедливості, обґрунтованості й індивідуалізації покарання, враховуючи характер суспільної небезпечності і ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Досліджуючи дані, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_5 , судом встановлено, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_5 у с. Руде Село Володарського району Київської області, громадянин України (а.п. 113), зареєстрований за адресою у названому селі, але фактично проживає в смт Володарка Київської області, за місцем проживання характеризується виконавчим комітетом Володарської селищної ради Київської області як такий, що не працює, проживає із співмешканкою, компрометуючих даних на нього не надходило (а.п. 114); раніше судимий, вчинив це кримінальне правопорушення, будучи судимим вироком Володарського районного суду Київської області від 12.04.2019 р. за частиною третьою статті 185 КК України до 4 років позбавлення волі із звільненням на підставі статті 75 КК України від відбування покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку 3 роки (а.п. 116, 118-121), ухвалою названого суду від 30.03.2020 р. звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням скасовано, направлено його для відбування призначеного покарання (а.п. 131-134); затриманий на виконання названої ухвали суду 01.07.2020 р. о 15 год. 20 хв., що підтверджено копією відповідного протоколу про затримання (а.п. 135-138).

Обставин, які згідно зі статтею 67 КК України обтяжують ОСОБА_5 покарання, органами досудового розслідування та судом не встановлено.

Так само обставин, що згідно зі статтею 66 КК України пом`якшують йому покарання, судом також не встановлено, оскільки зазначене в обвинувальному акті його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, на переконання суду, не знайшло свого підтвердження в ході судового провадження, зважаючи на неодноразову зміну позицій обвинуваченого.

Складення досудової доповіді щодо обвинуваченого не доручалося з підстав, викладених в ухвалі суду від 11.06.2020 р. (а.п. 38-39).

Враховуючи усе викладене та беручи до уваги, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, суд дійшов до таких висновків.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд враховує вчинення ним нетяжкого злочину за визначенням статті 12 КК України, відсутність обтяжуючих та пом`якшуючих покарання обставин, бере до уваги особу винного, визнання ним своєї вини, тому суд дійшов до висновку про доцільність призначення обвинуваченому ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції названої статті КК України.
Разом з тим, суд також враховує, що обвинувачений ОСОБА_5 , будучи раніше судимим названим вище вироком суду, на шлях виправлення не став, вчинив новий злочин під час іспитового строку.

Відповідно до приписів частини першої статті 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Згідно з роз`ясненням, викладеним у пункті 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 р. № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з подальшими змінами), невідбутою частиною покарання за попереднім вироком треба вважати, зокрема, покарання, від відбування якого особу звільнено з випробуванням (стаття 75 КК України).

Крім того, судом беруться до уваги положення пунктів 10, 25 названої Постанови Пленуму щодо призначення покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК України, у таких випадках повторне звільнення особи від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим, а остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим, ніж покарання, призначене за новий злочин, і ніж невідбута частина покарання за попереднім вироком.

Отже, за таких обставин суд, призначаючи покарання ОСОБА_5 та зважаючи на усе викладене, частково враховуючи позицію прокурора, висловлену в судовому засіданні, беручи до уваги особу обвинуваченого, його поведінку під час судового провадження, визнання ним своєї вини та зазначення про усвідомлення своєї поведінки, що він вже виправляється, перебуваючи під вартою, керуючись водночас наведеними роз`ясненнями Верховного Суду України, тому суд дійшов висновку про доцільність призначення обвинуваченому ОСОБА_5 остаточного покарання у виді позбавлення волі в межах санкції частини другої статті 185 КК України, допустивши часткове приєднання до нового покарання невідбутої частини покарання за вироком Володарського районного суду Київської області від 12.04.2019 р.

На переконання суду, таке покарання обвинуваченому ОСОБА_5 буде достатнім для його виправлення, а також для запобігання вчинення ним нових злочинів.

Питання щодо запобіжного заходу судом не вирішується, оскільки, як наведено вище, він затриманий у порядку виконання ухвали суду від 30.03.2020 р. про направлення його для відбування призначеного раніше покарання (а.п. 131-134) та утримувався в слідчому ізоляторі до завершення розгляду кримінального провадження згідно з ухвалою суду від 03.07.2020 р. (а.п. 95-96).

Матеріальна шкода завдана у розмірі 7 300 грн., тобто у розмірі ринкової вартості викраденої шліфувальної машинки, що вилучена та визнана речовим доказом (а.п. 78).

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Процесуальні витрати відсутні.

Питання щодо речових доказів суд вирішує відповідно до статті 100 КПК України.

Керуючись частиною другою статті 185 КК України, статтями 369-371, 373, 374, 392-395, 532 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 185 Кримінального кодексу України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі статті 71 Кримінального кодексу України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком Володарського районного суду Київської області від 12.04.2019 р. остаточно призначити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки 1 (один) місяць.

Строк відбування призначеного ОСОБА_5 покарання обчислювати з часу його затримання 01.07.2020 р.

Речові докази у кримінальному провадженні, внесеному 09.03.2020 р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000054, а саме: бувшу у використанні шліфувальну машину по паркету без маркування синього кольору з прилаштованим асинхронним двигуном потужністю 2,2 кВт, серійний номер 9687398, яка перебуває на зберіганні у камері схову речових доказів Володарського відділення поліції Сквирського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, повернути власникові.

Копію цього вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому ОСОБА_5 , прокурору ОСОБА_4 та надіслати потерпілому ОСОБА_6 .

Вирок може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через Володарський районний суд Київської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення зазначеного строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано; у разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1