Справа № 752/9834/15 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/2126/20 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
___________________________________________________________________
У Х В А Л А
іменем України

20 жовтня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю: прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника адвоката ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Київської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_9 на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 03.03.2020 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Махарадзе, Грузія, громадянина Грузії, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
визнано невинуватим у пред`явленномуобвинуваченні за ч. 3 ст. 185 КК України та виправдано його, оскільки не доведено, щокримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно вироку суду, відповідно до обвинувального акту ОСОБА_7 у невстановлені досудовим розслідуванням місці та час, з метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на таємне викрадення чужого майна та протиправне обернення його у свою власність, поєднаного з проникненням до житла, за попередньою змовою групою осіб та з метою організації вчинення корисного, умисного кримінального правопорушення, вступив у злочинну змову з двома особами, матеріали стосовно яких виділені в окреме кримінальне провадження.

Таким чином, указані особи, заздалегідь, умисно і добровільно, усвідомлюючи наслідки своїх дій, до початку злочину домовились про спільне його вчинення, розподіливши між собою обов`язки щодо безпосередньої участі кожного у злочинній діяльності, згідно з яких кожен із співучасників виконував завчасно сплановану роль. Відповідно до злочинного плану ОСОБА_7 , виступаючи у ролі водія автомобіля марки «Opel Kadett» червоного кольору д.н.з. НОМЕР_1 повинен був забезпечити транспортування особи № 1 і особи № 2, матеріали стосовно яких виділені в окреме кримінальне провадження, на місце вчинення кримінального правопорушення, спостерігати за навколишньою обстановкою та в разі небезпеки попередити останніх, а в подальшому доставити їх разом із викраденим майном у попередньо домовлене місце, за що отримати частину викраденого майна. У свою чергу особа № 1, матеріали відносно якого виділені в окреме кримінальне провадження, повинен був шляхом вільного доступу потрапити до під`їзду попередньо визначено будинку та шляхом натискання на дзвінки до вхідних дверей встановити квартиру, в якій відсутні мешканці, після чого повідомити номер квартири особі № 2, матеріали стосовно якої о виділені в окреме кримінальне провадження, та у разі відсутності сторонніх осіб, спільно проникнути до житла з метою таємного викрадення речей. Особа № 2, матеріали стосовно якого виділені в окреме кримінальне провадження, в свою чергу повинен був сприяти особі № 1, матеріали стосовно котрого виділені в окреме кримінальне провадження, в протиправному проникненні до житла, спостерігати за навколишньою обстановкою та у разі небезпеки попередити останнього.

Реалізовуючи спільний злочинний умисел, направлений на викрадения чужого майна, поєднаного з проникненням до житла, за попередньою змовою групою осіб, діючи умисно незаконно з корисливих мотивів, ОСОБА_7 01.04.2015 року приблизно о 14 год. 40 хв. на автомобіля марки «Opel Kadett» червоного кольору д.н.з. НОМЕР_1 , разом із особою № 1 і особою № 2, матеріали стосовно яких виділені в окреме кримінальне провадження, прибули до 3-го корпусу буд. АДРЕСА_2 .

Особа № 1, матеріали стосовно якого виділені в окреме кримінальне провадження, згідно з відведеної йому ролі, шляхом вільного доступу зайшов до другого під`їзду будинку та, встановивши квартиру, в якій були відсутні мешканці, за деякий час повернувся до вищевказаного транспортного засобу. Остаточно обговоривши план спільних злочинних дій, особа № 1 та особа № 2, матеріали стосовно яких виділені в окреме кримінальне провадження, зайшли до вищевказаного будинку, а ОСОБА_7 залишився біля автомобіля спостерігати за навколишньою обстановкою, щоб у разі небезпеки попередити останніх.

Перебуваючи в під`їзді № 2 3-го корпусу буд. № 3 по пров. Задорожному в м. Києві та переконавшись у відсутності сторонніх осіб, а також в тому, що за їх діями ніхто не спостерігає, особа № 1 та особа № 2, матеріали стосовно яких виділені в окреме кримінальне провадження, за допомогою завчасно підготовлених спеціальних пристроїв і відповідних інструментів, умисно з корисливих мотивів, з метою незаконного, протиправного збагачення, шляхом пошкодження замикаючого пристрою вхідних дверей, проникли до кв. АДРЕСА_3 , в якій проживає ОСОБА_10 , звідки таємно викрали годинник ТМ «Fossil ES 3060» вартістю 1036 грн., фотоапарат «Nikon D 5100» вартістю 6853 грн. 88 коп., чохол відео/фото «Golla САМ Bag S G 1259 Nolal-black» вартістю 138 грн. 38 коп., електронний накопичувач «Transcend SDHC 32 GbClass 10» вартістю 203 грн. 50 коп., метелик від сережки із металу жовтого кольору вартістю 500 грн., підвіску у виді ключа із металу жовтого кольору вартістю 700 грн., ланцюжок з підвіскою у вигляді листка із металу жовтого кольору вартістю 2000 грн., каблучку із металу жовтого кольору вартістю 300 грн., каблучку з візерунками у виді слонів та каменем із металу жовтого кольору вартістю 2000 грн., сережки у виді кілець з метеликами із металу жовтого кольору вартістю 2500 грн., каблучку з каменем та фігурами у виді двох сердець із металу жовтого кольору, вартістю 3000 грн.

Після нього особа № 1 та особа № 2, матеріали стосовно яких виділені в окреме кримінальне провадження, з викрадениммайном на загальну суму 19232 грн. 26 коп. вийшли з квартири, завдавши тим самим матеріальної шкоди ОСОБА_10 на вищевказану суму та направилися до автомобіля марки «Opel Kadett» д.н.з. НОМЕР_1 , біля якого, згідно з відведеної йому ролі, їх чекав ОСОБА_7 , обернувши тим самим чуже майно на свою користь. В подальшому, перебуваючи біля автомобіля марки «Opel Kadett» д.н з. НОМЕР_1 та маючи можливість розпорядитися викраденим майном на власний розсуд, особу № 1та особу № 2, матеріали стосовно яких виділені в окреме кримінальне провадження, та ОСОБА_7 було затримано працівниками Управління карного розшуку Головного Управління МВС Українив м. Києві. Тобто, ДоборджгінідзеА., як зазначено в обвинувальному акті, вчинив злочин передбачений ч. 3 ст. 185 КК України, - таємне викрадення чужого майна, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням до житла.

За результатами судового розгляду суд прийшов до висновку, що відносно ОСОБА_7 , слід ухвалити виправдувальний вирок, оскільки не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим. До такого висновку, за результатами судового розгляду аналізуючи в сукупності докази надані стороною обвинувачення.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор Київської місцевої прокуратури № 1 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 03.03.2020 року скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки та керуючись ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом з незрозумілих підстав не взято до уваги та відкинуто докази обвинувачення, а також не надано належної оцінки поясненням потерпілого ОСОБА_10 та свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 . Окрім цього, вважає, що провина обвинуваченого підтверджується іншими доказами у своїй сукупності (речовими доказами, протоколом затримання), а показання свідка ОСОБА_14 вважає неналежними та недопустимими, оскільки будучи раніше не знайомим з обвинуваченим ОСОБА_7 , розповідає про події квітня 2015 року, як про такі, що добре запам`ятав тільки в частині, що йде на користь захисту, однак на додатково поставлені запитання стороною обвинувачення почав плутатись у показаннях. Тому, з наведеного, вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України доведена повністю та знайшла своє відображення в ході судового слідства. Крім того, апелянт вважає, що судом першої інстанції під час ухвалення виправдувального вироку не дотримано вимоги ст. 374 КПК України, оскільки випрадовуючи ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, на думку апелянта, наявні невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи, які не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.

