Справа № 307/400/20
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и
01.04.2020 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючий), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , з участю секретарки судового засідання ОСОБА_4 , обвинуваченої ОСОБА_5 , захисника адвоката ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_7 розглянув у відкритому судовому засіданні провадження № 11кп/4806/624/20 за клопотанням про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою та клопотанням про зміну запобіжного заходу, в якому обвинувачена ОСОБА_5 і захисник ОСОБА_6 подали апеляційну скаргу на ухвалу Тячівського районного суду Закарпатської області від 14.02.2020 в частині обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Цією ухвалою за клопотанням прокурора у кримінальному провадженні № 0001105 на строк до 14.04.2020 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки та мешканки АДРЕСА_1 , вдови, непрацюючої, не судимої, обвинуваченої в учиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, та відмовлено в задоволенні клопотання обвинуваченої ОСОБА_5 і захисника ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу в виді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Цією ж ухвалою кримінальне провадження щодо ОСОБА_5 призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 11:10 24.02.2020.

ОСОБА_5 обвинувачується у тому, що 17.11.2019 приблизно о 19:00 за місцем свого проживання - в будинку АДРЕСА_1 , під час конфлікту з співмешканцем ОСОБА_9 схопила його за одяг, потягла на себе, повалила на підлогу, взяла віник і його руків`ям нанесла ОСОБА_9 удар в область лівої скроні та декілька ударів руками і ногами по різних частинах тіла, якими заподіяла потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, що спричинили його смерть.

Клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою прокурор вмотивував тим, що ОСОБА_5 обвинувачується в тяжкому злочині за який передбачено покарання до 10 років позбавлення волі; обвинувачена може переховуватися від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення; незаконно впливати на потерпілих, свідків, експертів, спеціалістів; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення, а строк дії попередньої ухвали, на підставі якої вона утримується під вартою, закінчується 18.02.2020. Прокурор указує, що обвинувачена не має міцних соціальних зв`язків: постійного місця роботи, сім`ї, а інші більш м`які запобіжні заходи запобігти заявленим ризикам не зможуть і не забезпечать виконання покладених на неї процесуальних обов`язків.

Обвинувачена і захисник у клопотанні про зміну запобіжного заходу вказують, що слідчі дії, які вважав за потрібне виконати орган досудового розслідування, виконані, докази зібрані, досудове розслідування закінчене, отже перешкодити йому ОСОБА_5 в будь-якому разі, не може. Окрім цього, вона повністю визнає факт конфлікту з потерпілим, нанесення йому тілесних ушкоджень, свою провину, щиросердно розкаюється, шкодує про вчинене і стверджує, що не бажала настання таких наслідків. Зауважують, що, згідно з висновком експерта, якого не було в розпорядження слідчого судді на час застосування запобіжного заходу, життєво важливі органи потерпілого ударами не уражені, проте у нього виявлені ознаки двобічного туберкульозу та полікістозу печінки, які також сприяли настанню смерті. Вважають, що натепер відпали ризики, якими обґрунтовувалось взяття ОСОБА_5 під варту, а натомість виникли сумніви щодо правильності кваліфікації її дій за ч.2 ст. 121 КК України. Просять запобіжний захід щодо ОСОБА_5 змінити з тримання під вартою на домашній арешт.

Ухвалу в частині що стосується запобіжного заходу суд вмотивував тим, що ОСОБА_5 обвинувачується в тяжкому злочині за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років, що заявлені при взятті її під варту ризики продовжують існувати, оскільки судовий розгляд лише розпочинається, докази ще не досліджені і обвинувачена може впливати на потерпілого та свідків.

В апеляційній скарзі обвинувачена і захисник просять ухвалу в частині обрання запобіжного заходу скасувати та ухвалити у цій частині нову ухвалу, якою обрати запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту з покладенням на ОСОБА_5 обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України. Посилаються на ті самі доводи, які вказані в їх клопотанні, і стверджують, що суд не приділив їм належної уваги. Вказують, що ОСОБА_5 позитивно характеризується за місцем проживання, є пенсіонеркою, багатодітною матір`ю: має двох синів і двох доньок, власний житловий будинок, раніше до кримінальної чи адміністративної відповідальності не притягалася. Вважають, що прокурор не довів ні існування заявлених ризиків ні недостатності застосування менш жорсткого запобіжного заходу.

Учасники кримінального провадження були завчасно, установленим порядком повідомлені про час і місце апеляційного розгляду провадження, однак прокурор у судове засідання не прибув, про причини неприбуття суд не повідомив, клопотання про перенесення апеляційного розгляду провадження не подав.

Апеляційний суд заслухав доповідь судді про зміст оскарженої ухвали, доводи і вимоги, викладені в апеляційній скарзі, пояснення захисника, обвинуваченої та потерпілого на підтримання апеляційних вимог, перевірив матеріали провадження, обговорив доводи, викладені у клопотаннях, оскарженій ухвалі, в апеляційній скарзі та поясненнях, і доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задовільненню з таких підстав.

Статтею 2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до вимог ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, окрім іншого, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

Згідно з ч.2 ст. 91 КПК України доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Відповідно до ч.1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, в кримінальному провадженні у формі публічного обвинувачення покладається на слідчого, прокурора.

Це означає, що метою доказування і обов`язком слідчого, прокурора, є встановлення всіх обставин, які мають значення для кримінального провадження: не тільки тих, які зазначені в ч.1 ст. 91 КПК України і викривають обвинуваченого.

Метою застосування запобіжного заходу, згідно з ч.1 ст. 177 КПК України, є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч.4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання щодо особи запобіжного заходу прокурор доведе наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, достатніх підстав вважати, що існує хоча б один з ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, але не доведе недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, слідчий суддя, суд, має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Розглядаючи клопотання, суд першої інстанції цих вимог не додержав у повній мірі, не встановив і не зазначив в ухвалі конкретних обставин, які переконували б у недостатності застосування щодо ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу.

Обвинувачена утримується під вартою з 19.11.2019. Попередні судові рішення про тримання її під вартою ґрунтувались на тому, що вона підозрюється в кримінальному правопорушенні, за яке передбачено покарання до десяти років позбавлення волі, не має міцних соціальних зв`язків, постійного місяця роботи, може переховуватися від органів досудового розслідування і суду, знищити, сховати або спотворити речі або документи, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілих, свідків, експертів, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Зі змісту оскарженої ухвали вбачається, що суд погодився тільки з існуванням ризиків незаконного впливу обвинуваченої на потерпілого та свідків.

Досудове розслідування у кримінальному провадженні закінчено, обвинувальний акт передано до суду. Згідно з висновком судово-медичного експерта в крові трупа ОСОБА_9 виявлено етиловий спирт у концентрації 2,42 проміле, встановлено, що потерпілий страждав від двобічного туберкульозу та полікістозу печінки, які сприяли настанню смерті від травматичного шоку, що настав внаслідок комбінованої травми голови, тулубу та кінцівок. Формулювань, зміст яких свідчив би про визнання судом існування інших заявлених прокурором ризиків, оскаржена ухвала не містить, прокурор через невизнання їх існування судом апеляційної скарги не подав. Ці факти дають підстави вважати, що всі докази, які вважала за потрібне і можливе здобути сторона обвинувачення, здобуті, а всі інші заявлені прокурором ризики, окрім визнаних судом, існувати перестали.

На думку суду першої інстанції тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченій у разі доведеності її вини, дає підставу для припущення ризиків її впливу на потерпілого та свідків. Разом з тим, переконливих доказів на обґрунтування наявності цих ризиків в даний час, в оскарженій ухвалі не наведено і в матеріалах провадження немає.

З пояснення обвинуваченої під час апеляційного розгляду справи вбачається, що ОСОБА_9 тривалий час проживав у неї, не хотів йти, зловживав спиртними напоями, часто, як і цього разу, поводив себе нахабно, агресивно і це призводило до конфліктів між ними.

Потерпілий ОСОБА_7 син ОСОБА_9 під час апеляційного розгляду провадження цих пояснень обвинуваченої не спростовував, охарактеризував її винятково позитивно і просив задовольнити апеляційну скаргу. Доказів, які вказували б на наміри обвинуваченої чинити на будь-кого негативний вплив сторона обвинувачення суду не надала.

ОСОБА_5 визнає свою провину, позитивно характеризується сільським головою, притягується до кримінальної відповідальності вперше, є пенсіонеркою, має постійне місце проживання, чотирьох дорослих дітей, похилого віку матір, за станом здоров`я потребує медичної допомоги, яка у звичайних умовах ув`язнення ускладнена.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд визнає, що подальше тримання ОСОБА_5 під вартою виходить за межі як мети застосування запобіжного заходу, визначеної у ч.1 ст. 177 КПК України, так і потреб судового провадження.

На переконання апеляційного суду прокурор у клопотанні і суд в оскарженій ухвалі не довели, що ОСОБА_5 тепер може створити кримінальному провадженню такі перешкоди, запобігти яким менш жорсткий запобіжний захід неспроможний. За таких обставин і сама лише ступінь тяжкості кримінального правопорушення, у якому обвинувачується ОСОБА_5 , достатньою підставою для подальшого тримання її під вартою вважатись не може.

Згідно з приписами ч.1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду провадження за скаргою на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін; змінити ухвалу, скасувати ухвалу повністю чи частково і постановити нову ухвалу, скасувати ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Керуючись статтями 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу задовольнити.

Ухвалу Тячівського районного суду від 14.02.2020 в частині обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 , обвинуваченої в кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.2 ст. 121 КК України, скасувати.

Клопотання прокурора в кримінальному провадженні № 0001105 про застосування щодо обвинуваченої ОСОБА_5 запобіжного заходу в виді тримання під вартою задовольнити частково.

Клопотання обвинуваченої ОСОБА_5 і захисника ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу щодо ОСОБА_5 задовольнити.

Застосувати щодо обвинуваченої ОСОБА_5 запобіжний захід у виді домашнього арешту на строк до 24:00 14.04.2020.

Заборонити ОСОБА_5 залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , з 21 до 06 години щодобово.

Обвинувачену ОСОБА_5 негайно звільнити з-під варти в залі суду.

Зобов`язати ОСОБА_5 повідомляти Тячівський відділ поліції ГУНП в Закарпатській області, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.

Копію цієї ухвали передати для виконання в частині застосування запобіжного заходу начальнику Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області і начальнику Закарпатської УВП № 9.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню касаційним порядком не підлягає.

Судді: