справа № 691/1412/18
провадження № 1-кп/691/150/19
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2019 рокуГородищенський районний суд Черкаської області

в складі :

судді ОСОБА_1

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2

прокурорів ОСОБА_3

ОСОБА_4

потерпілої ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Городище кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Вільшана, Городищенського району, Черкаської області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з середньою спеціальною освітою, одруженого, не працюючого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Згідно обвинувального акту, ОСОБА_8 , 09.07.2018 року, близько 09 години 30 хвилин, знаходячись в приміщенні службового кабінету спеціаліста 1 категорії землевпорядника Вільшанської селищної ради, за адресою вул. Шевченка, 190, смт. Вільшана, Городищенського району, Черкаської області, з метою спричинення тілесних ушкоджень, умисно наніс один удар кулаком лівої руки в праве передпліччя ОСОБА_5 , чим спричинив їй тілесні ушкодження у вигляді синця правого передпліччя, які, згідно висновку судово-медичного експерта № 05-11-01/170 від 02.10.2018 року, відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Вказані дії стороною обвинувачення кваліфіковані за ч. 1 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.

В підтвердження винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення (злочину), сторона обвинувачення, посилається на показання потерпілої та свідків, які були безпосередньо допитані в судовому засіданні, а саме:

- показання потерпілої ОСОБА_5 , яка пояснила, що 09.07.2018 року о 08.00 годині вона прийшла на робоче місце у свій службовий кабінет. Близько 09.00 години, почула крики в кабінеті селищного голови. Потім зайшов ОСОБА_8 та наказним тоном, сказав: «Йди сюди!». Він обзивав її та селищного голову. Скандал був пов`язаний зі спадщиною, зокрема з розміром земельної ділянки, яку успадкував ОСОБА_8 . Вона пішла до себе в кабінет взяти кадастрову книгу, а ОСОБА_8 - за нею. Потім зайшов селищний голова. Коли вона діставала кадастрову книгу, ОСОБА_8 її вдарив. Удар був навмисним, після якого залишився синець. На зауваження, ОСОБА_8 не реагував, продовжуючи її обзивати. При цьому був присутній селищний голова. В селищній раді були інші працівники та одна відвідувачка, проте вони не бачили, як ОСОБА_8 наніс їй удар. Вона, сидячи за своїм робочим столом, намагалась дістати кадастрову книгу, а коли припіднялась, дивлячись вниз і беручи книгу, то ОСОБА_8 наніс їй навмисний удар, як їй здалося, лівою рукою. Її намагання дістати книгу, ОСОБА_8 не міг зрозуміти як її спробу нанести йому удар. Розмова йшла про землю і вона намагалась надати роз`яснення ОСОБА_8 , а він її вдарив. В поліцію телефонували два рази. Одного разу працівники селищної ради щодо поведінки ОСОБА_8 , а другого разу телефонувала вона по причині нанесення їй тілесних ушкоджень ОСОБА_8 . На наступний день, вона їздила в м. Корсунь-Шевченківський до експерта. До цього випадку, у неї з ОСОБА_8 тривалий час були неприязні відносини, які розпочалися, на її думку, з часу, коли вони разом проходили конкурс на посаду землевпорядника селищної ради. Претензій матеріального характеру до ОСОБА_8 не має, проте миритися не бажає. Підтримує обвинувачення, при призначенні покарання, покладається на розсуд суду;

- показання свідка ОСОБА_9 , який пояснив, що, на початку робочого дня, 09.07.2018 року, в кабінеті землевпорядника Вільшанської селищної ради, стався інцидент між ОСОБА_8 і землевпорядником ОСОБА_5 . Він був при цьому присутній. Зранку ОСОБА_8 забіг в приміщення селищної ради в збудженому стані і пішов у кабінет землевпорядника. Він пішов за ним. При передачі документів, стався удар по правій руці землевпорядника. ОСОБА_8 наніс умисний удар ОСОБА_5 долонею лівої руки по її правій руці, коли та чи брала від нього, чи передавала йому якийсь документ формату А4. ОСОБА_8 не міг подумати, що потерпіла в цей час хоче нанести йому удар. Від удару утворився невеликий синяк. На потерпілій був одяг з коротким рукавом. Після цього, він попросив ОСОБА_8 вийти на подвір`я і заспокоїтись. Вже перебуваючи на подвір`ї, він викликав поліцію, так як вони із ОСОБА_8 збирались їхати до спірної земельної ділянки, а також в зв`язку з поведінкою останнього під час конфлікту;

