ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №591/2151/18 Головуючий 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження №11-кп/818/2072/20 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.286 КК України
УХВАЛА
Іменем України

08 грудня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
цивільного відповідача - ОСОБА_7 ,
потерпілої - ОСОБА_8 ,
захисника - ОСОБА_9 ,
обвинуваченого - ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні суду м. Харкова кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора та захисника на вирок Зарічного районного суду міста Суми від 10.02.2020 стосовно ОСОБА_10 ,-
ВСТАНОВИЛА:
Вказаним вироком:
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Л.Долина, Сумської області, гр. України, з професійно-технічною освітою, одруженого, працює ПП ОСОБА_11 , фактично мешкає АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до трьох років позбавлення волі, з позбавленням спеціального права керувати транспортними засобами на строк два роки.

Згідно ст. 75 КК України ОСОБА_10 звільнено від відбуття покарання у вигляді трьох років позбавлення волі з випробуванням встановивши іспитовий термін два роки. За приписами ст. 76 КК України покладено наступні обов`язки: Періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації. Повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Вирішені питання щодо забезпечення провадження та відшкодування судових витрат та долю речових доказів по справі.
Згідно вироку, 13.01.2018 близько 20год. 20хв. ОСОБА_10 , керуючи автомобілем «Мерседес Бенц Спринтер» р.н. НОМЕР_1 , заїхав на територію парковки ТЦ «Київ» по вулиці Кооперативній,1 м. Суми , для посадки пасажирів. Перед початком руху заднім ходом ОСОБА_10 , не переконався, що це буде небезпечно і не створить перешкод іншим учасникам руху, керуючи вказаним транспортним засобом та рухаючись заднім ходом знехтував мірами безпеки дорожнього руху, не врахував дорожню обстановку, не впевнився у відсутності небезпеки та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_8 , яка нехтуючи вимогами п.п.4.10,4.14 ПДР України, рухалася по території парковки в зустрічному напрямку. В наслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпіла ОСОБА_8 , отримала тілесні ушкодження які відповідно до висновку судово- медичної експертизи №175 від 21.03.2018 року, кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження.
При керуванні автомобілем «Мерседес Бенц Спринтер р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_10 порушив вимоги Правил дорожнього руху України (затверджених постановою КМ України від 10.10.01 року №1306, введених в дію з 01.01.2002 року) передбачених пунктом 10.9.
Порушення п. 10.9 ПДР України, допущене водієм ОСОБА_10 , знаходиться в прямому причинному зв`язку з подією пригоди та наслідками, що настали дії водія ОСОБА_10 , по порушенню ПДР України умисні, а форма вини до наслідків, що настали, є необережна (злочинна самовпевненість).
В апеляційній скарзі прокурор, не оскаржуючи обставини вчиненого правопорушення, доведеності вини засудженого, кваліфікації його дій, вважає вирок суду незаконним і таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з допущеним судом неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та істотними порушеннями кримінального процесуального законодавства. Просить ухвали свій вирок і призначити ОСОБА_10 покарання за ч. 2 ст. 286 КК країни у виді трьох років позбавленням волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки. Задовольнити цивільний позов прокурора в інтересах Департаменту фінансів Сумської обласної державної адміністрації щодо стягнення витрат на лікування потерпілої в розмірі 50789грн. 20коп.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого вважає вирок суду незаконним і необґрунтованим у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через суворість, і в зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження. Просить вирок скасувати та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції в іншому складі.
Апелянт вказує, що судом першої інстанції не з`ясовано, хто конкретно з учасників дорожнього руху та внаслідок яких порушень ПДР об`єктивно створив небезпечну дорожню обстановку, що призвело до зіткнення транспортного засобу. На думку апелянта, вказані обставини мають суттєве значення для встановлення наявності в діях потерпілої таких порушень правил безпеки дорожнього руху, які б знаходились в прямому причинному зв`язку з ДТП та наслідками, що настали.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого та захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу сторони захисту та заперечували проти скарги прокурора, думку прокурора, який просив задовольнити його апеляційну скаргу, а проти скарги сторони захисту заперечував, вислухавши думку потерпілої, яка погодилась з рішенням районного суду, думку цивільного відповідача, який підтримав апеляційну скаргу сторони захисту, а проти скарги прокурора заперечував, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляції слід залишити без задоволення, виходячи з наступних підстав.
Відповідно ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Так, всупереч доводам апеляційної скарги сторони захисту, висновки суду першої інстанції щодо доведеності винуватості ОСОБА_10 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального правопорушення та підтверджуються доказами, які були досліджені під час судового розгляду та оцінені судом у відповідності до вимог ст. 94 КПК України, в тому числі з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Так, судом першої інстанції правильно встановлені фактичні обставини вчинення злочину, зокрема те, що 13.01.2018 близько 20год. 20хв. ОСОБА_10 , керуючи автомобілем «Мерседес Бенц Спринтер» р.н. НОМЕР_1 , заїхав на територію парковки ТЦ «Київ» по вулиці Кооперативній,1 м. Суми , для посадки пасажирів. Перед початком руху заднім ходом ОСОБА_10 , не переконався, що це буде небезпечно і не створить перешкод іншим учасникам руху, керуючи вказаним транспортним засобом та рухаючись заднім ходом знехтував мірами безпеки дорожнього руху, не врахував дорожню обстановку, не впевнився у відсутності небезпеки та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_8 , яка нехтуючи вимогами п.п.4.10,4.14 ПДР України, рухалася по території парковки в зустрічному напрямку. В наслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпіла ОСОБА_8 , отримала тілесні ушкодження які відповідно до висновку судово- медичної експертизи №175 від 21.03.2018 року, кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження.
Суд дав правильну оцінку дослідженим доказам, належним чином мотивував у вироку свої висновки та вірно кваліфікував дії ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій тяжкі тілесні ушкодження.

Висновки суду у цій частині є належним чином обґрунтованими та спираються на зібрані у кримінальному провадженні доказів, яким суд дав правову оцінку кожному окремо та в сукупності з іншими доказами у справі, тому колегія суддів знаходить доводи апеляційної скарги захисника надуманими та необґрунтованими.
Що стосується апеляційних вимог сторони захисту щодо невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через суворість, то колегія суддів зазначає наступне.

Як прямо передбачено ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_10 суд призначив у відповідності з положеннями Загальної частини КК України - у межах, встановлених санкцією статті Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за вчинене ним кримінальне правопорушення. При цьому суд врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, особу обвинуваченого та обставини що обтяжують та пом`якшують покарання.
Приймаючи до уваги вказані обставини, а також фактичні обставини провадження, і те, що обставин, які обтяжують покарання, не встановлено, в той же час встановлені обставини, що його пом`якшують, зокрема, обвинувачений раніше не засуджувався і до кримінальної відповідальності не притягувався, позитивно характеризується, працює, має сім`ю, де виховуються неповнолітні діти, а також і ті обставини, що обвинувачений відшкодовував частково завдані збитки, думку потерпілої, яка в судовому засіданні апеляційної інстанції погодилась з рішенням районного суду, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність призначення ОСОБА_10 покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 286 КК України - у виді позбавлення волі та вважає обґрунтованими висновки суду про можливість звільнення обвинуваченого від призначеного покарання з випробуванням на підставі ст.ст. 75, 76 КК України.

З огляду на наведені у вироку мотиви призначеного ОСОБА_10 покарання, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції були дотримані вимоги ст.ст. 50, 65 КК України, якими визначаються мета та загальні засади призначення покарання, а тому призначене йому покарання, як основне у виді 3 років позбавлення, так і додаткове у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 2 роки, зі звільненням від відбування основного покарання, на підставі ст. 75 КК України, не може буде визнане явно несправедливим внаслідок м`якості, як то вважає прокурор та внаслідок суворості, як то вважає захисник обвинуваченого.

Будь-яких інших даних, які б вказували на те, що мета порання, визначена положеннями ст. 50 КК України може бути досягнута лише за умови реального відбування ОСОБА_10 призначеного йому покарання в апеляційній скарзі прокурора не наведено, а судом апеляційної інстанції, під час апеляційного розгляду, не встановлено.

На думку колегії суддів прокурором у апеляційній скарзі не наведено переконливих доводів необхідності призначення обвинуваченому покарання без застосування положень ст.75 КК України, а аргументація наведена в апеляційній скарзі прокурора, на думку колегії суддів, не спростовує правильність вищевказаних висновків суду першої інстанції.

Стосовно вирішення цивільного позову заявленого прокурором в інтересах Департаменту фінансів Сумської обласної державної адміністрації щодо стягнення витрат на лікування потерпілої в розмірі 50789грн. 20коп. то колегія суддів звертає увагу на те, що суд першої інстанції дійсно не прийняв з цього приводу жодного рішення та навіть не згадав про цей позов у вироку.
Підстави для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції передбачені ст. 409 КПК України не містять такої окремої підстави як зазначено в апеляційній скарзі прокурора.

Натомість чинний кримінальний процесуальний кодексу ч. 3 ст. 129 КПК України передбачає залишення цивільного позову без розгляду у випадках виправдання обвинуваченого за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення або його непричетності до вчинення кримінального правопорушення, а також у випадках, передбачених ч. 1 ст. 326 КПК України, внаслідок неприбуття в судове засідання цивільного позивача, його представника чи законного представника.

Правові наслідки залишення цивільного позову без розгляду в кримінальному провадженні, згідно ч. 7 ст. 128 КПК України є те, що особа, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, виходячи з вищенаведених процесуальних норм, колегія суддів приходить до висновку, що в наслідок фактичного залишення цивільного позову прокурора без розгляду прокурор не позбавляється права пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Натомість апеляційний суд, в силу своїх специфічних функцій, позбавлений можливості переглянути рішення якого не приймалось судом першої інстанції.

Будь-яких порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть зміну чи скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.

За таких обставин, за наслідками розгляду апеляційних скарг прокурора та захисника на вирок Зарічного районного суду міста Суми від 10.02.2020, колегія суддів вважає необхідним вказаний вирок суду залишити без змін, а апеляційні скарги - без задоволення.

Керуючись ст.ст.405, 407-409, 414, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги залишити без задоволення, а вирок Зарічного районного суду міста Суми від 10.02.2020 стосовно ОСОБА_10 ,- залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду Верховного суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді