Справа № 350/1006/19
Провадження № 11-кп/4808/348/20
Категорія ч.2 ст.121 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2020 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника-адвоката ОСОБА_9 ,

потерпілої ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000129 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції начальника Долинського відділу Калуської місцевої прокуратури ОСОБА_11 на вирок Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 25 травня 2020 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , з середньою спеціальною освітою, не одруженого, без постійного місця роботи, військовозобов`язаного, раніше судимого, останній раз вироком Долинського районного суду Івано-Франківської області від 4 липня 2019 року за ч. 3 ст. 185, ч.2 ст.190 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на три роки, громадянина України,

визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, -

в с т а н о в и л а :

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на дев`ять років.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за правилами, передбаченими частинами 1-2 цієї ж статті шляхом поглинення менш суворого покарання призначеного обвинуваченому вироком Долинського районного суду Івано-Франківської області від 04 липня 2019 року більш суворим покаранням за цим вироком, визначено остаточне покарання ОСОБА_8 дев`ять років позбавлення волі з поміщенням його до кримінально-виконавчої установи закритого типу.

У строк відбування покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховано ОСОБА_8 частково відбуте покарання за вироком Долинського районного суду від 04 липня 2019 року.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_8 ухвалено рахувати з часу фактичного затримання, тобто з 13 години 30 хвилин 12 квітня 2019 року.

До вступу вироку у закону силу залишено обвинуваченому ОСОБА_8 раніше обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 23000 гривень в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 150000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди та 2000 гривень в рахунок відшкодування витрат на отримання правової допомоги.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Судом першої інстанції встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 умисно заподіяв ОСОБА_12 тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Злочин вчинено за наступних обставин.

10 квітня 2019 року приблизно з 23 години 30 хвилин до 24 години, ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння за місцем проживання його дядька ОСОБА_13 у АДРЕСА_2 , на побутовому ґрунті вчинив конфлікт із потерпілим ОСОБА_12 , під час якого, діючи умисно, з метою спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому, почав наносити йому удари кулаками рук та ногами по голові та тулубу. При цьому наніс не менше 5 ударів у голову, заподіявши тяжкі тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, яка ускладнилась набряком та набуханням головного мозку, що були небезпечними для життя в момент спричинення і перебувають в прямому причинному зв`язку з настанням смерті потерпілого.

Крім того ОСОБА_8 наніс потерпілому не менше двох ударів у ділянку грудної клітки та заподіяв тілесні ушкодження у виді закритої травми грудної клітки з переломами III, IV ребра зліва, що мають ознаки середньої тяжкості; синця і садна шиї з крововиливом у м`які тканини, які мають ознаки легких тілесних ушкоджень.

Після спричинення ОСОБА_12 тілесних ушкоджень, ОСОБА_8 залишив його на подвір`ї, а сам зайшов у будинок та ліг спати. Ранком 11 квітня побачивши, що ОСОБА_12 помер, обвинувачений відніс тіло потерпілого на одну із земельних ділянок неподалік від будинку, де його труп був виявлений матір`ю потерпілого.

Не погодившись з вироком суду обвинувачений ОСОБА_8 та начальник Долинського відділу Калуської місцевої прокуратури ОСОБА_11 подали апеляційні скарги.

Обвинувачений ОСОБА_8 в доводах апеляційної скарги вказав, що не згідний з вироком Рожнятівського районного суду від 25 травня 2020 року, оскільки він вину не визнавав, а суд не взяв до уваги пояснення свідків, надані ними під час досудового розслідування, а також залишив без задоволення його клопотання про допит свідка, судмедексперта.

Прокурор просив скасувати вирок Рожнятівського районного суду від 25.05.2020 року щодо ОСОБА_8 в частині призначеного покарання. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років. На підставі ч.4 ст. 70 КК України, за правилами, передбаченими частинами 1-2 цієї ж статті шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Долинського районного суду від 04.07.2019 року більш суворим покарання за цим вироком, визначити остаточне покарання ОСОБА_8 у виді позбавлення волі на строк 10 років. У строк покарання остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зарахувати частково відбуте покарання за вироком Долинського районного суду від 04.07.2019 року.

Разом з тим, до початку апеляційного розгляду прокурор відмовився від апеляційної скарги на підставі ст. 403 КПК України, тому апеляція державного обвинувача колегією суддів не розглядалась.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник адвокат ОСОБА_9 підтримали вимоги апеляційної скарги;

- прокурор заперечив проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, просив вирок суду залишити без змін;

- потерпіла ОСОБА_10 просила залишити без задоволення апеляційну скаргу обвинуваченого.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції відповідає вимогам ст.ст.370, 374 КПК України, оскільки ухвалений компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених кримінальним процесуальним законом, на підставі об`єктивно встановлених обставин, які підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом за своїм внутрішнім переконанням з врахуванням їх належності, допустимості, достовірності та достатності.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 вказує на недоведеність його вини у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_8 та його захисник адвокат ОСОБА_9 підтримали доводи апеляційної скарги, просили скасувати вирок суду, виправдати обвинуваченого у пред`явленому йому обвинувачені або направити справу на новий судовий розгляд чи досудове розслідування, оскільки висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України побудовані на суперечливих показаннях свідків, які оговорили обвинуваченого у вчиненні злочину, якого він не вчиняв. Вважають, що суд першої інстанції не прийняв заходи до повторного допиту свідків у судовому засіданні, не викликав судово-медичного експерта для роз`яснення його висновків, не встановив чи могла наступити смерть потерпілого від трьох ударів, які обвинувачений наніс потерпілому, не перевірив належним чином доводи обвинуваченого про причетність до вчиненого злочину інших осіб.

Колегія суддів звертає увагу на те, що доводи обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_9 щодо невинуватості у вчиненні злочину, аналогічні тим, які наводились ними у суді першої інстанції та яким суд першої інстанції надав відповідну оцінку у мотивувальній частині обвинувального вироку.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджені в судовому засіданні та наведеними у вироку доказами в їх сукупності, які оцінені судом відповідно до положень ст. 94 КПК України.

Зокрема, обвинувачений в суді першої інстанції стверджував, що злочину не вчиняв, наніс потерпілому не більше трьох ударів в обличчя, від яких той померти не міг, не бив потерпілого по інших частинах тіла, в тому числі ногами При цьому, обвинувачений стверджував, що свідок ОСОБА_14 ударив потерпілого ногою декілька разів у груди, а потім кудись його потягнув, та міг убити потерпілого, щоб забрати золоті ланцюжок з хрестиком.

Винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні злочину повністю підтверджується показаннями свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_13 та ОСОБА_15 , протоколами огляду місця події, висновками судових експертиз та іншими доказами, які були досліджені судом першої інстанції.

Так, в судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_13 показав, що коли він вийшов з хати на поріг та побачив, як племінник ОСОБА_8 ударив ОСОБА_16 рукою в обличчя, від чого той упав на землю. Вказував, що не бачив, як ОСОБА_14 бив ОСОБА_12 , оскільки тільки допомагав йому встати із землі. Стверджував, що коли вранці вони виявили на подвір`ї труп ОСОБА_17 , то ОСОБА_8 дуже перелякався, каявся в тому, що побив потерпілого, казав, що раніше мав проблеми із законом, тому боїться, що його затримають, відмовився викликати швидку та поліцію, переніс тіло потерпілого від хати. Вказував на те, що вони з дружиною мають малолітніх дітей, їх сім`я перебуває на обліку у соціальних службах, на той час дітей помістили до інтернату, тому вони також боялися, що після цього випадку не зможуть повернути дітей у сім`ю.

Свідок ОСОБА_15 дала суду показання аналогічні показанням свідка ОСОБА_13 та показала, що бачила, як їх племінник ОСОБА_18 бив ОСОБА_12 на дворі. Вказує, що після того, як ОСОБА_14 пішов додому, то обвинувачений затягнув потерпілого за хату і там за хатою був до пів години. Стверджувала, що бачила, як обвинувачений копав потерпілого ногами. Зранку вона бачила, що ОСОБА_19 лежить там, куди його затягнув обвинувачений та бачила, як обвинувачений на плечах сам відніс труп на поле та утік. Стверджувала, що ОСОБА_14 потерпілого не бив, а тільки його підіймав.

Судом першої інстанції обґрунтовано було встановлено, що вказані показання свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_15 аналогічні їхнім первинним показанням під час слідчих експериментів 12 квітня 2019 року, що підтверджується протоколами проведення слідчих експериментів від 12 квітня 2019 року та відеозаписами даних слідчих дій (Т. 1 а.п. 211-213, 218-220).

Колегія суддів звертає увагу на те, що доводи ОСОБА_8 про причетність до злочину ОСОБА_14 перевірялись судом першої інстанції, внаслідок чого було встановлено їх повну неспроможність.

Так, в своїх показаннях свідок ОСОБА_14 детально пояснив про розвиток подій та стверджував, що бачив, як ОСОБА_8 вдарив потерпілого ОСОБА_12 в обличчя від якого останній упав на землю обличчям вверх. Він допоміг потерпілому встати і вони з ОСОБА_8 зайшли до хати, а потерпілий лишився на дворі біля дерева. Вказує, що перед тим, як піти додому він бачив, як обвинувачений, вийшов на подвір`я та продовжував бити потерпілого, наніс ще два або три удари в обличчя. Він пішов додому, а обвинувачений взяв потерпілого, який лежав обличчям вверх, за одяг та потягнув за хату. Стверджував, що крім ОСОБА_8 потерпілого у той вечір ніхто не бив, ніхто з ним не сварився.

Суд першої інстанції обґрунтовано звернув увагу на те, що аналогічні показання свідок ОСОБА_14 надав під час слідчого експерименту 12 квітня 2019 року, показав яким чином ОСОБА_8 наносив удари потерпілому, стверджував, що від повторного нанесення ударів потерпілому ОСОБА_20 з носа потекла кров та він знову впав на землю. Показував, як ОСОБА_21 за одяг ззаду (за комір) відтягнув потерпілого за хату (Т 1 а.п. 207-209).

Показання свідка ОСОБА_14 повністю узгоджуються з показаннями свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_15 в частині місця вчинення злочину, характеру насильства, яке було заподіяно обвинуваченим по відношенню до потерпілого, послідовності подій та які прямо вказують на винуватість обвинуваченого у вчиненні злочину, від якого настала смерть потерпілого.

Показання свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_13 та ОСОБА_15 в частині характеру насильства, яке було застосовано обвинуваченим ОСОБА_8 до потерпілого, способу нанесення тілесних ушкоджень та локалізації нанесених ударів, наслідків, що настали, у виді смерті потерпілого та її причини, повністю узгоджуються з висновком експерта №57 від 12 квітня 2019 року. Відповідно до вказаного висновку при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_12 було встановлено, що його смерть настала від закритої черепно-мозкової травми з крововиливами під м`яку мозкову оболонку та в речовину головного мозку, крововиливом в м`які тканини голови, синцями та саднами в ділянці обличчя, крововиливом в слизову оболонку нижньої губи посередині, що ускладнилася набряком та набуханням головного мозку. Закрита черепно-мозкова травма з крововиливами під м`яку мозкову оболонку та в речовину головного мозку, крововиливом в м`які тканини голови, синцями та саднами в ділянці обличчя, крововиливом в слизову оболонку нижньої губи посередині; закрита травма грудної клітки з переломами 3-го та 4-го ребер зліва; синець, садно шиї з крововиливом в м`які тканини шиї; утворились від дії тупих твердих предметів, прижиттєво, незадовго до настання смерті. Садно по зовнішній поверхні середньої третини правої гомілки утворилось в термін біля 2-4 діб до моменту настання смерті. Враховуючи характер черепно-мозкової травми, кількість, характер та локалізацію зовнішніх тілесних ушкоджень в ділянці голови, слід вважати, що вона утворилася від багаторазової дії тупих твердих предметів (не менше 5-ти точок прикладання травмуючої сили), якими могли бути як руки, ноги, так і інші тупі тверді предмети, в термін до 3-х годин до настання смерті. Наявність декількох точок прикладання сили (зон контакту з тупими твердими предметами ) на різних протилежних ділянках голови виключає можливість утворення зазначеної черепно-мозкової травми за механізмом удар - протиудар, під час падіння тіла на площину, а свідчить про її утворення внаслідок нанесення ударів тупими твердими предметами, якими могли бути як руки, ноги, так і інші тупі тверді предмети в ділянки голови, знаходиться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті, і має ознаки тяжких тілесних ушкоджень, що є небезпечними для життя в момент спричинення. Закрита травма грудної клітки з переломами 3-го та 4-го ребер зліва має ознаки тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, а решта описані вище тілесні ушкодження мають ознаки легких. Всі вказані вище тілесні ушкодження утворилися від дії тупих твердих предметів, могли утворитися і при нанесенні ударів такими предметами у вказані ділянки тіла і не є характерними для одномоментного чи багаторазового падіння на площину. ОСОБА_12 було нанесено не менше 5-ти ударів в ділянку голови, в ділянку грудної клітки не менше 2-х ударів, в ділянку правої ноги 2 удари. Судово-медичних даних, які б вказували на можливу боротьбу або самооборону немає. Характер закритої черепно-мозкової травми з крововиливами під м`яку мозкову оболонку та в речовину головного мозку, крововиливом в м`які тканини голови, синцями та саднами в ділянці обличчя, крововиливом в слизову оболонку нижньої губи посередині, дає можливість рахувати, що мало вірогідно, щоб ОСОБА_12 після її отримання міг виконувати самостійні рухи, наприклад рухатися, пересуватися, кричати та інше При судово-токсикологічній експертизі крові та сечі від трупа ОСОБА_12 виявлений етиловий спирт в концентрації: в крові - 2,15 проміле, в сечі - 1,58 проміле, що свідчить про те, що ОСОБА_12 вживав незадовго до настання смерті алкогольні напої, і стосовно живих осіб на момент настання смерті, концентрація етилового спирту може відповідати середньому ступеню алкогольного сп`яніння (Т.2 а.п. 6-12).