- показання свідка ОСОБА_10 , яка пояснила, що 09.07.2018 рок, близько 09.00 години, в приймальню селищної ради увірвався ОСОБА_8 та відразу забіг до кабінету голови. При цьому, останній на всіх кричав. Що відбувалось в кабінеті ОСОБА_5 , вона не бачила, лише чула крики. Потім ОСОБА_5 зайшла і показала синяк на правій руці, який був не вище ліктя і не на кисті руки, синього кольору. ОСОБА_5 пояснила, що ОСОБА_8 зайшов до неї по питанню землі і чи то вдарив її по руці, чи то взяв за руку, точно не пам`ятає;

- показання свідка ОСОБА_11 , яка пояснила, що того дня, близько 09.00 години, вона знаходилась на робочому місці. В цей час, в прийомну забіг ОСОБА_8 та запитав чи є голова і пішов до його кабінету, де вчинив сварку. Вийшов голова, а потім секретар, якій ОСОБА_8 сказав, щоб та йшла на своє робоче місце. Потім ОСОБА_8 пішов у кабінет землевпорядника, звідки чулася сварка. Пізніше прийшла ОСОБА_5 і повідомила, що ОСОБА_8 її вдарив і показала синця рожево-синього кольору на правій руці, який знаходився не вище ліктя. Яким чином ОСОБА_8 наніс їй удар, не пояснювала. Що відбувалося в кабінеті ОСОБА_5 , вона не бачила, проте знає, що під час сварки, там також був присутній селищний голова;

- показання свідка ОСОБА_12 , яка пояснила, що 09.07.2018 року, близько 09.00 години, вона почула, як в приміщенні селищної ради люди голосно сперечалися. Вона вийшла з кабінету в приймальню, де у ОСОБА_8 з селищним головою відбувалася сварка, при цьому ОСОБА_8 сказав їй, щоб вона поверталась до свого кабінету, а сам пішов до кабінету ОСОБА_5 , де сварка продовжилась. Пізніше прийшла ОСОБА_5 та повідомила, що ОСОБА_13 її вдарив і показала синця, синьо-червоного кольору, який був на правій руці, ближче до ліктя. Одяг на ОСОБА_5 був з коротким рукавом.

Крім того, в якості доказів винуватості ОСОБА_8 в інкримінованому йому злочині, стороною обвинувачення надано наступні письмові докази, які безпосередньо досліджені судом, а саме:

- витяг з ЄРДР по кримінальному провадженню № 0000349 від 11.07.2018 року;

- заяву ОСОБА_5 про притягнення ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності від 10.07.2018 року, яка зареєстрована 11.07.2018 року за № 1971;

- висновок спеціаліста в галузі судово-медичної експертизи від 10.07.2018 року № 05-11-01/123, який проведений на підставі самозвернення (письмова заява від 10.07.2018 року), згідно якого на тілі ОСОБА_5 , на задньо-ліктьовій поверхні верхньої третини правого передпліччя, виявлені тілесні ушкодження у вигляді синця правого передпліччя;

- доручення на проведення досудового розслідування від 11.07.2018 року по кримінальному провадженню № 0000349, внесеному до ЄРДР 11.07.2018 року;

- довідку про прийняття та реєстрацію заяви від 11.07.2018 року;

- повідомлення прокурору про початок досудового розслідування від 11.07.2018 року в кримінальному провадженні № 0000349;

- постанову заступника керівника смілянської місцевої прокуратури від 12.07.2018 року про призначення групи прокурорів у кримінальному провадженні;

- протокол проведення слідчого експерименту від 14.09.2018 року за участі потерпілої ОСОБА_5 з фототаблицею, згідно яких потерпіла розповіла та показала, яким чином ОСОБА_8 наніс їй удар;

- протокол проведення слідчого експерименту від 17.09.2018 року за участі свідка ОСОБА_9 з фототаблицею, згідно яких свідок розповів та показав, яким чином ОСОБА_8 наніс удар ОСОБА_5 ;

