Справа № 161/2615/20
Провадження № 1-кс/161/1267/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Луцьк 19 лютого 2020 року
Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

слідчого ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

підозрюваного ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №10 в м. Луцьку клопотання старшого слідчого СУ ГУНП у Волинській області ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В:
Старший слідчий СУ ГУНП у Волинській області ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням, погодженим прокурором прокуратури Волинської області ОСОБА_5 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_6 .

19 лютого 2020 року старший слідчий СУ ГУНП у Волинській області ОСОБА_3 в порядку ч. 2 ст. 185 КПК України подав до суду доповнення до клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_6 .

Просить суд застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб з визначенням застави - 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В судовому засіданні слідчий підтримав своє клопотання та пояснив, що є всі наявні ризики, які вказують на те, що у відношенні підозрюваного ОСОБА_6 , слід застосувати запобіжний захід саме у вигляді тримання під вартою. Просив клопотання задовольнити з цих підстав.

Прокурор в судовому засіданні вважав, що клопотання підлягає до задоволення, та пояснив, що повністю підтримує пояснення слідчого, в матеріалах клопотання є докази для тримання ОСОБА_6 під вартою. Просив задовольнити клопотання.

Підозрюваний ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання та просив відмовити. Суду пояснив, що він нічого не скоїв.

Захисник підозрюваного ОСОБА_7 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання щодо обрання у відношенні підзахисного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Просив відмовити в задоволенні клопотання та обрати більш м`який запобіжний захід.

Заслухавши пояснення слідчих, прокурора, підозрюваного, захисника, дослідивши письмові матеріали клопотання, суд приходить до висновку про задоволення клопотання з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 185 КПК України якщо після подання клопотання про застосування запобіжного заходу слідчому, прокурору стали відомі інші обставини, що можуть вплинути на вирішення судом питання про застосування запобіжного заходу, він зобов`язаний доповнити або змінити клопотання, або замінити його новим клопотанням.

Вирішуючи питання про застосування, продовження, зміну або скасування запобіжного заходу при розгляді відповідних клопотань, слідчий суддя, суд щоразу зобов`язаний:

здійснювати повноваження із судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування і судового розгляду, діяти відповідно до вимог кримінального процесуального закону;

пам`ятати, що критерії для обрання того чи іншого запобіжного заходу передбачені у ч. 1 ст. 194 КПК, а тому слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування запобіжного заходу, якщо за результатами розгляду клопотання встановить:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні;

перевіряти наявність підстав і мети застосування запобіжного заходу у кримінальному провадженні, встановлювати обґрунтованість таких підстав з огляду на фактичні дані, установлені конкретні обставини кримінального провадження;

враховувати, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканність, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року (Конвенція), а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК України, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ);

зважати, що тримання під вартою є винятковим видом запобіжного заходу та застосовується лише у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе відвернути ризики, зазначені у ст. 177 КПК. При розгляді клопотання про обрання або ж продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі Харченко проти України );

мати на увазі, що до підозрюваного, обвинуваченого у вчиненні злочину, за який передбачено основне покарання у виді штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, може бути застосовано запобіжний захід лише у вигляді застави або тримання під вартою у випадках та в порядку, передбачених главою 18 КПК України (ч. 7 ст. 194 КПК);

ретельно перевіряти дотримання уповноваженими органами вимог статей 207 213 КПК України у випадках затримання особи без ухвали слідчого судді, суду.

Крім того, слідчий суддя має сумлінно виконувати обов`язки щодо загального захисту прав людини у порядку ст. 206 КПК.

Судом при розгляді клопотання встановлено, що у провадженні СУ ГУНП у Волинській області перебувають матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000643 від 09.10.2018 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3, ч. 4 ст. 190 КК України.

Також встановлено, що орган досудового розслідування вчинення ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3, ч. 4 ст. 190 КК України обгрунтовують зібраними по кримінальному провадженню доказами, які зазначені у клопотанні.

Однак, суд приймає до уваги, що згідно презумпції невинуватості, як основоположного конституційного принципу судочинства, визначеного ч. 1 ст. 62 Конституції України, ч. 1 ст. 17 КПК України, відповідно до яких особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому КПК України, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Санкцією ч. 3 ст. 190 КК України передбачено максимальне покарання у вигляді позбавлення волі на строк до восьми років.

Санкцією ч. 4 ст. 190 КК України передбачено максимальне покарання у вигляді позбавлення волі на строк до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Таким чином, у відповідності до положень ст. 12 КК України, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 КПК України письмове повідомлення про підозру складається прокурором або слідчим за погодженням з прокурором.

Повідомлення має містити такі відомості:

1)прізвище та посаду слідчого, прокурора, який здійснює повідомлення.

Як достовірно вбачається із змісту повідомлення про підозру ОСОБА_6 та не заперечувалось стороною обвинувачення, що письмове повідомлення про підозру було складено старшим слідчим СУ ГУНП у Волинській області ОСОБА_3 .

Однак, всі подальші процесуальні дії, а саме оголошення змісту, вручення повідомлення про підозру, роз`яснення прав та обов`язків підозрюваного, а також вручення пам`ятки про права та обов`язки підозрюваного були здійснені слідчим СУ ГУНП у Волинській області ОСОБА_4 .

