Справа № 645/1287/16-к
Провадження № 1-кс/643/4502/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.10.2020

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

захисника: ОСОБА_4 ,

захисника: ОСОБА_5 ,

потерпілої: ОСОБА_6 ,

перекладача: ОСОБА_7 ,

обвинуваченого: ОСОБА_8 ,

обвинуваченого: ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові заяви обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 про відвід судді ОСОБА_10 під час розгляду клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_8 за ч. ч. 3, 5 ст. 27, п. п. 6, 11 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 359 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 3, 5 ст. 27, п. п. 6, 11 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України,

ВСТАНОВИВ:
У провадженні Московського районного суду м. Харкова у складі колегії суддів: головуючий суддя: ОСОБА_11 , суддів ОСОБА_10 , ОСОБА_12 знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 за ч. ч. 3, 5 ст. 27, п. п. 6, 11 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 359 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 3, 5 ст. 27, п. п. 6, 11 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України.

Прокурором було подано клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Враховуючи перебування суддів ОСОБА_13 та ОСОБА_14 на лікарняному, розгляд вищевказаного клопотання прокурора здійснювався суддею ОСОБА_10 відповідно до п. 20-5 Перехідних положень Кримінального процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 28.10.2020 року під час розгляду суддею ОСОБА_10 клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинувачені ОСОБА_15 та ОСОБА_9 усно заявили про відвід судді ОСОБА_10 з підстав упередженості та необ`єктивності.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.10.2020 року заяви обвинувачених про відвід судді ОСОБА_10 під час вирішення нею клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою передано на розгляд судді ОСОБА_1 .

Під час розгляду заяв обвинувачених про відвід судді ОСОБА_10 захисником ОСОБА_4 було заявлено клопотання про повернення означених заяв обвинувачених про відвід судді ОСОБА_10 для їх вирішення колегією суддів, оскільки, на думку захисника, в даному випадку вирішення питання про відвід судді не може здійснюватися суддею одноособово, а повинно здійснюватися колегією суддів, яка розглядає кримінальне провадження.

У судовому засіданні обвинувачені підтримали вищевказане клопотання захисника та просили суд задовольнити його.

Прокурор та потерпіла у судовому засіданні заперечили проти задоволення вищевказаного клопотання.

Розглянувши вищевказане клопотання захисника ОСОБА_4 , суд вирішив відмовити в його задоволенні, оскільки положеннями чинного Кримінального процесуального кодексу України не передбачено вчинення судом такої процесуальної дії як повернення заяви про відвід.

При цьому, суд зазначає, що в даному випадку, обвинуваченими було заявлено відвід судді ОСОБА_10 під час розгляду нею клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою одноособово як іншим суддею зі складу колегії суддів на підставі п. 20-5 Перехідних положень Кримінального процесуального кодексу України, згідно з яким у разі неможливості у визначений цим Кодексом строк суддею (колегією суддів) розглянути клопотання про обрання або продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім клопотання, поданого на розгляд до Вищого антикорупційного суду, воно може бути передано на розгляд до іншого судді, визначеного в порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу, або розглянуто головуючим, а за його відсутності - іншим суддею зі складу колегії суддів, якщо справа розглядається колегіально, або може бути передано для розгляду до іншого суду в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції або до суду в межах юрисдикції різних апеляційних судів в порядку, передбаченому абзацом шостим цього пункту.

Відповідно до частини 1 статті 81 Кримінального процесуального кодексу України у разі заявлення відводу слідчому судді або судді, який здійснює судове провадження одноособово, його розглядає інший суддя цього ж суду, визначений у порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу. У разі заявлення відводу одному, кільком або всім суддям, які здійснюють судове провадження колегіально, його розглядає цей же склад суду.