- клопотання слідчого СВ Городищенського ВП Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_14 про призначення судово-медичної експертизи від 17.09.2018 року;

- копію ухвали слідчого судді Городищенського районного суду від 20.09.2018 року про призначення судово-медичної експертизи;

- висновок експерта № 05-11-01/170 від 02.10.2018 року, згідно якого ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження у вигляді синця правого передпліччя, які утворилися від дії тупого твердого предмету, не спричиняють короткочасного розладу здоров`я і по цій ознаці відносяться до легких тілесних ушкоджень та могли утворитися при обставинах, вказаних потерпілою під час проведення з нею 14.09.2018 року слідчого експерименту та при обставинах, вказаних свідком ОСОБА_9 під час проведення з ним 17.09.2018 року слідчого експерименту;

- світлокопію форми № 1 (заяви про видачу паспорта) ОСОБА_8 ;

- довідку-характеристику від 18.07.2018 року № 02-34/969 на ОСОБА_8 за підписом селищного голови ОСОБА_9 ;

- довідки КЗ «Городищенського РТМО» № 193 та № 211 від 14.09.2018 року, згідно яких ОСОБА_8 на обліку у наркологічному та психіатричному кабінетах не перебуває;

- вимогу УІАП ГНП в Черкаській області від 20.09.2018 року, згідно якої ОСОБА_8 раніше не судимий;

- повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення від 18.10.2018 року, згідно якої ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України;

- запит прокурора на адресу підозрюваного ОСОБА_8 про надання доступу до матеріалів, доказів та можливості скопіювати матеріали, які вони (сторони захисту) мають намір використати, як доказ в суді від 30.10.2018 року № 8992 вих. 18, в якому ОСОБА_8 повідомив, що матеріали, документи і інші докази, якими він міг би спростувати підозру обвинувачення на даний час у його розпорядженні відсутні. Докази, якими він мав намір спростувати обвинувачення, слідством не здобуті через не проведення слідчого експерименту з ним та судово-медичної експертизи за його результатами;

- запит прокурора на адресу захисника ОСОБА_6 про надання доступу до матеріалів, доказів та можливості скопіювати матеріали, які вони (сторони захисту) мають намір використати, як доказ в суді від 30.10.2018 року № 8992 вих. 18, в якому ОСОБА_6 повідомив, що матеріали, документи щодо спростування обвинувачення ОСОБА_8 на даний час відсутні. Слід зазначити, що у провадженні не проведено слідчого експерименту з його підзахисним та за його результатами не призначено судово-медичну експертизу, які сторона захисту мала намір використати як докази захисту;

- протокол про надання доступу до матеріалів (додаткових матеріалів) досудового розслідування від 31.10.2018 року, згідно з яким підозрюваний ОСОБА_8 та захисник ОСОБА_6 підтвердили факт надання їм доступу до матеріалів досудового розслідування 31.10.2018 року. При цьому, підозрюваний ОСОБА_8 зазначив, що з матеріалами кримінального провадження ознайомлений, заяв і клопотань не має та підтримує клопотання захисника. Зокрема, захисник зазначив, що з матеріалами кримінального провадження ознайомлений та вважає, що за результатами досудового розслідування має бути прийняте рішення про закриття провадження у зв`язку з наявністю декількох підстав: малозначність вчиненого діяння через неспричинення шкоди здоров`ю потерпілого; недоведеність вини ОСОБА_8 під час досудового розслідування, не перевірена можливість одержання тілесних ушкоджень потерпілою в побутових умовах. Дана обставина, за умов демонстрації свідком та потерпілою різних механізмів нанесення тілесних ушкоджень може спростувати твердження про причетність ОСОБА_8 до спричинення тілесних ушкоджень потерпілій. Також, під час досудового розслідування не перевірені доводи ОСОБА_8 про механізм можливого нанесення ушкоджень за умов відсторонення від себе руки потерпілої. Не зважаючи на розбіжності у показаннях потерпілої та підозрюваного, одночасний їх допит не проведено. Слідчий експеримент з підозрюваним не проведений та, за його результатами, не призначено судово-медичну експертизу.

Інших доказів в підтвердження причетності обвинуваченого ОСОБА_8 до інкримінованого йому злочину, прокурором не надано.

При цьому, суд не вважає доказами по справі, надані прокурором: рапорт ДОП Городищенського ВП ОСОБА_15 ; супровідні листи слідчого та слідчому; пам`ятки про процесуальні права та обов`язки; протокол роз`яснення права на захист; постанову про доручення призначити адвоката для здійснення захисту за призначенням; ордер адвоката; постанову про залучення захисника; доручення прокурора слідчому, в порядку ст. 290 КПК України та запити слідчого до завідуючого Городищенським РС УДМС України в Черкаській області та головного лікаря КЗ «Городищенського РТМО», оскільки зазначені документи ніякої доказової бази щодо обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, не несуть.

Допитаний судом, обвинувачений ОСОБА_8 винним себе у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення (злочину) не визнав та зазначив, що 09.07.2018 року він зайшов до землевпорядника Вільшанської селищної ради ОСОБА_5 з метою з`ясування земельного питання. ОСОБА_5 відмовила йому в наданні роз`яснень. Після цього, він пішов до селищного голови ОСОБА_9 та запросив його в кабінет ОСОБА_5 , на що той сказав, щоб він покликав ОСОБА_5 до його кабінету. Остання прийшла, вони поговорили, заспокоїлися, після чого пішли до кабінету ОСОБА_5 , щоб подивитись на документи щодо розмірів земельних ділянок, які дісталися йому в спадщину. Спочатку ОСОБА_5 не погоджувалась надавати документи, а потім погодилась. Та коли, при вивченні наданого документу, у них виник спір, ОСОБА_5 , відстоюючи свою точку зору, припіднялася з-за свого столу та почала тицяти пальцем в його живіт, внаслідок чого, він, правою рукою відмахнув її руку. Кулаком він ударів не наносив і не мав на меті цього робити, оскільки сам запросив селищного голову в кабінет потерпілої ОСОБА_5 . Якби він хотів це зробити, то зробив би це раніше і без свідків. Окрім того, місце положення його в кабінеті не дозволяло нанести удар кулаком лівої руки, оскільки поряд знаходився ОСОБА_9 та був перешкодою для нанесення удару лівою рукою. Такі ж покази він давав і слідчому та просив провести з ним слідчий експеримент, проте слідчий проігнорував його прохання та провів слідчий експеримент з потерпілою та свідком. Він не заперечує, щодо вчинення ним дрібного хуліганства, яке полягало в розмові у підвищеному тоні та нецензурних висловлюваннях в адресу селищного голови та інших деяких працівників селищної ради, за що на нього було накладено стягнення за вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно положень ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, покладається на слідчого, прокурора.

Згідно ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Згідно ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд, при ухваленні судового рішення.

Згідно зі ст. 93 КПК України збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим. Сторона обвинувачення збирає докази шляхом проведення слідчих (розшукових) та негласних слідчих (розшукових) дій, шляхом витребування та одержання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 56 КПК України, потерпілий також наділений правом подавати докази, однак лише в рамках кримінального провадження під час досудового розслідування.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 214 КПК України, слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування. Досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Здійснення досудового розслідування до внесення відомостей до реєстру або без такого внесення не допускається і тягне за собою відповідальність, установлену законом. Огляд місця події у невідкладних випадках може бути проведений до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, що здійснюється негайно після завершення огляду.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 3 КПК України, досудове розслідування стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Як встановлено в судовому засіданні, потерпіла звернулась з заявою про вчинення відносно неї злочину, 11.07.2018 року, на підставі якої, цього ж дня, відомості були внесені до ЄРДР. Разом з заявою, згідно пояснень потерпілої, як доказ спричинення їй тілесних ушкоджень, вона надала висновок спеціаліста в галузі судово-медичної експертизи від 10.07.2018 року № 05-11-01/123.

В подальшому, 17.09.2018 року, слідчий СВ Городищенського ВП Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_14 звернувся до Городищенського районного суду з клопотанням про призначення судово-медичної експертизи, за результатами якого, ухвалою слідчого судді Городищенського районного суду від 20.09.2018 року в справі була призначена судово-медична експертиза.

