Справа № 487/1976/20
Провадження № 1-кс/487/2346/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.04.2020 року м. Миколаїв

Слідчий суддя Заводського районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду Заводського району м. Миколаєва скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого Другого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0000796 від 17.12.2019, -
ВСТАНОВИВ:
До Заводського районного суду м. Миколаєва надійшла скарга ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого Другого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0000796 від 17.12.2019, в якій ОСОБА_3 просив зобов`язати слідчого ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_4 розглянути його клопотання від 02.01.2020 року у кримінальному провадженні №0000796 від 17.12.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 374 КК України, в порядку ст. 220 КПК України.
Свою скаргу ОСОБА_5 мотивував тим, що він є потерпілим у кримінальному провадженні №0000796 від 17.12.2019 року, оскільки відомості про кримінальне провадження внесені до ЄРДР на підставі його заяви про вчинений відносно нього злочин, внаслідок якого йому заподіяно матеріальну і моральну шкоду. Постанова про відмову у визнанні потерпілим йому не вручалась, тому він має всі права потерпілого відповідно до ст. 55 КПК України.
В судовому засіданні ОСОБА_3 підтримав скаргу, просив її задовольнити.
До судового засідання слідчий ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві, ОСОБА_4 не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив.
У порядку ч.3 ст. 306 КПК України скаргу було розглянуто за відсутності слідчого.
Заслухавши ОСОБА_3 , дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя приходить до наступного.
Згідно з ч. 1ст. 9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність, яка полягає у нездійсненні інших процесуальних дій (крім внесення відомостей до ЄРДР та повернення тимчасово вилученого майна).
Так, бездіяльність, яка підлягає оскарженню відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК, передбачає три обов`язкові ознаки: 1) слідчий або прокурор наділені обов`язком вчинити певну процесуальну дію; 2) така процесуальна дія має бути вчинена у визначений КПК строк; 3) відповідна процесуальна дія слідчим чи прокурором у встановлений строк не вчинена. Таким чином, наведена норма дозволяє звернутися до суду зі скаргою не на будь-яку бездіяльність, а лише щодо обов`язків, строк виконання яких чітко регламентований кримінальним процесуальним законодавством.
Наведеним ознакам відповідає бездіяльність, яка виникає внаслідок невиконання вимог ст. 220 КПК, згідно з якою клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій слідчий, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав. Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.
При цьому варто зважати на те, що відповідна бездіяльність може бути зумовлена не лише невчиненням процесуальної дії в межах встановлених зазначеною нормою строків, а й неналежним розглядом клопотання, зокрема, залишенням його без процесуального реагування або неналежним на нього процесуальним реагуванням.
Судом встановлено, що в провадженні ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві, знаходиться кримінальне провадження №0000796 від 17.12.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 374 КК України.
02.01.2020 року ОСОБА_3 подав до слідчого ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, допитів у кримінальному провадженні №0000796 від 17.12.2019 року.
Вказане клопотання було зареєстровано в ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві 28.02.2020 року за вх. №3501/4.
Листом від 28.02.2020 року №05.15/05.15/4405 слідчий Другого СВ СУ ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_4 , з посиланням на ст. 220 КПК України, повідомив ОСОБА_3 про те, що останній не має відповідного процесуального статусу для звернення з вказаним клопотанням, а за таких обставин підстав для задоволення клопотання немає.
Відповідно до ст. 55 КПК України права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.
За наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.
Проте, слідчий до судового засідання не з`явився, не надав матеріали кримінального провадження, в яких наявна постанова про відмову у визнанні потерпілим ОСОБА_3 .
Суд вважає, що клопотання ОСОБА_3 не було розглянуто слідчим відповідно до ст. 220 КПК України.
Всупереч кримінально-процесуальному законодавству слідчий надіслав ОСОБА_3 лист-відповідь на його клопотання, а не постанову про відмову в задоволені клопотання.
Відповідно до ст. 110 КПК України, процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду.
Рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, прокурор визнає це за необхідне.
При повній або частковій відмові в задоволенні клопотання слідчий, прокурор складає мотивовану постанову, де аргументує прийняте рішення. Така постанова має бути доведена до відома особи, що зверталась із клопотанням.
На підставі наведеного, слідчий суддя вважає, що скарга ОСОБА_3 підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 220, 303-307, 309 КПК України,-
УХВАЛИВ:
Скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого Другого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0000796 від 17.12.2019 задовольнити.
Зобов`язати слідчого Другого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, ОСОБА_4 , в провадженні якого перебуває кримінальне провадження №0000796 від 17.12.2019 року, розглянути клопотання ОСОБА_3 від 02.01.2020 року про проведення слідчих (розшукових) дій відповідно до вимог ст. 220 КПК України.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1