КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/6312/2020 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції ОСОБА_2
Категорія: ст. ст. 170-173 КПК України
У Х В А Л А
09 грудня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_6 , яка діє в інтересах ТОВ «ЛЕГАНЕС» на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2020 року,
прокурора ОСОБА_7 ,
ТОВ «ЛЕГАНЕС» - адвоката ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:
На обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що оскаржувана ухвала прийнята з порушенням норм процесуального та матеріального права. Прокурором не доведено значення вказаного майна для встановлення обставин у кримінальному провадженні і можливість використання його як доказу у цьому кримінальному провадженні. Слідчий суддя при накладенні арешту на майно ТОВ «Леганес» керувався виключно припущенням щодо можливості електронних ваг бути об`єктом кримінальних протиправних дій та речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні.
Також апелянт зазначає, що матеріали справи не містять інформації щодо повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення в даному кримінальному провадженні, тому власник майна ТОВ «Леганес» є третьою особою, однак в порушення вимог ч. 2 ст. 64-2 КПК України, з клопотанням про арешт майна звернувся слідчий.
Крім того апелянт зазначає, що копії матеріалів, які додані до клопотання, не завірені у передбачений Законом спосіб, у зв`язку із чим не можуть бути підставою для жодних висновків щодо обставин викладених у клопотанні.
На обґрунтування клопотання про поновлення строків на апеляційне оскарження апелянт зазначає, що клопотання про накладення арешту на майно ТОВ «ЛЕГАНЕС» було розглянуто у відсутності власника майна та його захисника. Ухвала про накладення арешту на майно-електронні ваги, до ТОВ «ЛЕГАНЕС» не направлялась та не надходила. ТОВ «ЛЕГАНЕС» отримало копію ухвали Голосіївського районного суду міста Києва від 12.10.2020 лише 17.11.2020.
Заслухавши доповідь судді, думку представника ТОВ «ЛЕГАНЕС» - адвоката ОСОБА_6 , яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити в повному обсязі, доводи прокурора, який заперечував проти задоволення поданої апеляційної скарги, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.
У відповідності до абз. 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, що в даному випадку мало місце, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
З матеріалів вбачається, що клопотання прокурора про арешт майна розглянуто 12.10.2020 року слідчим суддею без виклику представників ТОВ «ЛЕГАНЕС». Копію оскаржуваної ухвали, отримано 17.11.2020, дані факти не спростовуються матеріалами провадження, тому колегія суддів вважає, що строк подачі апеляційної скарги адвокатом ОСОБА_6 , яка діє в інтересах ТОВ «ЛЕГАНЕС» на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2020 року, пропущено з поважних причин, тому він підлягає поновленню.
Досудовим розслідуванням встановлено, що службові особи Київської митниці ДМС, діючи в інтересах окремих суб`єктів господарювання, що переміщують товари через митний кордон України, вчиняють зловживання своїм службовим становищем, що призводить до ненадходження до бюджету грошових коштів у вигляді митних платежів в сумі, яка у 250 і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян, що є тяжким наслідком.
Крім того, надано запит до спеціально уповноважених підрозділів Київській митниці Держмитслужби щодо правильності визначення коду товарів згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості за митною декларацією №UA100060/2020/337000 та Актом про проведення переогляду товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 02.10.2020.
За результатом проведеного переогляду товарів встановлено, що фактична кількість товарів та кількість вантажних місць є меншою від заявлених в митній декларації від 01.10.2020 №UA100060/2020/337000 (заявлено 54 090 шт., 1 175 вантажних місць; фактично - 53 680 шт., 1 166 вантажних місць).
На обґрунтування даного клопотання прокурор послався на те, що вказані предмети самостійно і в сукупності з іншими зібраними у кримінальному провадженні доказами мають суттєве значення для з`ясування обставин вчинення злочину, встановлення осіб, причетних до його вчинення, тому є необхідність у накладенні арешту на зазначені речі. Метою та підставою накладення арешту на речі є забезпечення збереження речових доказів, що визначено пунктом 1 ч. 2 ст. 170 КПК України.
12.10.2020 року ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва клопотання прокурора було задоволено.
З ухвали слідчого судді та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні доводи про накладення арешту на майно перевірялись судом першої інстанції. При цьому були досліджені матеріали судового провадження, а також з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на майно, з тих підстав, що воно у встановленому законом порядку визнано речовим доказом в рамках вказаного кримінального провадження та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.
На думку колегії суддів, слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, перевірив співрозмірність втручання у права особи з потребами кримінального провадження.
Крім того, ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.
Тому, з огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.
Оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що вказане майно можливо бути об`єктом кримінальних протиправних дій та є речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні, а тому слідчим суддею накладено арешт обґрунтовано, за наявності для цього достатніх правових підстав.
Також, арешт майна з підстав передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.
З урахуванням цього слідчий суддя, всупереч тверджень апелянта, встановив належні правові підстави, передбачені ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на майно.
В свою чергу, у кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Таким чином, накладення арешту на майно у даному кримінальному провадженні, за наявності для цього підстав відповідає вимогам КПК України. Матеріали судового провадження свідчать, що застосування зазначеного заходу забезпечення кримінального провадження є виправданим та необхідним у кримінальному провадженні.
Доводи апеляційної скарги щодо порушень судом норм КПК України не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та зазначені в апеляційній скарзі обставини не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали суду.
Твердження апелянта в частині того, що з клопотанням про арешт майна звернувся слідчий в порушення вимог ч. 2 ст. 64-2 КПК України є голослівними та спростовуються матеріалами справи, оскільки як вбачається з клопотання про арешт воно підписане та подане прокурором відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_7 , тобто з дотриманням вимог ч. 2 ст. 64-2 КПК України.
Також під час апеляційного розгляду не знайшло підтвердження твердження апелянта, що копії матеріалів, які додані до клопотання, не завірені у передбачений Законом спосіб, оскільки як вбачається з поданого клопотання про арешт майна та доданих до нього документів, вони прошиті, пронумеровані та скріплені печаткою.
Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.
Всі інші підстави підлягають з`ясуванню судом під час розгляду справи по суті.
Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Керуючись ст.ст. 170, 171, 307, 309,376, 405, 407, 422 КПК України, суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,
п о с т а н о в и л а:
Поновити адвокату ОСОБА_6 , яка діє в інтересах ТОВ «ЛЕГАНЕС» строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2020 року.
Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4