Згідно зазначеної ухвали слідчого судді, для проведення експертизи, експерту були надані: копія висновку спеціаліста в галузі судово-медичної експертизи від 10.07.2018 року № 05-11-01/123; копія протоколу проведення слідчого експерименту з потерпілою ОСОБА_5 з фототаблицею від 14.09.2018 року та копія протоколу проведення слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_9 з фототаблицею від 17.09.2018 року.

В своєму висновку № 05-11-01/170 від 02.10.2018 року, експерт, в обґрунтування своїх підсумків, посилається, в тому числі, на зазначений вище висновок спеціаліста в галузі судово-медичної експертизи від 10.07.2018 року № 05-11-01/123. При проведенні експертизи 02.10.2018 року, потерпіла ОСОБА_5 повторно експертом не оглядалась, а виходячи зі змісту висновку, експертом були використані дані огляду потерпілої 10.07.2018 року, тобто характер тілесних ушкоджень, їх локалізація, тяжкість та механізм утворення.

Як зазначалось вище, відомості про вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, були внесені до ЄРДР 11.07.2018 року, а наданий потерпілою висновок спеціаліста в галузі судово-медичної експертизи № 05-11-01/123, складений останнім 10.07.2018 року, тобто до внесення відомостей до ЄРДР про кримінальне правопорушення, що суперечить приписам ч.1, 2 та 3 ст. 214 КПК України та вимогам ч. 2 ст. 56 КПК України і, в силу вимог ст. 86 КПК України, визнається судом недопустимим доказом в даному кримінальному провадженні, оскільки він здобутий з порушенням порядку, встановленого КПК України.

Вказаний висновок, серед іншого, був покладений експертом в основу, при підведенні підсумків у висновку № 05-11-01/170 від 02.10.2018 року, під час проведення судово-медичної експертизи.

У рішенні по справі «Нечипорук і Йонкало проти України», ЄСПЛ зазначив, що докази, отримані в кримінальному провадженні з порушенням встановленого порядку, призводять до його несправедливості в цілому, незалежно від їх доказової сили та того, чи мало їх використання вирішальне значення для засудження обвинуваченого судом.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що висновок судово-медичної експертизи № 05-11-01/170 від 02.10.2018 року також, в силу ст. 86 КПК України, слід визнати недопустимим доказом в даному кримінальному провадженні, оскільки він здобутий з порушенням порядку, встановленого КПК України.

Даний висновок суду повністю узгоджується з висновками ЄСПЛ, наведеними в рішеннях «Балицький проти України», «Тейксейра де Кастро проти Португалії» та «Шабельник проти України», де ЄСПЛ застосував різновид доктрини «плодів отруйного дерева», а саме: коли визнаються недопустимими не лише докази, безпосередньо отримані внаслідок порушення, а також і ті докази, які не були б отримані, якби не було отримано перших. Таким чином, допустимі самі по собі докази, отримані за допомогою відомостей, джерелом яких є недопустимі докази, стають недопустимими.

Щодо інших доказів, на підставі яких була проведена судово-медична експертиза, зокрема протокол проведення слідчого експерименту з потерпілою ОСОБА_5 з фототаблицею від 14.09.2018 року та протокол проведення слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_9 з фототаблицею від 17.09.2018 року, то згідно їх змісту, вони проведені в службовому кабінеті № 14 Городищенського ВП Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області, що суперечить приписам ч. 1 ст. 240 КПК України, згідно якої, з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести, зокрема, слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події.

Як вбачається з фототаблиць доданих до протоколів проведення слідчих експериментів, потерпіла та свідок відтворюють різні обставини події в одному і тому ж кабінеті. Статист, яким є слідчий СВ Городищенського ВП, в одному разі вказує, що потерпіла діставала документи з одного краю столу, а в другому разі з іншого краю столу.

Щодо механізму нанесення тілесних ушкоджень, то потерпіла, зазначаючи, що ОСОБА_8 наніс їй удар кулаком, згідно фототаблиці, показує нанесення удару відкритою долонею руки. Свідок ОСОБА_9 , зазначаючи, що ОСОБА_8 наніс удар кулаком, згідно фототаблиці, показує механізм нанесення удару долонею руки.

Беручи до уваги місце проведення слідчого експерименту з потерпілою та свідком службовий кабінет Городищенського ВП в м. Городище, а не службовий кабінет потерпілої ОСОБА_5 в приміщенні Вільшанської селищної ради смт. Вільшана, неспівпадіння пояснень зазначених учасників процесу, наведених в протоколах слідчих експериментів, з відтворенням дій учасників сварки, зафіксованих на фототаблицях до них, суд приходить до висновку, що, в дійсності, слідчим відтворення дій, обстановки, обставин події, що сталася 09.07.2018 року, було проведено всупереч вимог ч. 1 ст. 240 КПК України, що в силу ст. 86 КПК України, є підставою для визнання протоколів відтворення від 14.09.2018 року та 17.09.2018 року з фототаблицями неналежними доказами, оскільки вони здобуті з порушенням порядку, встановленого КПК України.

При цьому, суд, також, бере до уваги, що свідок ОСОБА_9 , будучи допитаним в судовому засіданні, пояснив, що обвинувачений ОСОБА_8 наніс удар потерпілій ОСОБА_5 долонею лівої руки.

Крім цього, згідно ч. 2 ст. 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Згідно пояснень обвинуваченого, чого не заперечував прокурор, та що підтверджується наданим доказами, в тому числі клопотаннями, наведеними стороною захисту в протоколі про надання доступу до матеріалів (додаткових матеріалів) досудового розслідування від 31.10.2018 року, обвинувачений, під час досудового розслідування, наводив інші обставини щодо подій, які відбулися під час конфлікту в службовому кабінеті потерпілої 09.07.2018 року.

Проте, слідчим були проігноровані пояснення підозрюваного та не взяті до уваги клопотання сторони захисту про проведення слідчого експерименту з обвинуваченим та судово-медичної експертизи за його результатами, викладеними в запитах прокурора на адресу підозрюваного ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_6 про надання доступу до матеріалів, доказів та можливості скопіювати матеріали, які вони (сторони захисту) мають намір використати, як доказ в суді від 30.10.2018 року.

Беручи до уваги вище наведене, суд приходить до висновку, що слідчий, під час проведення досудового розслідування, проігнорувавши клопотання сторони захисту та, порушуючи приписи ч. 2 ст. 9 КПК України щодо повного і неупередженого дослідження обставин кримінального провадження, виявлення як тих обставин, що викривають, так і тих, що виправдовують підозрюваного, порушив право ОСОБА_8 на захист, а тому, в силу приписів п. 3 ч. 2 ст. 87 КПК України, такі дії слідчого визнає істотним порушенням прав людини і основоположних свобод при здійсненні досудового розслідування в даному кримінальному провадженні.

При цьому суд зазначає, що в ході проведення судового слідства, суд був позбавлений можливості, з власної ініціативи, відновити право обвинуваченого на захист, шляхом доручення органу досудового розслідування провести певні слідчі (розшукові) дії, оскільки, відповідно до ч. 3 ст. 333 КПК України, у разі, якщо під час судового розгляду виникне необхідність у встановленні обставин або перевірці обставин, які мають істотне значення для кримінального провадження, і вони не можуть бути встановлені або перевірені іншим шляхом, суд, за клопотанням сторони кримінального провадження, має право доручити органу досудового розслідування провести певні слідчі (розшукові) дії.

З такими клопотаннями, сторони кримінального провадження до суду не зверталися.

Всі інші докази, досліджені судом в нарадчій кімнаті, як то: світлокопія форми № 1 (заяви про видачу паспорта) ОСОБА_8 ; довідка-характеристика від 18.07.2018 року № 02-34/969 на ОСОБА_8 за підписом селищного голови ОСОБА_9 ; довідки КЗ «Городищенського РТМО» № 193 та № 211 від 14.09.2018 року, згідно яких ОСОБА_8 на обліку у наркологічному та психіатричному кабінетах не перебуває; вимога УІАП ГНП в Черкаській області від 20.09.2018 року щодо наявних попередніх судимостей ОСОБА_8 ; повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення від 18.10.2018 року, згідно якої ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України; доручення на проведення досудового розслідування від 11.07.2018 року по кримінальному провадженню № 0000349, внесеному до ЄРДР 11.07.2018 року; довідка про прийняття та реєстрацію заяви від 11.07.2018 року; повідомлення прокурору про початок досудового розслідування від 11.07.2018 року в кримінальному провадженні № 0000349; постанова заступника керівника смілянської місцевої прокуратури від 12.07.2018 року про призначення групи прокурорів у кримінальному провадженні, кожен окремо та всі в сукупності не підтверджують вину ОСОБА_8 в інкримінованому йому злочині, передбаченому ч. 1 ст. 125 КК України.