Колегія суддів вважає, що відсутні правові підстави для допиту судово-медичного експерта у судовому засіданні апеляційної інстанції, оскільки висновки вищевказаної експертизи не потребують додаткового роз`яснення, є чіткими та зрозумілими, належним чином мотивовані та не викликають сумніву в їх правильності.

Так, зі змісту висновків вищевказаної експертизи вбачається, що смерть потерпілого настала від закритої черепно-мозкової травми з крововиливами під м`яку мозкову оболонку та в речовину головного мозку, крововиливом в м`які тканини голови , яка утворилась від багаторазової дії тупих твердих предметів (не менше 5-ти точок прикладання травмуючої сили), якими могли бути як руки, ноги, так і інші тупі тверді предмети.

Показання свідка ОСОБА_15 в частині того, що саме обвинувачений відтягнув потерпілого за хату повністю узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_14 та узгоджуються з висновком експертизи одягу потерпілого № 100 від 27 травня 2019 року з фото таблицями, згідно якого на футболці потерпілого є розрив шва коміра справа, який утворився від перерозтягнення тканини вказаної ділянки тупими предметами. На спинці, задній поверхні правого рукава куртки, передній поверхні верхньої частини штанів, передній поверхні у верхній частині і задній поверхні у нижній частині їх обох штанин, передній і задній поверхнях туфель є сліди ковзання у вигляді поверхневого пошкодження шкіри і тканин одягу, слідів їх складчастого загладжування, накладень піску, глини, подекуди підсохлих частинок рослин, які могли утворитись при ковзанні (волочінні) одягу по поверхні землі. Крім того, на фоні слідів ковзання на спинці куртки справа та передній поверхні лівої штанини штанів є накладення частинок білого кольору, схожих на вапно чи фарбу, які могли утворитись при ковзанні по травмуючій поверхні, покритій такою речовиною. Утворення тілесних ушкоджень у потерпілого не супроводжувалось пошкодженням його одягу (Т.2 а.п. 47-53).

Суд першої інстанції обґрунтовано послався на висновок експерта №65 від 28 травня 2019 року, відповідно до якого при судово-цитологічному дослідженні піднігтьового вмісту лівої руки потерпілого ОСОБА_12 знайдено без`ядерні епітеліальні клітини, походження за рахунок власного нігтьового ложе вважається найбільш імовірним, а також виявлено кров людини. З врахуванням отриманих результатів, груп крові осіб, що проходять по справі експерт прийшов до висновку, про можливість походження цієї крові від підозрюваного ОСОБА_8 . Походження даних слідів крові від самого потерпілого ОСОБА_12 виключається (Т.2 а.п. 70-72).

Суд першої інстанції обґрунтовано на підтвердження встановлених фактичних обставин та доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, послався на сукупність доказів, що були досліджені при розгляді кримінального провадження та відповідають критеріям належності, допустимості, достовірності доказів.

Так, згідно з протоколом проведення слідчого експерименту від 16 квітня 2019 року та відеозаписом його проведення за участю ОСОБА_8 , останній розказав і показав, як на подвір`ї перед житловим будинком ОСОБА_13 бив руками потерпілого ОСОБА_12 в ділянку голови, як наносив йому лежачому удари руками і ногами, показав куди відніс тіло потерпілого наступного ранку (Т. 1 а.п. 214-217).

Наведений та викладений у вироку доказ був належним чином перевірений та оцінений судом першої інстанції при прийнятті рішення в даному провадженні, є належним, допустимим та у своїй сукупності з іншими доказами підтверджує вину ОСОБА_8 у вчиненні злочину.

Відповідно до протоколу огляду місця події від 11 квітня 2019 року з додатками зафіксовано місце виявлення трупа потерпілого ОСОБА_12 - на полі за селом Верхній Струтинь поблизу вул. Молодіжна, який лежав горілиць, очі та рот закриті, обличчя синюшного кольору, в носових ходах та на верхній губі наявна речовина бурого кольору, схожа на засохлу кров. На обличчі маються тілесні ушкодження, синці та садна. На передній частині горла трупа наявні подряпини та синці, а грудях біля лівого соска виявлено невеличкий шматок металевого проводу. На землі поблизу трупа виявлено пляму бурої речовини схожої на кров. На момент огляду трупне заклякання добре виражене у всіх групах м`язів (Т. 1 а.п. 182 - 189).

Згідно протоколу огляду місця події від 11 квітня 2019 року житлового будинку по АДРЕСА_2 з доданими до нього схемою та фотографіями, виявлено та вилучено дві пляшки об`ємом 0,25 л та одну об`ємом 0,5 л, три керамічні кружки, чотири склянки, спортивний рюкзак з надписом «AKTIV». Перед будинком на землі виявлено три сліди речовини бурого кольору подібної на кров та вилучено змиви з нашаруванням цієї речовини (Т.1 а.п. 191-203).

Дані вказаних протоколів огляду повністю узгоджуються з показаннями свідків в частині визначення місця вчинення злочину.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції були прийняті необхідні заходи щодо перевірки доводів обвинуваченого ОСОБА_8 про його непричетність до злочину, неодноразово допитувались свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_13 та ОСОБА_15 , які надали детальні та послідовні показання, в яких в категоричній формі стверджували про те, що саме дії обвинуваченого призвели до смерті потерпілого.

Колегія суддів, враховуючи вимоги ч.3 ст.404 КПК України вважає, що відсутні правові підстави для повторного допиту вищевказаних свідків у судовому засіданні апеляційної інстанції та допиту судово-медичного експерта щодо наданого ним висновку.

Так, відповідно до ч.3 ст.404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Зі змісту вищевказаної статті вбачається, що виключною підставою для повторно дослідження доказів в судовому засіданні апеляційної інстанції може бути тільки необхідність більш детально дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони були досліджені судом першої інстанції неповно або з порушенням.

Вказаною статтею також встановлені виключні випадки, коли суд апеляційної інстанції може дослідити нові докази, які не досліджувались судом першої інстанції.

Колегія суддів звертає увагу на те, що апеляційний суд не повинен підміняти собою суд першої інстанції і розгляд кримінального провадження у суді апеляційної інстанції істотно відрізняється від розгляду у суді першої інстанції, оскільки апеляційної інстанцією фактично перевіряється законність та справедливість судового рішення суду першої інстанції.

Виходячи зі змісту рішення Європейського суду з прав людини у справі «Васильєв проти України» (заява № 11370/02) від 21 червня 2007 року «повноваження судів вищої інстанції переглядати справи повинне використовуватись для виправлення судових помилок та неправильності у здійсненні правосуддя, а не для проведення нового розгляду справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні злочину та встановив, що наносячи потерпілому ОСОБА_12 удари у життєво важливий орган голову, обвинувачений усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій, міг і повинен був передбачити спричинення йому таким чином тяжких тілесних ушкоджень, та правильно кваліфікував його дії за ч.2 ст. 121 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Таким чином, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції, а тому апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає.

Апеляційним розглядом встановлено, що при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд першої інстанції в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, та дійшов правильного висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання в межах санкції ч.2 ст.121 КК України.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд визначив остаточне покарання за сукупністю злочинів на підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання призначеного обвинуваченому вироком Долинського районного суду Івано-Франківської області від 04 липня 2019 року більш суворим покаранням за цим вироком, та у строк покарання зарахував покарання, відбуте частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції покарання обвинуваченому ОСОБА_8 у вигляді позбавлення волі відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів і справедливим щодо досягнення мети покарання.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів не виявлено даних які б давали підстави вважати, що по кримінальному провадженні допускалися істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування судового рішення, та які б перешкоджали чи могли перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та постановити законний, обґрунтований і справедливий вирок.

Керуючись ст.ст. 376,404,405,407,418,419 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 25 травня 2020 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою,- в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5