Попри те, що нормами кримінально-процесуального закону прямо не передбачено порядку розгляду заяви про відвід судді який розглядає питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою одноособово як інший суддя зі складу колегії суддів на підставі п. 20.5. Перехідних положень Кримінального процесуального кодексу України, суд вважає за необхідне й можливе застосувати аналогію права. Зазначена можливість встановлена частиною 6 статті 9 КПК України, згідно з якою коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються встановлені частиною першою статті 7 КПК загальні засади кримінального провадження.

Враховуючи те, що в даному випадку розглядається не кримінальне провадження колегією суддів по суті, а вирішується питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на підставі п. 20.5 Перехідних положень Кримінального процесуального кодексу України, то складом суду в даному випадку є не колегія суддів, а суддя одноособово, у зв`язку з чим заява про відвід такому судді має розглядатися за правилами, передбаченими для розгляду питання про відвід судді, який розглядає справу одноособово.

У судовому засіданні обвинувачені підтримали подані ними заяви про відвід судді ОСОБА_10 та просили суд задовольнити їх.

Захисники обвинувачених у судовому засіданні також просили суд задовольнити заяви обвинувачених про відвід судді ОСОБА_10 .

Прокурор та потерпіла у судовому засіданні проти задоволення заяв обвинувачених про відвід судді ОСОБА_10 заперечили.

Заслухавши у судовому засіданні думку учасників судового провадження та дослідивши матеріали справи, суд зазначає наступне.

Інститут відводу (самовідводу) судді від участі у розгляді конкретної справи - це одна із найважливіших гарантій здійснення правосуддя справедливим судом. Він покликаний ліквідувати найменшу підозру у заінтересованості судді в результатах розглянутої справи, навіть якщо такої заінтересованості немає, бо тут головним є публічний інтерес.

Запровадження законодавцем інституту відводу, унормованого в положеннях статей 78-83 Кримінального процесуального кодексу України, мало на меті в першу чергу уникнення будь-яких ризиків можливості порушення основних засад (принципів) кримінального провадження, задекларованих у статті 7 Кримінального процесуального кодексу України, якими є: верховенство права; законність; рівність перед законом і судом; повага до людської гідності; забезпечення права на свободу та особисту недоторканність; недоторканність житла чи іншого володіння особи; таємниця спілкування; невтручання у приватне життя; недоторканність права власності; презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини; свобода від самовикриття та право не свідчити проти близьких родичів та членів сім`ї; заборона двічі притягувати до кримінальної відповідальності за одне і те саме правопорушення; забезпечення права на захист; доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень; змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; безпосередність дослідження показань, речей і документів; забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності; публічність; диспозитивність; гласність і відкритість судового провадження та його повне фіксування технічними засобами; розумність строків; мова, якою здійснюється кримінальне провадження, а також забезпечення гарантії дотримання декларованих Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року прав на судовий захист при зверненні особи до суду з метою їх реалізації.

У зв`язку з цим було визначено перелік випадків, за наявності яких може виникати можливість порушення наведених принципів та гарантій, які було унормовано, зокрема, у статтях 75, 76 Кримінального процесуального кодексу України.

Головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу - запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді.

За змістом статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року суд у межах своїх повноважень має бути неупередженим. Неупередженість зазвичай означає відсутність упередженості або суб`єктивного ставлення, що може бути оцінене багатьма способами (рішення Європейського суду з прав людини «Ветштайн проти Швейцарії»).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 09 листопада 2009 року у справі «Білуха проти України» зазначено, що «у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу й такий ступінь, що свідчать про небезсторонність суду». Стосовно відводу (як права сторони його ініціювати) вказано, що «особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного». Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але «вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими».

При вирішенні справи «Biluha v. Ukraine» Європейський суд з прав людини у пункті 49 рішення з посиланням на свою усталену практику зазначає, що наявність безсторонності відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. За суб`єктивним критерієм беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.

Окрім того, за практикою Європейського Суду з прав людини при вирішенні питання щодо існування легітимних причин сумніватися у неупередженості конкретного судді позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є наявність обґрунтованого сумніву в неупередженості суду. Особиста безсторонність суду презюмується, допоки не надано доказів протилежного.

