ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа 658/845/20 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/819/1107/20 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: продовження запобіжного заходу
У Х В А Л А
іменем України
05 жовтня 2020 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Херсоні матеріали кримінального провадження №0000014 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 25 серпня 2020 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нова Каховка Херсонської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.187 КК України,

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою суду першої інстанції задоволено клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 на строк 60 днів, який встановлено обчислювати з 25.08.2020 року.

Не погоджуючись з рішенням суду, в апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 вказує про порушення його права на захист. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що в порушення вимог ст.184 КПК України йому не було забезпечено можливість на ознайомлення з клопотанням сторони обвинувачення про продовження запобіжного заходу, вважає, що у клопотанні про продовження запобіжного заходу перераховано сукупність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, наявність яких не доведена. Вважає, що продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суперечить позиції Європейського суду з прав людини. Апелянт зауважує, що позбавлення його можливості на ознайомлення з клопотанням про продовження запобіжного заходу свідчить про невідповідність ухвали суду першої інстанції вимогам ст.370 КПК України, зауважує, що стороною обвинувачення не доведено доцільність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. В мотивувальній частині судового рішення здійснено посилання на докази, які на думку апелянта, не можуть вважатись допустимими. Крім того, обвинуваченому не було роз`яснено порядок оскарження ухвали про продовження запобіжного заходу відносно нього. Вказує про наявність тяжкої хвороби, що унеможливлює його подальше довготривале перебування під вартою.
Просить скасувати ухвалу суду та обрати відносно нього більш м`який запобіжний захід.
Заслухавши суддю-доповідача щодо суті поданої апеляційної скарги, доводи обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які просили задовольнити апеляційні вимоги обвинуваченого, думку прокурора про залишення апеляційної скарги сторони захисту без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Судом першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.187 КК України, постановлено ухвалу про продовження строку тримання під вартою щодо нього на строк 60 днів, який встановлено обчислювати з 25.08.2020 року.
Відповідно до частини 3 статті 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані в повному обсязі.
Виходячи з даних матеріалів кримінального провадження, є правильним висновок суду першої інстанції відносно того, що ризики, передбачені статтею 177 КПК України, визначені при застосуванні даного запобіжного заходу, не зменшились.
Як убачається із матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні ряду кримінальних правопорушень, одне з яких, передбачене ч.2 ст.187 КК України, відноситься до тяжких злочинів, за вчинення якого передбачена відповідальність до 10 років позбавлення волі, також судом першої інстанції враховано, що у ОСОБА_8 відсутні міцні соціальні зв`язки, він підтримає стосунки з особами антисоціальної спрямованості, що свідчить про наявність ризику вчинення ним інших кримінальних правопорушень та впливу на потерпілих, свідків у кримінальному провадженні, а отже продовження строку обраного запобіжного заходу зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та унеможливить здійснення ним дій, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, зокрема впливати на потерпілу, свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення.
Вирішуючи питання про доцільність продовження строку запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 суд першої інстанції прийняв до уваги та послався на практику Європейського суду з прав людини, зокрема положення п.79 рішення у справі «Харченко проти України», відповідно до якого визначено обставини, за яких тримання особи під вартою є виправданим.
Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та зауважує, що мотиви суду, на підставі яких було продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 зокрема, наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які не зменшились, та апелянтом не оспорюються.

При перевірці матеріалів провадження суд апеляційної інстанції звертає увагу на тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_8 у разі визнання винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.187, ч.2 ст.185 КК України, злочин, передбачений ч.2 ст.187 КК України відносить до категорії тяжких і санкція вказаної норми передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років, обвинувачений неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності та відбував покарання у виді позбавлення волі, не має міцних соціальних зв`язків та постійного джерела доходу для існування, підтримує зв`язки із особами антисоціальної спрямованості, що свідчить про наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України. Зазначені вище обставини, на думку колегії суддів, дають достатні підстави вважати, що у разі не продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , перебуваючи на свободі, він може впливати на потерпілих та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, які виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з метою забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати кримінальному провадженню, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства ( «Летельє проти Франції»).

Саме продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 на думку колегії суддів, відповідає охороні прав і інтересів як суспільства, так і потерпілої, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Посилання апелянта на порушення вимог ст.184 КПК України через те, що йому не було вручено клопотання про продовження строку запобіжного заходу, позбавлені підстав, оскільки під час судового розгляду питання про продовження строку запобіжного заходу вирішується в порядку ст.331 КПК України. Невручення клопотання обвинуваченому не свідчить про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та наявність підстав для скасування судового рішення.
Посилаючись в апеляційній скарзі на те, що стороною обвинувачення не доведено наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, обвинувачений ОСОБА_8 жодним чином не спростовує мотиви суду, викладені в ухвалі про те, що такі ризики існують і на час розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою не зменшились.
Оскільки відповідно до вимог ст.331 КПК України судом першої інстанції розглянуто питання доцільності продовження запобіжного заходу, позбавлені підстав доводи обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що рішення суду не відповідає вимогам ст.370 КПК України та порушено його право на захист. Так, ні обвинувачений ОСОБА_8 , ні його захисник ОСОБА_7 не були позбавлені можливості в судовому засіданні висловлювати свої заперечення проти заявленого стороною обвинувачення клопотання та наводити аргументи і доводи про недоцільність та незаконність продовження запобіжного заходу.
Доводи обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що йому не було роз`яснено порядок оскарження ухвали суду першої інстанції, якою йому продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, не є підставою для скасування судового рішення, оскільки це жодним чином не вплинуло на реалізацію його права на звернення з апеляційною скаргою до суду апеляційної інстанції. Обставини, про які вказує обвинувачений в апеляційній скарзі, не відносяться до переліку, визначеного ст.409 КПК України як такі, що є безумовними для прийняття судом апеляційної інстанції рішення про скасування ухвали суду.
Не заслуговують на увагу доводи ОСОБА_8 про те, що у нього наявна хвороба і ця обставина унеможливлює його подальше утримання під вартою, оскільки в матеріалах провадження відсутні будь-які докази того, що за станом здоров`я подальше утримання обвинуваченого під вартою є неможливим.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 не наводить жодних доводів про те, що обрання відносно нього більш м`якого запобіжного заходу сприятиме забезпеченню ним належної процесуальної поведінки і відповідно не спростовує мотивів суду про те, що ризики, передбачені ст.177 КПК України на час розгляду питання про доцільність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшились.
Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 під час апеляційного розгляду не встановлено.

Зважаючи на викладене, підстав для скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , колегія суддів не знаходить.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 - залишити без задоволення, а ухвалу Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 25 серпня 2020 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

(підпис) (підпис) (підпис)

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4