КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві 17 грудня 2019 року, з використанням відеоконференцзв`язку з Чернігівським СІЗО, де перебуває підозрюваний ОСОБА_5 , апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_5 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 13 листопада 2019 року, відносно

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Артик, Вірменія, без громадянства, з середньою освітою, перебуває у цивільному шлюбі, має на утриманні двох неповнолітніх дітей 2016 та 2018 років народження, працює виконавчим директором в ТОВ «СКС ТЕСКО», зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України,

за участю: прокурора захисників підозрюваного ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 ,
ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого слідчого управління Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором відділу прокуратури Київської області ОСОБА_7 , та продовжено підозрюваному ОСОБА_5 строк тримання під вартою в межах строку досудового розслідування до 22 грудня 2019 року включно, без визначення розміру застави.

Вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою, слідчий суддя зазначив про обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_5 підозри, існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які не зменшились, врахував тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, дані про особу підозрюваного у їх сукупності та те, що у провадженні необхідно провести ряд слідчих (розшукових) дій, прийняти процесуальне рішення згідно зі ст. 283 КПК України, що унеможливлює завершити досудове розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали слідчого судді.

Не погоджуючись з таким рішенням, захисник ОСОБА_6 який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_5 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 13 листопада 2019 року та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого.

Так, адвокат вважає, що оскаржувана ухвала є незаконною, необґрунтованою, постановленою з істотним порушенням кримінального процесуального закону та підлягає скасуванню.
На переконання захисника, судовий розгляд клопотання слідчого про продовження застосування відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчим суддею проведено неповно, однобічно, без належної оцінки всіх доказів, які мають значення для кримінального провадження, а викладені в оскаржуваній ухвалі висновки не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, що згідно з положеннями ст. ст. 409, 411 КПК України тягне за собою скасування судового рішення.
Сторона захисту наголошує на тому, що клопотання про застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не відповідає вимогам п. 3 ч. 1 ст. 184 КПК України, оскільки викладені в ньому обставини та додані до нього матеріали не містять жодних доказів наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення.
Зокрема, в ході судового розгляду клопотання було досліджено показання свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які було надано ними 21 липня 2019 року слідчому, згідно з якими останні фактично ствердили про те, що ОСОБА_5 намагався розборонити учасників конфлікту.
Крім того, стверджує, що наявності однієї лише підозри у вчиненні кримінального правопорушення є недостатньо для застосування до особи запобіжного заходу, оскільки поруч із існуванням обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, слідчий, прокурор повинен довести наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачений ст. 177 КК України.
Разом з тим, клопотання слідчого містить лише посилання на кілька ризиків, зазначених в ст. 177 КПК України, без викладу будь-яких обставин. Зокрема, жодних обґрунтованих даних, які б могли вказувати на те, що ОСОБА_5 може якимось чином впливати на інших учасників кримінального провадження, слідчим не надано та слідчим суддею не встановлено. Крім того, формальне твердження слідчого про те, що ОСОБА_5 може якимось чином впливати на інших учасників кримінального провадження, переховуватись від органів досудового розслідування або суду є лише гіпотетичним та абстрактним припущенням слідчого та прокурора, що не підтверджується жодним доказом, наданим стороною обвинувачення. Ні клопотання слідчого, ні оскаржувана ухвала не містить викладу обставин, які б вказували на наявність ризиків переховування ОСОБА_5 від органів досудового розслідування та вчинення ним будь-яких кримінальних правопорушень.
З огляду на викладене, те, що у кримінальному провадженні не доведено необхідності у застосуванні відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на переконання захисника необхідно відмовити у задоволенні клопотання слідчого.

Заслухавши доповідь судді, пояснення підозрюваного та його захисників, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, виступ прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити ухвалу слідчого судді без змін, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Національної поліції в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості якого 21 липня 2019 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000145, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України.
22 липня 2019 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України.

Ухвалою слідчого судді Славутицького районного суду Київської області від 24 липня 2019 року відносно підозрюваного ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 18 вересня 2019 року включно.

12 вересня 2019 року ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва продовжено строк досудового розслідування у кримінальному провадженні до п`яти місяців, тобто до 22 грудня 2019 року.

Ухвалою слідчого судді того ж районного суду від 16 вересня 2019 року продовжено підозрюваному ОСОБА_5 строк тримання під вартою, без визначення розміру застави, на 60 днів, тобто до 15 листопада 2019 року.

30 вересня 2019 року підозрюваному ОСОБА_5 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри, та повідомлено про підозру у вчиненні умисного вбивства, тобто протиправного заподіяння смерті іншій людині, вчинене за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

11 листопада 2019 року старший слідчий слідчого управління Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_9 , за погодженням з прокурором відділу прокуратури Київської області ОСОБА_7 , звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва з клопотанням про продовження підозрюваному ОСОБА_5 строку тримання під вартою, в межах строку досудового розслідування до 22 грудня 2019 року.

Ухвалою слідчого судді згаданого районного суду від 13 листопада 2019 року клопотання слідчого задоволено.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення, в порядку ст. 199 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що рішення слідчим суддею прийнято з дотриманням зазначених вимог національного та міжнародного законодавства.

З ухвали суду та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні слідчого підстави для продовження ОСОБА_5 строку тримання під вартою, перевірялись при розгляді клопотання. При цьому був допитаний підозрюваний, вислухана думка прокурора та захисників, з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою.

Так, під час судового розгляду слідчий суддя, з`ясував, що наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами. Виклад обставин, що дають підстави підозрювати ОСОБА_5 у вчиненні згаданого кримінального правопорушення слідчим зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, що їх підтверджують.

На об`єктивне переконання і колегії суддів апеляційного суду сукупність усіх даних зазначених в ухвалі слідчого судді дає достатні підстави вважати ймовірним причетність ОСОБА_5 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, що є підставою для продовження застосування відносно підозрюваного відповідних заходів забезпечення кримінального провадження, а саме запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з метою здійснення подальшого розслідування кримінального правопорушення.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Крім того, слід зазначити й про те, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України, необхідно взяти до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, те що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

За таких умов, всупереч доводам сторони захисту, слідчий суддя, як уважає колегія суддів, дослідивши, матеріали клопотання та долучені до нього документи, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи сукупність зібраних доказів, лише щодо пред`явленої підозри, - з точки зору достатності та взаємозв`язку прийшов до обґрунтованого висновку про наявність у провадженні доказів, передбачених параграфами 3-5 Глави 4 КПК України, які свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, оскільки об`єктивно зв`язує його з ним, тобто підтверджує існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний, міг вчинити дане правопорушення.

При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінальних правопорушень вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів. Дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, слідчий суддя у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно ОСОБА_5 , чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив. Не виявлено таких обставин і колегією суддів.

Враховуючи наведене, доводи сторони захисту щодо ролі підозрюваного у кримінальному правопорушенні, а саме, те що він не вчиняв кримінального правопорушення, а навпаки намагався розборонити учасників конфлікту, підлягають перевірці під час розгляду справи по суті.

Колегією суддів встановлено, що як у клопотанні, так і в судовому засіданні слідчим та прокурором доведено існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які дають підстави для продовження ОСОБА_5 строку тримання під вартою, та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних із триманням під вартою, для запобігання зазначеним ризикам.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

На підставі вище викладеного, а також враховуючи дані про особу підозрюваного в їх сукупності, тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні згаданого кримінального правопорушення, колегія суддів приходить до висновку про доведеність органом досудового розслідування ризику можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах провадження відсутні.

Матеріали судового провадження містять докази про існування інших ризиків неналежної процесуальної поведінки, зокрема можливості ОСОБА_5 незаконно впливати на свідків та інших підозрюваних, експертів у кримінальному провадженні; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; вчинити інше кримінальне правопорушення, які поряд із ризиком можливості переховуватися від органів досудового розслідування та суду теж залишаються існувати та вірогідність їх настання є досить високою.

Вищевикладене нівелює доводи захисника про недоведеність слідчим та прокурором існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з рішенням судді щодо необхідності задоволення клопотання слідчого про продовження підозрюваному ОСОБА_5 строку тримання під вартою, оскільки слідчий та прокурор у повному обсязі довели суду обставини, які виправдовують подальше обмеження права останнього на свободу. Таке обмеження не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Продовжуючи ОСОБА_5 строк тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Ухвала слідчого судді відповідає вказаним вимогам.

Даних, які б унеможливлювали подальше тримання ОСОБА_5 , під вартою, матеріали судового провадження не містять.

Крім того, слідчим суддею обґрунтовано зазначено про відсутність підстав для визначення підозрюваному розміру застави, з урахуванням положень ч. 4 ст. 183 КПК України.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, з матеріалів судового провадження не вбачається.

За таких обставин, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності з вимогами ст.ст. 177, 178, 183, 194, 199 КПК України, з урахуванням обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , даних про його особу в їх сукупності, продовжив підозрюваному строк тримання під вартою, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги захисника, навіть з урахуванням усіх викладених у них доводів, та скасування ухвали слідчого судді, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 176 178, 181, 194, 196, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,
УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 13 листопада 2019 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого слідчого управління Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором відділу прокуратури Київської області ОСОБА_7 , та продовжено підозрюваному ОСОБА_5 строк тримання під вартою в межах строку досудового розслідування до 22 грудня 2019 року, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_5 , без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа №11-сс/824/6657/2019 Категорія: ст. 183 КПК УкраїниГоловуючий у першій інстанції ОСОБА_12 Доповідач: ОСОБА_1