Отже, при об`єктивному підході до встановлення наявності/відсутності упередженості суду (суддів) необхідно визначити, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність, зважаючи на безпосередню поведінку судді. Суб`єктивний критерій, у свою чергу, вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи, й лише після встановлення фактів у поведінці судді, які можна було б кваліфікувати як прояв упередженості, можливо ставити під сумнів його безсторонність.

Положеннями частини 1 статті 21 Кримінального процесуального кодексу України визначено, що кожному гарантується право на розгляд та вирішення справи незалежним і неупередженим судом.

Згідно з приписами частини 2 статті 80 Кримінального процесуального кодексу України відвід може бути заявлений особами, які беруть участь у кримінальному провадженні.

Відповідно до частини 1 статті 81 Кримінального процесуального кодексу України у разі заявлення відводу слідчому судді або судді, який здійснює судове провадження одноособово, його розглядає інший суддя цього ж суду, визначений у порядку, встановленому ч. 3 ст. 35 цього Кодексу.

Стаття 75 Кримінального процесуального кодексу України визначає обставини, які виключають участь судді в кримінальному провадженні та підстави для його відводу.

Так, частиною першою статті 75 КПК України встановлено, що слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні: 1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача; 2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник; 3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості; 5) у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.

Недопустимість повторної участі судді в кримінальному провадженні передбачено статтею 76 Кримінального процесуального кодексу України.

Відповідно до положень ст. 22 Кримінального процесуального кодексу України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

З норми статті 26 Кримінального процесуального кодексу України випливає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Обґрунтовуючи заяву про відвід судді ОСОБА_10 обвинувачений ОСОБА_15 вказує на те, що суддя ОСОБА_10 є необ`єктивною та упередженою, оскільки не має юрисдикції щодо розгляду даної справи, не знає положень чинного законодавства, приймає свавільні рішення про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без клопотання прокурора всупереч рішення Конституційного Суду України та ст. 194 Кримінального процесуального кодексу України, приймає рішення за відсутності належних доказів, має персональний інтерес, протягом всього часу розгляду справи не вчинила жодних дій для розгляду справи по суті, відмовляється слухати подані обвинуваченим численні заяви, порушує розумні строки розгляду справи, не слідкує за медичним доглядом обвинуваченого, на забезпечує проведення законного судового розгляду, не надає копій документів з матеріалів справи, ігнорує вимоги Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, порушує фундаментальні права обвинуваченого, продовжує здійснювати заміну адвокатів, з якими обвинувачений не має зустрічі.

Крім того, обвинувачений вказує на те, що у нього не має доступу до Кримінального процесуального кодексу України та Конституції України, а також зазначає про те, що ним були подані заяви, які відсутні в матеріалах справи.

Обвинувачений ОСОБА_9 зазначив, що визначені ним підстави для відводу судді ОСОБА_10 є ідентичними тим, про які наголошував обвинувачений ОСОБА_15 , а також додатково вказав на те, що дана справа розглядається вже дуже тривалий час - 5 років, на його думку суддя ОСОБА_10 діє всупереч приписів чинного законодавства. Крім того, обвинувачений зазначив, що наразі Харківським апеляційним судом розглядаються апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції про продовження строків запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, однак не дочекавшись рішення по вказаним апеляційним скаргам суддя ОСОБА_10 намагається знову вирішити питання про продовження запобіжного заходу.

Захисник ОСОБА_4 заяву обвинуваченого ОСОБА_9 про відвід судді ОСОБА_10 підтримав та просив суд задовольнити її. Також захисник зазначив, що справа розглядається дуже тривалий час, протягом 5 років обвинувачені перебувають під вартою без вироку суду, а суддею ОСОБА_10 порушуються розумні строки розгляду справи, і, при цьому, пріоритет надається стороні обвинувачення, оскільки клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою було подано лише тоді, коли це необхідно було для вирішення цього питання в порядку приписів п. 20.5. Перехідних положень Кримінального процесуального кодексу України.

Проте, на переконання суду, наведені обвинуваченими аргументи не є підставою для відводу судді ОСОБА_10 в розумінні приписів ст. 75 Кримінального процесуального кодексу України.

Разом з тим, суд зазначає, що положення Кримінального процесуального кодексу України передбачають порядок перевірки законності процесуальних дій судді і прийнятих ним процесуальних рішень, а також порядок їх оскарження у передбачених законодавством випадках. До компетенції судді суду першої інстанції під час розгляду заяви про відвід судді не відноситься вирішення питання щодо законності процесуальних дій і процесуальних рішень іншого судді тієї ж судової інстанції.

Окрім того, у висновку № 3 Консультативної ради європейських суддів щодо принципів та правил, які регулюють професійну поведінку суддів, зокрема, питання етики, несумісної поведінки та безсторонності, зазначено, що за загальним принципом судді повинні персонально бути повністю звільненими від відповідальності стосовно претензій, що пред`являються їм у зв`язку з добросовісним здійсненням ними своїх функцій. Судові помилки щодо юрисдикції чи процедури судового розгляду і визначенні чи застосуванні закону, здійсненні оцінки свідчень повинні вирішуватися за допомогою апеляції.

Наведені мотиви для відводу судді ОСОБА_10 , фактично є припущенням осіб, якими не наведено переконливих доводів, що свідчать про необ`єктивність чи упередженість судді ОСОБА_10 під час розгляду поданого прокурором клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Крім того, з доводів обвинувачених не простежується будь-яка залежність чи взаємозв`язок, що прямо чи опосередковано вказували б на упередженість чи необ`єктивність судді ОСОБА_10 .

Даних, які б свідчили, що відповідні процесуальні рішення приймались суддею ОСОБА_10 саме тому, що остання відчувала упереджене ставлення до тих чи інших учасників кримінального провадження, суду не надано. Так, всі доводи обвинувачених фактично зводяться до їх незгоди з процесуальними рішеннями, які прийняті суддею ОСОБА_10 під час розгляду відповідного кримінального провадження.

Не заперечуючи безумовне право обвинувачених на обстоювання їх правової позиції, яке гарантовано ст. 22 КПК України, суд вважає, що незгода обвинувачених із прийнятими суддею ОСОБА_10 процесуальними рішеннями, в т.ч. щодо продовження строків запобіжного заходу, не свідчить про упередженість останньої, а відтак не може бути підставою для відводу судді.

Твердження обвинувачених об`єктивно не підтверджуються, а містять лише суб`єктивну, власну оцінку обвинувачених діям судді ОСОБА_10 .

Будь-яких інших визначених законом підстав для відводу судді ОСОБА_10 в ході розгляду заяви про відвід, судом встановлено не було.

Розглядаючи заяву про відвід, суд позбавлений можливості надавати оцінку законності рішень іншого судді цього ж суду під час здійснення останнім судочинства. Вказані питання, згідно чинного законодавства України належать до виключної компетенції суду апеляційної та касаційної інстанцій.

Враховуючи наведене та діючи в межах повноважень, визначених законом, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав надавати по суті оцінку доводам обвинувачених щодо порушення суддею ОСОБА_10 норм процесуального права під час розгляду клопотання прокурора.

Таким чином, перевіривши викладені обвинуваченими доводи, суд дійшов висновку, що наведені обвинуваченими обставини не є підставою для відводу судді ОСОБА_10 в розумінні приписів статей 75, 76 Кримінального процесуального кодексу України.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяв обвинувачених про відвід судді ОСОБА_10 .

Керуючись ст. ст. 75, 76, 80, 81 Кримінального процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:
Відмовити у задоволенні заяв обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 про відвід судді ОСОБА_10 під час розгляду клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_8 за ч. ч. 3, 5 ст. 27, п. п. 6, 11 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 359 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 3, 5 ст. 27, п. п. 6, 11 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали буде проголошено 29.10.2020 року о 15 год. 05 хв.

Суддя ОСОБА_1