Щодо пояснень свідків, то суд вважає наступне.

Свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 безпосередніми очевидцями події не були, а дізналися про обставини від потерпілої. Тобто їх показання, в силу приписів ч.1 ст.97 КПК України, є показаннями з чужих слів,

При цьому, кожен із вказаних свідків, в своїх поясненнях, зазначили, що ОСОБА_8 наніс саме удар потерпілій.

Обвинувачений ОСОБА_8 , в своїх поясненнях категорично заперечує факт нанесення ним удару потерпілій, тобто, він фактично не погоджується з такими доказами, як показання свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , а тому суд, в силу приписів ч.4 ст.97 КПК України, не може їх визнати доказами в даній справі.

Безпосереднім свідком події, що відбулася в службовому кабінеті потерпілої ОСОБА_5 , був селищний голова ОСОБА_9 , який пояснив, що ОСОБА_8 наніс потерпілій удар долонею руки.

При аналізі показань свідка ОСОБА_9 , наданих ним в судовому засіданні, суд вважає, що в розумінні ст.ст. 85, 86 КПК України, вони є належними та допустимими. Проте, вони не є достатніми та такими, що поза розумним сумнівом доводять винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

Згідно ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Дослідивши та оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що прокурор не довів в судовому засіданні висунуте ОСОБА_8 обвинувачення в тому, що останній 09.07.2018 року, близько 09 години 30 хвилин, знаходячись в приміщенні службового кабінету спеціаліста 1 категорії землевпорядника Вільшанської селищної ради, за адресою вул. Шевченка, 190, смт. Вільшана, Городищенського району, Черкаської області, з метою спричинення тілесних ушкоджень, умисно наніс один удар кулаком лівої руки в праве передпліччя ОСОБА_5 , чим спричинив їй тілесні ушкодження у вигляді синця правого передпліччя, які, згідно висновку судово-медичного експерта № 05-11-01/170 від 02.10.2018 року, відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Інших належних та допустимих доказів нанесення обвинуваченим ОСОБА_8 легкого тілесного ушкодження потерпілій, стороною обвинувачення не надано і такі не були встановлені судом у ході розгляду даного кримінального провадження.

Згідно положень ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно ст. 17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість поза розумним сумнівом.

Відповідно до п. 21 Постанови ПВС України № 5 від 29.06.1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», виправдувальний вирок постановляється, зокрема, за недоведеністю участі підсудного у вчиненні злочину, коли факт суспільно небезпечного діяння встановлено, але досліджені судом докази виключають або не підтверджують вчинення його підсудним.

Згідно п. 23 зазначеної Постанови, всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного. Коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Відповідно до п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

В силу вимог ч. 1,3 ст. 373 КПК України, виправдувальний вирок ухвалюється в разі, якщо не доведено, що: вчинено кримінальне правопорушення в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Таким чином, суд, виходячи із загальних засад кримінального судочинства, а саме: верховенства права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, дослідивши та оцінивши докази, надані стороною обвинувачення, в їх сукупності, приходить до висновку про те, що під час судового розгляду стороною обвинувачення не надано безсумнівних доказів причетності обвинуваченого ОСОБА_8 до умисного нанесення легких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_5 , а тому, у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, необхідно визнати невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та виправдати.

Речові докази та процесуальні витрати у справі відсутні.

Заходи забезпечення кримінального провадження відносно ОСОБА_8 , до вступу вироку в законну силу, не застосовувати.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 369 371, 373, 374, 392, 393, 395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_8 визнати невинуватим у скоєнні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та виправдати у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення (злочину).

Заходи забезпечення кримінального провадження відносно ОСОБА_8 , до вступу вироку в законну силу, не застосовувати.

Речові докази та процесуальні витрати у справі відсутні.

Вирок може бути оскаржений до Черкаського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно, після його проголошення, вручити виправданому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1