Із змісту ст. 277 КПК України достовірно вбачається, що процесуальні дії щодо складення і вручення повідомлення про підозру може вчинити виключно одна й та сама службова особа, котра має відповідні процесуальні повноваження та у відповідності до п. 1 ч. 1 статті 277 КПК України повинна бути зазначена в повідомленні про підозру, а саме старший слідчий СУ ГУНП у Волинській області ОСОБА_3 . Дана вимога закону стороною обвинувачення не виконана.

Крім того, із змісту повідомлення про підозру ОСОБА_6 достовірно вбачається, що останнє взагалі не містить дати його погодження прокурором прокуратури Волинської області ОСОБА_5 . При цьому, положеннями чинного КПК України не передбачено право слідчого щодо складання письмового повідомлення про підозру без погодження з прокурором. Виключно після погодження прокурором письмового повідомлення про підозру, останнє набуває юридичного статусу письмового повідомлення про підозру.

При цьому, відсутні підстави ототожнювати дату складання слідчим письмового повідомлення про підозру та дату погодження прокурором письмового повідомлення про підозру.

Також суд звертає увагу, що матеріали клопотання взагалі не містять відомостей, які свідчили б про наявність обгрунтованої підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3, ч. 4 ст. 190 КК України, оскільки:

-жодна особа не вказала на ОСОБА_6 як на особу, причетну до вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3, ч. 4 ст. 190 КК України;

-відсутні належні докази, що саме ОСОБА_6 пропонував потерпілим перераховувати грошові кошти на вказані в клопотанні карткові рахунки;

-протоколами допиту потерпілих та заявами про вчинення кримінального правопорушення, наявними в матеріалах клопотання не підтверджується причетність саме ОСОБА_6 до вчинення будь-яких протиправних дій;

-наявними в матеріалах клопотання доказами не підтверджується причетність саме ОСОБА_6 до зняття через банкомат грошових коштів, отриманих від потерпілих.

При цьому, слідчим в клопотанні взагалі не зазначено фінансові установи, в яких відкриті карткові рахунки, вказані в клопотанні. Серед осіб, на ім`я яких відкриті вказані карткові рахунки, ОСОБА_6 не значиться.

Вказані обставини у своїй сукупності виключають наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3, ч. 4 ст. 190 КК України. У зв`язку з допущеними порушеннями процедури письмового повідомлення про підозру, ОСОБА_6 не набув статусу підозрюваного у кримінальному провадженні.

Також судом встановлено і це вбачаться із змісту самого клопотання, що стороною кримінального провадження у своєму клопотанні вказується про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема те, що ОСОБА_6 може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на потерпілого у кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення та знищити, сховати, або спотворити будь-яку із речей або документів, що мають значення в кримінальному провадженні.

При цьому, обставини ризиків, повинні бути зафіксовані та підтверджуватись конкретними доказами. Сама по собі фізична можливість вчинення підозрюваним певних дій, як відсутність перешкод для цього, не може свідчити про реальний намір їх вчинити та, відповідно, не свідчить про їх існування.

В ході розгляду клопотання по суті, слідчий та прокурор суду пояснили, що ризики, вказані в клопотанні існують виключно на їх думку, докази щодо існування таких ризиків відсутні.

А тому за таких обставин, суд приходить до висновку, що вказані в клопотанні ризики взагалі не знайшли своє підтвердження в ході розгляду клопотання по суті.

Також в ході судового розгляду клопотання по суті судом встановлено і це також вбачається із змісту самого клопотання, що стороною кримінального провадження в обґрунтування недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні взагалі не подано жодних доводів. В самому клопотанні таке обґрунтування щодо кожного зокрема більш м`якого запобіжного заходу також взагалі відсутнє.

Крім того, суд звертає увагу, що під час формального зазначення слідчим неможливості застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, ним взагалі не зазначено такого запобіжного заходу, як застава.

Судом не приймаються до уваги твердження прокурора щодо зазначення в прохальній частині клопотання визначення розміру застави - 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Оскільки, в даному випадку, у відповідності до положень ч. 3 статті 183 КПК України визначення розміру застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України є обов`язком слідчого судді. Однак, не запобіжним заходом, щодо якого сторона обвинувачення зобов`язана довести суду неможливість його застосування.

Приймаючи до уваги викладене та враховуючи, що стороною кримінального провадження при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у відношенні ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою не доведено наявності жодної обставини, передбаченої ч. 1 ст. 194 КПК України. Крім того, суд звертає особливу увагу, що ОСОБА_6 взагалі не набув статусу підозрюваного. Однак, запобіжний захід, у відповідності до положень чинного КПК України може бути застосовано виключно до підозрюваного або обвинуваченого.

А тому за таких обставин, суд приходить до висновку про відмову у застосуванні у відношенні ОСОБА_6 запобіжного заходу.

Керуючись ч. 2 ст. 194 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:
Відмовити старшому слідчому СУ ГУНП у Волинській області ОСОБА_3 в задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_6 .

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала в повному об`ємі складена

26 лютого 2020 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1