Справа № 357/9830/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.01.2021 м. Біла Церква

Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого - судді: ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 1 міста Біла Церква Київської області, кримінальне провадження за № 0003111, внесеному 09.09.2020 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Біла Церква, Київської області, громадянина України, із середньою освітою, не працюючого, розлученого, не маючого утриманців, без місця реєстрації, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 17.04.2020 Сквирським районним судом Київської області за ч. 3 ст. 186 КК України до позбавлення волі на строк п`ять років. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на три роки,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

прокурор Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області: ОСОБА_4 ,

захисник-адвокат: ОСОБА_5 ,

обвинувачений: ОСОБА_3 ,

У С Т А Н О В И В:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.
Судом визнано доведеним, що 08.09.2020 приблизно о 06 години 00 хвилин ОСОБА_3 , перебуваючи на території ПрАТ «Сільхозриб» по вул. І. Кожедуба, 244-А в м. Біла Церква, Київської області вирішив вчинити крадіжку чужого майна. Реалізуючи свою мету ОСОБА_3 діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, таємно від оточуючих, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, за допомогою пасатижів, які мав у сумці, відкусив та вчинив крадіжку 12-ти жильного кабеля з комплекту установчого EBS причепа EBS-E 2S/2M, вартістю 798,30 грн., що входить до комплекту установчого EBS причепа EBS-E 2S/2M, який був встановлений на причіп «KOGEL модель SN 24Р» червоного кольору реєстраційний номер НОМЕР_1 2001 року випуску, з причіпа бортового марки «МАЗ 9397» зеленого кольору реєстраційний номер НОМЕР_2 вчинив крадіжку колодки тормозної з роликом на «МАЗ-500», вартістю 200 грн., а з причіпа марки «KRONE» модель SDP 27 сірого кольору реєстраційний номер НОМЕР_3 , вчинив крадіжку комплекту установчого EBS причепа EBS-E 2S/2M, вартістю 9570,30 грн.

Після чого ОСОБА_3 з місця вчинення злочину зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_6 майнової шкоди на загальну суму 10568,60 грн.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 185 КК України, за ознаками таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.
Вказаних висновків суд дійшов з урахуванням пояснень обвинуваченого, який будучи допитаним в судовому засіданні ОСОБА_3 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, розкаювався та пояснив, що дійсно він 08.09.2020 приблизно о 06 години 00 хвилин ОСОБА_3 , перебуваючи на території ПрАТ «Сільхозриб» по вул. І. Кожедуба, 244 а в м. Біла Церква, Київської області, за допомогою пасатижів, які мав у сумці, відкусив та вчинив крадіжку 12-ти жильного кабеля з комплекту установчого EBS причепа EBS-E 2S/2M, колодки тормозної з роликом на «МАЗ-500», та комплекту установчого EBS причепа EBS-E 2S/2M. Після цього з місця вчинення злочину зник. В судовому засіданні ОСОБА_3 просив суворо не карати, зазначив, що викрадене майно частково повернув потерпілому. Цивільний позов визнав повністю.

Крім повного визнання своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення просив суд визнати недоцільним дослідження доказів у частині обставин вчинення цього кримінального правопорушення, так як повністю погоджується з встановленими обставинами.

Покази обвинуваченого в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин, добровільності та істинності його позиції.

Потерпілий ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, надав заяву про можливість розгляду справи за його відсутністю, цивільний позов підтримав, просив задовольнити.

Так, у порядку ст. 325 КПК України, вирішено питання про можливість розгляду провадження без потерпілого, так як з урахуванням думки учасників судового провадження, є можливим за його відсутності з`ясувати всі обставини під час судового розгляду, у світлі норм ст. 91 цього ж Кодексу.

Отже, за згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини справи, кваліфікацію кримінального провадження, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст обставин справи, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням, зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують його особу, тих, що стосуються вирішення питання про долю речових доказів, а також інших доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин даного кримінального провадження та інших з метою правильної кваліфікації дій обвинуваченого, у відповідності до положень Кримінального кодексу України, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у межах ч. 3 ст. 349 КПК України, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, за вище встановлених обставин.

Стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.
Аналіз норми статті 185 КК України свідчить про відповідальність за таємне викрадення чужого майна.

Таємним вважається викрадення, коли воно вчинюється за відсутності особи, у власності чи під охороною якої знаходилося майно, що викрадається.

З аналізу норми статті 185 КК України вбачається, що крадіжка визнається закінченим злочином з моменту протиправного вилучення майна, коли винна особа отримала реальну можливість розпорядитися чи користуватися ним (заховати, передати іншим особам, вжити за призначенням тощо).

Визначення того, чи мала особа можливість розпорядитися чи користуватися викраденим майном, вирішується у кожному конкретному випадку з урахуванням характеру майна, місця, з якого воно було вилучено, та інших обставин, які дають змогу констатувати факт розпорядження, користування майном на власний розсуд.

Таким чином суб`єктивна сторона вказаного злочину характеризується наявністю у винної особи прямого умислу на протиправне заволодіння чужим майном, і корисливим мотивом.

З огляду на наведене та у світлі формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, суд кваліфікує дії ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 185 КК України, оскільки останній вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно.

Підстав у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

Мотиви призначення відповідного покарання.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, згідно з вимогами статей 65-67 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особу винного, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженими. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

Отже, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 покарання суд, згідно з вимогами статей 65, 68 КК України, враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, який згідно зі ст. 12 КК України є нетяжким злочином; взято до уваги судом дані про особу обвинуваченого, а саме те, що він раніше судимий за умисний злочин проти власності, під час іспитового строку певних висновків не зробив на шлях виправлення не став та знов вчинив новий злочин проти власності, розлучений, немає утриманців, тобто відсутні міцні соціальні зв`язки, офіційно не працевлаштований, без місця реєстрації, має постійне місце проживання, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває.

Крім цього суд враховує, що пом`якшуючі обставини чи їх сукупність мають перебувати в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, роллю, яку виконувала особа, визнана винуватою у вчиненні злочину, її поведінкою під час скоєння злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватця.

Отже, судом встановлена обставина, яка пом`якшує покарання обвинуваченому - визнання його вини.

Факт часткового відшкодування обвинуваченим ОСОБА_3 завданої шкоди потерпілому шляхом повернення частково викраденого майна, суд не враховує, як добровільне відшкодування обвинуваченим шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, оскільки відшкодування шкоди потерпілому, обвинуваченим ОСОБА_3 здійснено після того, як були внесені відомості в ЄРДР та після втручання правоохоронних органів, обвинуваченим було частково повернуто викрадене майно, що не може бути враховане, як обставину, яка пом`якшує покарання обвинуваченого.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому судом не встановлено, оскільки суд не вбачає підстав для визнання обтяжуючою обставиною рецидив злочину, оскільки, як роз`яснено в п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про повторність, сукупність та рецидив злочину та їх правові наслідки» № 7 від 04.06.2010, якщо рецидив злочину утворює одночасно і повторність, що передбачена у статті чи частині статті Особливої частини КК як ознака злочину, що впливає на кваліфікацію, то за ч. 4 ст. 67 КК України суд не може при призначенні покарання ще раз враховувати повторність або рецидив злочину як обставину, що обтяжує покарання.

При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує позицію прокурора щодо необхідної міри покарання, а також відношення обвинуваченого до вчиненого, який вину визнав.

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_3 скоїв зазначений злочин до повного відбування покарання за вироком Сквирського районного суду Київської області від 17.04.2020, згідно з яким ОСОБА_3 визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України та призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки. Таким чином ОСОБА_3 необхідно призначити покарання відповідно до вимог ст. 71 ч.1 КК України, шляхом часткового приєднання невідбутної частини покарання за попереднім вироком.

Отже, підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, або ж застосування ст. 69 КК України, чи норм ст. 69-1 КК України до обвинуваченого, суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов за яких дані правові норми мають змогу бути застосовані, та оскільки суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, визначена даним вироком міра покарання, а саме у виді позбавлення волі є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).

З урахуванням вищевикладених обставин, суд приходить до висновку, що перевиховання обвинуваченого ОСОБА_3 не можливе без ізоляції від суспільства і буде цілком достатнім для виправлення винного і попередження нових злочинів, а також відповідати цілям та меті покарання.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, яким керувався суд.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 під час досудового слідства не обирався.

Отже, встановлено, що підстав для вирішення питань пов`язаних із запобіжним заходом відносно обвинуваченого немає з огляду на відсутність таких клопотань у учасників кримінального провадження та у світлі того, що відповідно до статей 22, 26 КПК України, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами, які є вільними у використанні своїх процесуальних прав.

Долю речових доказів суд вирішує в порядку ст. 100 КПК України.

Судові витрати по кримінальному провадженню відсутні.

Відповідно до ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діянням обвинуваченого.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст.11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, що кореспондується з нормами ст. 1177 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Суд ретельно перевіряючи усі вимоги позивача, оцінює надані докази на підтвердження заявлених вимог відповідно до ст. 94 КПК України, а також враховуючи повне визнання обвинуваченим розміру завданої ним шкоди потерпілому та приходить до наступних висновків.

Таким чином цивільний позов у справі потерпілого/цивільного позивача ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди завданої внаслідок вчинення злочину, підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 368, 371, ч. 2 ст. 373, 374, 376 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні по ч. 2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на чотири роки.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання призначеного ОСОБА_3 за даним вироком, частково приєднати не відбуте ним покарання за вироком Сквирського районного суду Київської області від 17.04.2020, та остаточне призначити покарання ОСОБА_3 у вигляді позбавлення волі строком на п`ять років шість місяців.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з часу його затримання, після набрання вироком законної вили.

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, обвинуваченому ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не обирати.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 матеріальну шкоду в розмірі 10368,60 грн. (десять тисяч триста шістдесят вісім гривень 60 копійок), завданої в наслідок вчинення злочину.

Речові докази по справі, а саме частину металеву від комплекту установчого EBS причепа та колодку тормозну на МАЗ -500 з роліком, переданий на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_6 , після набрання вироком законної сили, залишити у останнього, як у власника майна.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після проголошення.

Суддя: ОСОБА_1