У своїх запереченнях на апеляційну скаргу прокурора, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 зазначає, що наведені в апеляційній скарзі твердження не відповідають дійсності, оскільки вважає, що з самого початку досудового слідства всі докази участі ОСОБА_7 у скоєнні інкримінованого йому злочину базувалися лише на припущеннях та домислах, а досудове слідство проведено з грубим порушенням вимог КПК України, а докази, які на думку прокурора підтверджують участь ОСОБА_7 у скоєнні злочину, вважає неналежними, оскільки не містять достовірних даних про участь у злочині. У зв`язку з викладеним, вважає, що сторона обвинувачення, маючи за 5 років слідства ніяким чином не довела у суді пред`явлене обвинувачення і доказів вини не надала, а суд вичерпав усі реальні можливості отримання таких доказів та досконало дослідив усі наявні докази та прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність вини ОСОБА_7 у інкримінованому йому злочині.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, пояснення обвинуваченого та його захисника, які заперечували щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Згідно з положеннями ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Аналіз матеріалів кримінального провадження свідчить, що судом першої інстанції не допущено порушень вимог кримінально-процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування вироку (ч. 2 ст. 412 КПК України) і могли б вплинути на правильність висновків суду щодо недоведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому досудовим розслідуванням злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Так, відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Судом першої інстанції під час розгляду вказаного кримінального провадження в повній мірі дотримані вимоги ст. 370 КПК України.
Відповідно до ст. 374 КПК України у разі визнання особи виправданою у мотивувальній частині вироку зазначаються: формулювання обвинувачення, пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, яким керувався суд.

Із наведеного слідує, що суд при розгляді кримінального провадження повинен дослідити докази як ті, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, проаналізувати їх та дати оцінку з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності.

Як вбачається з вироку суду і матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції всебічно, повно та неупереджено дослідив всі обставини кримінального провадження, надав оцінку кожному доказу з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупності доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку і обґрунтовано прийшов до висновку про недоведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 185 КК України та виправдав за недоведеністю, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

Так, суд першої інстанції оцінивши в сукупності всі докази в частині обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, а саме, у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), поєднаного з проникненням до житла, за попередньою змовою групою осіб, правомірно дійшов висновку про відсутність достатніх даних, які б підтверджували вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, саме ОСОБА_7 .

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції.
У справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанїї» від 06 грудня 1998 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».
При вирішенні питання про вину обвинуваченої особи не можна виходити з припущень, а можна лише з належних доказів, які підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, за умов усунення всіх суперечностей, що мають місце, та відсутності будь-яких сумнівів у тому, що вина обвинуваченої особи доведена.
Положеннями ст. 92 КПК України визначено, що обов`язок доказування покладений на прокурора. Саме сторона обвинувачення повинна доводити винуватість особи поза розумним сумнівом, чого в даному кримінальному провадженні зроблено не було.
Відповідно до ст. 62 Конституції України, ч. 2 ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе вину особи поза розумним сумнівом.
Згідно з ч. 4 ст. 17 КПК України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь цієї особи.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції ретельно дослідивши всі зібрані по справі докази в їх сукупності і надавши їм належну юридичну оцінку, правильно встановив фактичні обставини справи та обґрунтовано виправдав ОСОБА_7 у зв`язку з недоведеністю, що ним вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України.
Слід зауважити на те, що згідно матеріалів кримінального провадження, стороною обвинувачення на підтвердження винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, письмових доказів суду надано не було, а показання свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_11 , ОСОБА_14 та потерпілого ОСОБА_10 судом першої інстанції були досліджені, і в сукупності з точки зору достатності, взаємозв`язку та всебічності, їм була дана належна оцінка.
Отже посилання прокурора в апеляційній скарзі, що судом не взято до уваги та відкинуто докази обвинувачення, а також не надано належної оцінки поясненням потерпілого ОСОБА_10 та свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , є надуманими.
Також є безпідставними та не грунтуються на матеріалах провадження, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 в інкримінованому йому злочині підтверджується іншими доказами у своїй сукупності (речовими доказами, протоколом затримання), оскільки матеріали даного кримінального провадження не містять наданих стороною обвинувачення протоколів слідчих дій (або копій).
Як зазначив суд першої інстанції, доказами, на яких прокурор обґрунтовував обвинувачення були лише показання свідків обвинувачення. Що стосується обставин та місця затримання ОСОБА_7 , показання свідків сторони обвинувачення, які є працівники поліції, не узгоджуються між собою та з показаннями свідка захисту.
Таким чином, винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, не доведена в суді прокурором достатнім обсягом належних та допустимих доказів. Наявність таких сумнівів не узгоджується з принципом доказування поза розумним сумнівом, що застосовується при оцінці доказів.
А тому, доводи прокурора в апеляційній скарзі, що судом неправомірно виправдано ОСОБА_7 за недоведеністю, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим за ч. 3 ст. 185 КК України, колегія суддів вважає необгрунтованими, у зв`язку з вище викладеним та тим, що апеляційна скарга не містять належного обґрунтування з посиланням на беззаперечні доводи наявності вини обвинуваченого у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 185 КК України, а лише посилається на ті ж докази, які були досліджені і оцінені судом першої інстанції, а тому колегія суддів вважає, що суд в повній мірі дослідив і оцінив наявні в матеріалах справи докази і прийшов до правильного висновку про недоведеність вини ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 185 КК України.
Посилання прокурора в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції допущені суттєві порушення кримінального процесуального закону, які полягають в тому, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, не можуть бути прийняті до уваги як надумані без відповідного обґрунтування та посилання на норми кримінально процесуального законодавства, які були порушені судом, та не відповідають матеріалам кримінального провадження.

Згідно ст. 85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Відповідно до ст. 86КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.
Тому також не грунтуються на вимогах закону посилання прокурора в апеляційній скарзі на те, що показання свідка ОСОБА_14 , допитаного за клопотанням сторони захисту, слід вважати неналежними та недопустимими з тих підстав, що свідок ОСОБА_14 , «будучи раніше не знайомим з обвинуваченим ОСОБА_7 , розповідає про події квітня 2015 року, як про такі, що добре запам`ятав тільки в частині, що йде на користь захисту, однак на додатково поставлені запитання стороною обвинувачення почав плутатись у показаннях».

Суд першої інстанції, ухвалюючи виправдувальний вирок, зробив ґрунтовний аналіз доказів, що були надані стороною обвинувачення, дослідив показання виправданого, потерпілого, свідків, надані ними в судовому засіданні, повно та об`єктивно встановив обставини справи в межах пред`явленого обвинувачення на підставі заявлених сторонами доказів, яким судом надана оцінка з точки зору їх належності і допустимості та дійшов обґрунтованого висновку про те, що сторона обвинувачення не довела та не надала суду допустимих і достатніх доказів винуватості ОСОБА_7 , а тому в його діях відсутня як об`єктивна, так і суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

З урахуванням наведеного колегія суддів доходить висновку про те, що оскаржуваний вирок суду є законним та обґрунтованим, відповідає вимогам закону щодо його форми та змісту.

Колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора та скасування оскаржуваного вироку суду, а також вважає за необхідне зазначити, що доводи прокурора, викладені в апеляційній скарзі, в цілому не обґрунтовують наявності обставин, що зумовлюють скасування вироку суду, що є предметом апеляційних вимог.

Отже, доводи, наведені в апеляційній скарзі прокурора, не дають достатніх підстав для спростування законності та обгрунтованості оскаржуваного вироку суду, тому апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Київської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_9 залишити без задоволення , а вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 03.03.2020 року щодо ОСОБА_7 - без змін.
Ухвала може бути оскаржена протягом трьох місяців з дня проголошення в касаційному порядку до Верховного Суду.

Головуючий

Судді: