В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" серпня 2020 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0008654 від 17 вересня 2018 року, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, неодруженого, офіційно непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, востаннє 20.10.2016 року вироком Святошинського районного суду м. Києва за ч.2 ст.185 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі, звільнений 26.01.2018 року по відбуттю строку покарання,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

в с т а н о в и в:

Судом встановлено, що 17 вересня 2018 року приблизно о 14 годині 30 хвилин ОСОБА_4 перебував на території Київської місцевої клінічної лікарні №3 по вул. Петра Запорожця, 26 у місті Києві, де помітив невідому йому раніше ОСОБА_6 , яка пересувалась на милицях, та на шиї у якої побачив золотий ланцюжок.

У цей час у ОСОБА_4 виник умисел, направлений на повторне відкрите викрадення чужого майна з метою протиправного збагачення.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_4 , діючи умисно, з корисливих мотивів, підійшов ззаду до потерпілої ОСОБА_6 шляхом ривка, відкрито викрав з шиї потерпілої золотий ланцюжок вагою близько 5,01 грамів, вартістю 4400 гривень, заволодівши таким чином майном потерпілої ОСОБА_6 , після чого штовхнувши її, від чого потерпіла впала.

З місця вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_4 зник, а викраденим розпорядився на власний розсуд.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_4 спочатку вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав частково та показав, що 17 вересня 2018 року приблизно о 14 годині 30 хвилин він перебував на території Київської місцевої клінічної лікарні №3 по вул. Петра Запорожця, 26 у міста Києва, де помітив потерпілу, яка пересувалась на милицях, та на шиї у якої знаходився золотий ланцюжок, який він вирішив викрасти. Тому він підійшов ззаду до потерпілої та штовхнув її в спину, від чого вона впала на землю, а потім одним ривком зірвав з її шиї золотий ланцюжок, після чого втік. В судовому засіданні ОСОБА_4 також повідомив, що на ланцюжку не було каблучки, та він не погоджується з тим, що в обвинувальному акті зазначено, що він також викрав і каблучку. Крім того, ОСОБА_4 зазначив, що здав золотий ланцюжок в ломбард, проте використав для цього паспорт ОСОБА_7 , а гроші забрав собі в сумі 3 500 гривень, в той же час не заперечує, що вартість ланцюжка може становити 5 600 гривень, як зазначено потерпілою. Згодом обвинувачений ОСОБА_4 змінив свою позицію та показав, що він не визнає свою вину, оскільки він не вчиняв вказаного кримінального правопорушення, а покази які він надав під час досудового розслідування та на початку судового розгляду надані ним під тиском працівників поліції.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини, вчинення кримінального правопорушення; 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання. Відповідно до ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачених ст. 91 КПК України покладається на прокурора.
Суд же відповідно до ст. 26 КПК України у кримінальному провадженні вирішує питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень, а ч. 1 ст. 337 КПК України передбачає, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, крім випадків, передбачених цією статтею.
Тобто обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, покладається на сторону обвинувачення безпосередньо у судовому засіданні.

Так, допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 показала, що у вересні жовтні 2018 року, точно вона вже не пам`ятає, в денний час вона йшла від лікаря територією лікарні за адресою: м. Київ, вул. П. Запорожця, 36, де на неї ззаду напав невідомий, який зірвав з її шиї золотий ланцюжок, на якому була також золота обручка, а потім її штовхнув, від чого вона впала на землю, а нападник втік. Також потерпіла зазначила, що нападник був одягнений в джинси та темну футболку з короткою зачіскою, схожий на обвинуваченого ОСОБА_4 . ОСОБА_8 зазначила, що цивільний позов підтримує в повному обсязі, оскільки їй так і не повернули золотий ланцюжок та обручку, яка була на ньому, а також потерпіла додала, що вона після нападу намагалася знайти свої речі на землі, однак навколо неї їх не було.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 суду показав, що він був запрошений працівниками поліції в якості понятого при проведенні слідчого експерименту за участю обвинуваченого, який проводили за адресою: м. Київ, вул. П. Запорожця, а саме на території лікарні. Під час проведення слідчого експерименту обвинувачений повідомив, що він зірвав з шиї потерпілої золотий ланцюжок та втік, після чого ланцюжок здав в ломбард. Також свідок повідомив, що під час проведення слідчого експерименту обвинувачений також показував всі свої дії, а після його завершення був складений протокол, який свідок підписав.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 суду надали аналогічні покази, надані свідком ОСОБА_9 .

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 суду показав, що з обвинуваченим він знайомий, оскільки вони проживають в одному будинку. В вересні 2018 року він їхав за автозапчастинами та, помітивши обвинуваченого, запропонував поїхати з ним, на що той погодився. Проїжджаючи по проспекту Алішера Навої в м. Києві, обвинувачений попросив зупинити автомобіль та кудись вийшов, а він (свідок) залишився в автомобілі. Приблизно через 15 хвилин обвинувачений повернувся до автомобіля та, нічого не розповідаючи, вони поїхали далі у справах. Свідок ОСОБА_7 показав, що він досить часто користується послугами ломбарду та дійсно 19.09.2018 року він здав в ломбард розірваний золотий ланцюжок, скрученої форми, вагою 5 г, який йому подарували, а також здав золотий хрестик, який йому належав. Вказані прикраси він здавав в ломбард на свій паспорт. Також свідок зазначив, що 17.09.2018 року о 10 годині 44 хвилин він до ломбарду жодних прикрас не здавав. Крім того, за участю свідка ОСОБА_7 було проведено слідчий експеримент, однак він не підтвердив достовірність вказаних в них обставин, оскільки зазначив, що він турбувався, щоб у нього не було проблем, а тому повідомив, те, що вказав йому слідчий.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 суду показав, що він працює слідчим Дніпровського УП ГУНП у м. Києві та під час досудового розслідування він проводив допит обвинуваченого ОСОБА_4 . Під час допиту обвинувачений зізнався, що вчинив злочин та розповів обставини його вчинення, а саме вказав, що в денний час він перебував на території лікарні за адресою: м. Київ, вул. П. Запорожця, де побачив потерпілу, яка була на милицях, повалив її на землю, зірвав з неї золотий ланцюжок, після чого втік, а ланцюжок здав до ломбарду, а також погодився на проведення слідчого експерименту. Також свідок повідомив, що ним як слідчим у вказаному кримінальному провадженні був допитаний свідок ОСОБА_7 , який зазначив, що він відвіз обвинуваченого до лікарні за адресою: м. Київ, вул. П. Запорожця, де чекав його в автомобіля, а після повернення обвинувачений показав йому золотий ланцюжок та попросив його здати в ломбард на паспорт свідка ОСОБА_7 . Крім того, свідок ОСОБА_12 зазначив, що ним, як слідчим, під час проведення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні було роз`яснено обвинуваченому та всім свідки їх права та обов`язки, та з його боку жодного тиску на обвинуваченого та свідків не було.

Також в судовому засіданні були дослідженні наступні докази.

Так, з протоколу огляду місця події від 17.09.2018 року вбачається, що за адресою: м. Київ, вул. П. Запорожця, 26, на території лікарні оглядається ділянка місцевості площею близько 10 кв. м. Вказана ділянка розташована поблизу відділення неврології. Ділянка освітлювана та на неї вказує потерпіла ОСОБА_6 . В ході огляду даної ділянки встановлено, що сліди вчинення кримінального правопорушення відсутні, явних ознак насилля не виявлено.

З відповіді на запит ПТ «Ломбард «Кредит Юніон» вбачається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 17.09.2018 року о 18 годині 53 хвилини за адресою: м. Київ, бул. Кольцова, 13, звертався до ПТ «Ломбард «Кредит Юніон» з приводу закладу майна, а саме: хрестик деформований за реактивом, 583 золото, загальною вагою 2,15, чистою вагою 2,15. Крім того, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 18.09.2018 року о 18 годині 01 хвилині за адресою: м. Київ, пр. Перемоги, 27-А, звертався до ПТ «Ломбард «Кредит Юніон» з приводу закладу майна, а саме: ланцюг, 583 золото, загальною вагою 0,65, чистою вагою 0,65. При цьому, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , 17.09.2018 року о 10 годині 44 хвилини за адресою: м. Київ, вул. Гната Юри, 11, звертався до ПТ «Ломбард «Кредит Юніон» з приводу закладу майна, а саме: ланцюг розірваний за реактивом, 583 золото, загальною вагою 5,69, чистою вагою 5,6. Також ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , 19.09.2018 року о 14 годині 38 хвилини за адресою: м. Київ, вул. Лятошинського, 18, звертався до ПТ «Ломбард «Кредит Юніон» з приводу закладу майна, а саме: ланцюг розірваний за реактивом, 583 золото, загальною вагою 5,01, чистою вагою 4,97.

Також згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 20.10.2018 року та переглянутого в судовому засіданні його відеозапису вбачається, що знаходячись за адресою: м. Київ, вул. П. Запорожця, 26, потерпілій було запропоновано розповісти, що у вказаний день відбулося за вказаною адресою, на що остання повідомила, що 17.09.2018 року близько 14 години 30 хвилин вона поверталася з процедур із лікарні, що по вул. П. Запорожця, 26 в м. Києві та, зайшовши на стежку за будівлю лікарні, почула як за нею почав хтось бігти. Вона спробувала відійти в бік, так як була на милицях, однак в цей час відчула, як хтось накинувся на неї ззаду та зірвав з шиї золотий ланцюжок, штовхнув її на землю. Внаслідок поштовху потерпіла ОСОБА_6 впала та побачила, як від неї далі по стежці тікає невідомий. На запитання, що саме було викрадено потерпіла повідомила, що невідомий зірвав ланцюжок із золота з плетінням «бісмарк», на якому знаходилась обручка. Питання: Чи могла обручка злетіти в той момент, коли невідомий зірвав ланцюжок? Відповідь: даного моменту я бачити не могла, так як невідомий напав позаду та від поштовху у мене злетіла заколка з волосся та сонцезахисні окуляри, які в подальшому працівники лікарні також не знайшли.

Крім того, протоколом проведення слідчого експерименту від 20.10.2018 року та переглянутого в судовому засіданні його відеозапису встановлено, що знаходячись за адресою: м. Київ, вул. П. Запорожця, 26, свідку ОСОБА_7 було запропоновано розповісти про події, що мали місце того дня. На що свідок повідомив, що 17.09.2018 року він разом із ОСОБА_13 рухались на автомобілі «Шевроле Лачетті» д.н.з. НОМЕР_1 з боку мосту «Московський» у м. Києві. ОСОБА_14 попросив зупинитися біля будинку, на який вказує свідок (№ 80 по вул. Алішера Навої в м. Києві). Після чого, ОСОБА_14 вийшов з автомобіля та пішов у невідомому напрямку. Повернувшись приблизно через 20 хвилин, ОСОБА_14 знову сів до салону автомобіля та показав золотий ланцюжок, звідки він у нього опинився ОСОБА_14 не пояснював. Далі вони поїхали в інших справах. Через декілька днів, коли свідок разом із ОСОБА_14 проїжджали по вул. Лятошинського у м. Києві, ОСОБА_14 попросив закласти даний ланцюжок до відділення ломбарду «Скарбниця», так як необхідні були грошові кошти. Враховуючи те, що у ОСОБА_14 не було паспорта, він попросив закласти на своє ім`я, що він і зробив, надавши у ломбарді свій паспорт громадянина України. З отриманих грошових коштів ОСОБА_14 розрахувався за бензин на авто.

При цьому, протоколом проведення слідчого експерименту від 30.10.2018 року та переглянутого в судовому засіданні його відеозапису встановлено, що знаходячись за адресою: м. Київ, вул. П. Запорожця, 26, у присутності всіх учасників слідчого експерименту підозрюваному ОСОБА_4 було запропоновано розповісти про події, що мали місце за вказаною адресою. На що підозрюваний повідомив, що 17.09.2018 року він перебував на території лікарні по вул. П. Запорожця, 26 у м. Києві, де помітив жінку, яка пересувалась на милицях. На шиї у неї він помітив золотий ланцюжок, який вирішив відкрито викрасти. Підозрюваний показав місце, де він розвернувся та направився за потерпілою, також вказав місце нападу, де він підбіг позаду до потерпілої, поштовхом зірвав з її шиї золотий ланцюжок. Після чого побіг далі по стежці і направився до автомобіля, в якому його чекав знайомий ОСОБА_14 , а саме на вул. Алішера Навої в м. Києві. На запитання, яким шляхом він зірвав ланцюг, підозрюваний повідомив, що шляхом поштовху позаду зірвав ланцюг, внаслідок чого вона впала. Також повідомив, що на ланцюжку ніяких золотих виробів не було. Викраденим майном в подальшому розпорядився шляхом закладу ланцюжка в ломбард на паспорт ОСОБА_14 , а отримані грошові кошти витратив на власні потреби. Крім того, підозрюваний ОСОБА_4 додатково повідомив, що дійсно штовхнув потерпілу, внаслідок чого вона впала.

Крім того, відповідно до ст. 23 КПК України сторона обвинувачення зобов`язана забезпечити присутність під час судового розгляду свідків обвинувачення, з метою реалізації права сторони захисту на допит перед незалежним та неупередженим судом. Даний обов`язок закону стороною обвинувачення належним чином не був виконаний. Свідок ОСОБА_15 викликалася в судові засідання, призначені на 12 лютого 2019 року, 06 березня 2019 року, 11 квітня 2019 року, 08 травня 2019 року, однак до суду на виклик не з`явилася, причини неявки суду не повідомляла. З метою дотримання розумних строків розгляду, сторона обвинувачення відмовилась від її допиту.

Оцінивши зібрані у кримінальному провадженні докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

При ухваленні вироку відносно обвинуваченого ОСОБА_4 суд вважає за необхідне відповідно до положень ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосувати як джерело права Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.

Так, у рішеннях «Коробов проти України» від 21.10.2011 року, «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року Європейський суд з прав людини зазначає, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.

Суд вважає, що стороною обвинувачення не було доведено те, що ОСОБА_4 під час відкритого викрадення майна потерпілої ОСОБА_6 заволодів її каблучкою, яка знаходилась на ланцюжку, оскільки показання обвинуваченого ОСОБА_4 , надані ним в судовому засіданні про те, що він заволодів лише ланцюжком потерпілої узгоджуються з іншими дослідженими доказами у кримінальному провадженні. Крім того, потерпіла ОСОБА_6 під час проведення слідчого експерименту також вказала, що вона відчула поштовх позаду себе, від чого в неї злетіла заколка з волосся та злетіли окуляри, а тому вона не могла бачити, чим саме відкрито заволодів обвинувачений під час нападу на неї. Також свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні повідомив, що ОСОБА_4 , повернувшись до автомобіля, передав йому лише ланцюжок.

Переконливі докази, які б свідчили про заволодіння обвинуваченим ОСОБА_4 каблучкою потерпілої ОСОБА_6 , суду надані не були, а тому суд вважає показання обвинуваченого в цій частині такими, що відповідають дійсності, оскільки вони узгоджуються іншими доказами у кримінальному провадженні.

Крім того, згідно довідки з ПТ «Ломбард «Кредит Юніон» № 59/11 від 29.11.2018 року, дослідженої в судовому засіданні, золотий ланцюг 585 проби, вагою 4,7 г, який належить потерпілій ОСОБА_6 , оцінений в 4 400 гривень.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 , своїми протиправними діями завдав потерпілій ОСОБА_6 матеріального шкоди на загальну суму 4 400 гривень.

Стосовно показань обвинуваченого та свідка ОСОБА_7 про те, що під час досудового розслідування на них чинився тиск з боку працівників поліції суд вважає, що в ході судового розгляду вони не знайшли свого підтвердження, оскільки під час допиту в якості свідка слідчого Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_12 , який здійснював досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні, встановлено, що ним, як слідчим, під час проведення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні було роз`яснено обвинуваченому та всім свідка їх права та обов`язки, та з його боку жодного тиску на обвинуваченого та свідків не було, вказане підтверджено і самим обвинуваченим ОСОБА_4 .

В той же час, суд критично ставиться до показань свідка ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_4 , оскільки вони є нелогічними, не послідовними. Крім того, в судовому засіданні ОСОБА_4 декілька разів змінював свої показання.

Враховуючи зазначене, суд вважає показання ОСОБА_4 такими, що не відповідають дійсності та свідчать про його намагання уникнути відповідальності за вчинений злочин.

При цьому органом досудового розслідування ОСОБА_4 обвинувачується у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненого повторно, тобто у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Однак допитавши в судовому засіданні обвинуваченого та потерпілу, а також дослідивши матеріали кримінального провадження, а саме протоколи проведення слідчих експериментів та переглянувши відеозаписи до них, суд приходить до висновку, про необхідність виключити з обвинувачення пред`явленого ОСОБА_4 , таку кваліфікуючу ознаку, як вчинення відкритого викрадення чужого майна (грабежу), поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, виходячи з наступного.

Як потерпіла, так і обвинувачений під час їх допиту показали, що обвинувачений ОСОБА_4 підійшов до потерпілої ззаду та шляхом ривка зірвав з її шиї ланцюжок, тобто відкрито заволодів майном потерпілої, а вже після цього штовхнув потерпілу, від чого остання впала на землю.

На підставі викладеного, суд робить висновки про те, що обвинувачений не здійснював цілеспрямованих дій, направлених на тілесну недоторканість потерпілої з метою відкритого вилучення майна, а обмежився прикладанням певних зусиль лише безпосередньо для вилучення майна, тобто застосував так званий ривок. В такому разі, дії обвинуваченого не можуть кваліфікуватись, як такі, що поєднані з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого. Не можна, на думку суду, кваліфікувати за вказаною ознакою і дії особи (поштовх), після того, як майно вже було вилучено. Аналогічна позиція висловлена також і в пленумі Верховного суду України № 10 від 06.11.2009 Про судову практику у справах про злочини проти власності.

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених у вироку, доведена повністю.

На підставі викладеного, суд вважає доведеною вину ОСОБА_4 у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), вчиненого повторно, тобто у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Призначаючи покарання ОСОБА_4 , суд у відповідності до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а саме його характер та ступінь суспільної небезпеки, та що вказаний злочин відповідно до ст. 12 КК України відносяться до тяжкого злочину, особу обвинуваченого, який неодружений, не працює, раніше неодноразово судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, а також враховує його вік та стан здоров`я.

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, згідно ст. 66 КК України, не встановлено.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, згідно ст. 67 КК України, є вчинення злочину щодо особи з інвалідністю.

Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

З урахуванням ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, та з урахуванням особи обвинуваченого, який раніше чотири рази засуджувався за злочини проти власності і суд вже звільняв його на підставі ст.75 КК України від відбування покарання з випробуванням, однак це не призвело до позитивних змін в його особистості й не створило в нього готовності до самокерованої право-слухняної поведінки у суспільстві, оскільки він знову вчинив злочин, суд не знаходить підстав для застосування щодо ОСОБА_4 положень ст.ст. 69, 75 КК України та вважає за доцільне призначити йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст.186 КК України. Таке покарання суд вважає необхідним та достатнім для його виправлення, а також для запобігання вчиненню нових злочинів.

В порядку ст.100 КПК України підлягає вирішенню питання речових доказів.

Також підлягає вирішенню цивільний позов.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України та ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Частина 1 ст. 128 КПК України передбачає, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Суд вважає, що в частині відшкодування матеріальної шкоди позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме в розмірі фактично завданих збитків на суму 4 400 гривень.

Процесуальні витрати не понесені.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 /п`яти/ років позбавлення волі.

Обрати запобіжний захід ОСОБА_4 у тримання під вартою, взявши його під варту в залі суду.

Визначити розмір застави ОСОБА_4 , достатній для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України, у виді 80 /вісімдесяти/ прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 168 160 /сто шістдесят вісім сто шістдесят/ гривень 00 копійок.

У разі внесення застави покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою до суду;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає чи перебуває без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

Визначити строк дії покладених на підозрюваного ОСОБА_4 вироком суду обов`язків - 60 днів з моменту внесення обвинуваченим, заставодавцем застави у розмірі, визначеному судом.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з 20 години 30 хвилин 05 серпня 2020 року.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 задовольнити частково.

Стягнути з засудженого ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 4 400 гривень в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

Речові докази у справі, а саме: три диски із інформацією проведення слідчих експериментів - залишити на при матеріалах кримінального провадження.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку через Дніпровський районний суд м.Києва шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасникам кримінального провадження роз`яснюється право ознайомитись із журналом судового засідання.

Суддя: