Провадження №1-кс/463/147/20
У Х В А Л А

16 січня 2020 року Личаківський районний суд м. Львова

Слідчий суддя ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові скаргу ОСОБА_3 на постанову про відмову у визнанні потерпілим, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова зі скаргою на постанову слідчого Другого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові ОСОБА_4 від 6 грудня 2019 року, якою відмовлено ОСОБА_3 у визнані потерпілим в кримінальному провадженні № 0000377 від 7 листопада 2019 року. Просить скасувати вказану постанову, зобов`язати слідчого визнати його потерпілим у вказаному кримінальному провадженні. Крім того, просить поновити строк на звернення зі скаргою, оскільки копію оскаржуваної постанови отримав лише 12 грудня 2019 року.
Скаргу мотивує тим, що Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Львові, здійснює досудове розслідування кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000377 від 7 листопада 2019 року щодо вчинення кримінального правопорушення заступником прокурора Закарпатської області ОСОБА_5 , передбаченого ч. 3 ст. 382 КК України. 4 грудня 2019 року подав заяву до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові про залучення його як потерпілого до вказаного кримінального провадження. Оскаржуваною постановою слідчий Другого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові ОСОБА_4 в задоволенні клопотання відмовив. Вважає постанову незаконною та необґрунтованою з підстав формального з`ясування слідчим природи правовідносин, про які зазначалось в клопотанні про визнання потерпілим.
Скарга на адресу суду надійшла 30 грудня 2019 року.
В поданій скарзі в прохальній частині ОСОБА_3 заявив відвід слідчому судді ОСОБА_1 .
Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 14 січня 2020 року в задоволені відводу слідчому судді ОСОБА_1 було відмовлено.
Ухвалою від 15 січня 2020 року задоволено клопотання ОСОБА_3 про проведення судового засідання по розгляду скарги у формі дистанційного судового провадження шляхом проведення судового засідання 16 січня 2020 року о 13 годині 40 хвилин в режимі відеоконференції з Івано-Франківським окружним адміністративним судом.
Проте в судове засідання скаржник не з`явився, в прохальній частині скарги просив таку розглянути у його відсутності.
Слідчий ОСОБА_4 або інший представник органу досудового розслідувань в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив.
За таких обставин, враховуючи обмежені строки розгляду скарги, слідчий суддя вважає за можливе розглянути таку у відсутності скаржника та представника органу досудового розслідування.
Дослідивши матеріали скарги вважаю, що скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Постановою від 6 грудня 2019 року слідчий Другого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові ОСОБА_4 відмовив у визнанні ОСОБА_3 потерпілим в кримінальному провадженні № 0000377 від 7 листопада 2019 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди.
Частина 5 ст. 55 КПК України передбачає, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.
Згідно з положеннями ч. 5 ст. 40 КПК України, слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.
Тобто встановлено, що слідчим розглянуто питання про залучення ОСОБА_3 до кримінального провадження як потерпілого та за результатами розгляду такого винесено оскаржувану постанову.
Під час судового розгляду не здобуто жодного підтвердження про те, що вказаним вище кримінальним правопорушенням передбаченим ч. 3 ст. 382 КК України, станом на день розгляду скарги, ОСОБА_3 завдана матеріальна чи моральна шкода. З копії заяви про визнання потерпілим від 4 грудня 2019 року вбачається, що до такої не долучено жодного доказу спричинення особі, яка подала заяву шкоди. Такі докази не надано і на момент розгляду скарги. Крім того, скарга не містить жодних змістовних обґрунтувань щодо необхідності визнання заявника потерпілим у вказаному кримінальному провадженні, окрім твердження, що «слідчий цілком формально з`ясував природу правовідносин», і подана ним до суду скарга.
Незгода з процесуальними рішеннями прокурора в кримінальному провадженні та подальше оскарження таких в судовому порядку не свідчить про факт заподіяння шкоди.
Втрата довіри до органів прокуратури у відповідності до вимог ч. 4 ст. 55 КПК України не може бути підставою для визнання потерпілим.
Саме тільки твердження заявника про заподіяння шкоди кримінальним правопорушенням без його обґрунтування не є підставою для прийняття рішення про визнання особи потерпілою у кримінальному провадженні. Скасування рішення органу досудового розслідування чи прокурора в кримінальному провадженні в судовому порядку, не може автоматично свідчити про завдання заявнику матеріальної та моральної шкоди.
Отже враховуючи наведене, постановою слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові ОСОБА_4 від 6 грудня 2019 року ОСОБА_3 правомірно відмовлено у визнанні потерпілим в кримінальному провадженні № 0000377 від 7 листопада 2019 року.
Відповідно до ст. 307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.
Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку про відмову в задоволенні скарги.
Щодо строку на звернення зі скаргою, то такий не пропущено, оскільки оскаржувану постанову ОСОБА_3 отримав 12 грудня 2019 року, про що ним вказано у скарзі та підтверджується даними з сайту «Укрпошти» щодо відстеження поштових відправлень (трекінг номер 984). Під час розгляду скарги не встановлено, що скаржником оскаржувану постанову отримано раніше вказаної дати. Скаргу ОСОБА_3 передав у відділення поштового зв`язку 23 грудня 2019 року, в перший робочий день після відведеного КПК України десяти денного строку на оскарження, про що свідчить печатка відділення поштового зв`язку на конверті про надіслання та підтверджується даними з сайту «Укрпошти» щодо відстеження поштових відправлень (трекінг номер 815).
Керуючись вимогами ст.ст. 214, 303, 304, 306, 307, 309 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

в задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову від 6 грудня 2019 року про відмову у визнанні потерпілим в кримінальному провадженні № 0000377 від 7 листопада 2019 року відмовити.
Ухвали набирає законної сили з моменту її оголошення.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1