КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

9 червня 2020 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2
ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0001513 по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 , прокурора Васильківського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури ОСОБА_7 на вирок Васильківського міськрайонного суду Київської від 24 лютого 2020 року щодо
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сухумі, Абхазія, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,
- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,
за участю сторін апеляційного провадження:
прокурора ОСОБА_8
ОСОБА_7
захисника ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_5
В С Т А Н О В И Л А :
Вироком суду ОСОБА_5 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та йому призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі.
Як зазначено у вироку, як вбачається із обвинувального акту, ОСОБА_5 , обвинувальний акт відносно якого у кримінальному провадженні № 0000662 від 30 січня 2019 року за ч. 2 ст. 185 КК України скеровано для розгляду до Дарницького районного суду м. Києва, обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 185 Кримінального кодексу України, а саме у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно.
Так, 30 жовтня 2019 року, приблизно об 11.40 год. ОСОБА_5 , перебуваючи неподалік буд. № 2 по вул. Ботанічній, в смт. Глеваха, Васильківського p-ну, Київської обл., побачив автомобіль марки MERCEDES-BENZ SPRINTER, номерний знак НОМЕР_1 , який був припаркований на узбіччі дороги неподалік будівлі за вищевказаною адресою. В цей час в нього виник прямий умисел, направлений на проникнення до салону вищевказаного автомобіля, з метою таємного викрадення чужого майна для особистого збагачення.

Реалізуючи свій прямий умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, переслідуючи корисливий мотив та мету незаконного збагачення, пересвідчившись, що сторонні особи не здатні усвідомлювати факт викрадення, скориставшись відсутністю в салоні автомобіля потерпілого та сторонніх осіб, ОСОБА_5 30 жовтня 2019 року об 11.42 год., шляхом вільного доступу, через незачинені двері, проник до салону автомобіля MERCEDES-BENZ SPRINTER, номерний знак НОМЕР_1 , який був припаркований на узбіччі дороги неподалік буд. № 2 по вул. Ботанічній, в смт Глеваха, Васильківського p-ну, Київської обл. Після чого, ОСОБА_5 з бардачка вищевказаного автомобіля таємно викрав грошові кошти в сумі 34000 грн., які належали ОСОБА_9 .

У подальшому ОСОБА_5 з місця вчинення кримінального правопорушення разом в викраденими грошовими коштами зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, чим потерпілому ОСОБА_9 завдав матеріальної шкоди на суму 34 000 грн.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду змінити, покарання ОСОБА_5 пом`якшити, застосувавши ст. ст. 75, 76 КК України, звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк один рік, зобов`язавши його періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти цей орган про зміну місця проживання.
Не заперечуючи проти доведеності вини ОСОБА_5 у скоєнні злочину та кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 185 КК України, апелянт вважає, що призначене судом йому покарання за своїм видом та розміром є явно несправедливим, невиправданим і таким, що не відповідає ступеню тяжкості скоєного та особі засудженого внаслідок його суворості.
Так, захисник зазначає про те, що суд неповною мірою врахував всі обставини, які пом`якшують покарання, а саме те, що ОСОБА_5 не офіційно працевлаштований, має середню освіту, перебуває у громадянському шлюбі, має на утриманні малолітню дитину, має постійне місце реєстрації та проживання, за місцем проживання характеризується позитивно, свою вину визнав повністю, щиросердно розкаявся, вибачився перед потерпілим та пообіцяв у найкоротший строк повернути викрадені кошти, активно допомагав слідчим органам встановити істину у справі, даючи правдиві послідовні покази протягом всього досудового та судового слідства.
На думку апелянта, засудивши ОСОБА_5 до 2 років позбавлення волі без застосування ст. ст. 75, 76 КК України, суд першої інстанції не врахував всієї сукупності вищевикладених пом`якшуючих обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, в результаті чого безпідставно призначив ОСОБА_5 покарання, яке за своєю суворістю не відповідає тяжкості злочину та особі засудженого.
Апелянт переконаний, що вказані обставини дають підстави вважати, що призначене судом першої інстанції покарання за вчинене кримінальне правопорушення явно несправедливе внаслідок його суворості і таке, що не відповідає принципам гуманності і основам, визначеним у ст.ст. 50, 65 КК України, його перевиховання та виправлення можливе без ізоляції від суспільства, і перебування його в місцях позбавлення волі є вкрай негативним явищем як для нього, так і для держави.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні, не оспорюючи вирок в частині кваліфікації дій обвинуваченого, доведеності його вини та не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, вважає вирок суду незаконним у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої через м`якість, просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання, ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі; запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого до вступу вироку в законну силу залишити без змін. В решті вирок суду залишити без змін.
Прокурор посилається на те, що в порушення вимог положень ст.50, 65 КК України при визначенні міри покарання ОСОБА_5 суд не в повній мірі враховано ступінь тяжкості інкримінованого злочину, особу обвинуваченого та його суспільну небезпечність.
Як зазначає прокурор, згідно з даними про судимість обвинуваченого останній раніше неодноразово засуджувався за скоєння аналогічних корисливих злочинів. Під час досудового розслідування і судового розгляду встановлено, що ОСОБА_5 не працює, а отже скоєння корисливих злочинів з метою особистого збагачення за рахунок інших осіб є єдиним джерелом його доходу. Крім того, ОСОБА_5 добровільно не відшкодував потерпілому ОСОБА_9 завданий збиток в розмірі 34 000 грн.
Крім того, як вказує прокурор, на розгляді Дарницького районного суду м. Києва перебуває обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 0000662 від 30 січня 2019 року за ч. 2 ст. 185 КК України. За таких обставин, на переконання апелянта, суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність та, як наслідок, призначив покарання у виді 2 років позбавлення волі, яке не зможе досягти мети, що зазначено у ст. 50 КК України, не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, призвело до призначення обвинуваченому м`якого покарання, в той час, коли санкцією зазначеної статті передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 5 років.
Окрім того, як наголошує прокурор, вказані обставини свідчать про небажання обвинуваченого виправитися та вести законослухняний спосіб життя.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційну скаргу захисника у повному обсязі, категорично заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги прокурора; прокурорів, які просили задовольнити апеляційну скаргу прокурора, відмовивши у задоволенні апеляційної скарги захисника, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів доходить такого висновку.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як указують положення п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, у разі визнання особи винуватою у мотивувальній частині вироку, зокрема, зазначаються: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Формулювання обвинувачення повинно містити всі ознаки складу злочину, у вчиненні якого особу визнано винною, та за своїм змістом відповідати диспозиції норми закону України про кримінальну відповідальність.

Проте, дані вимоги закону судом першої інстанції під час ухвалення вироку щодо ОСОБА_5 не дотримані, а вирок ухвалений з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

За змістом вироку суд дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Між тим, в порушення вимог ч. 3 ст. 374 КПК України, суд у мотивувальній частині вироку не виклав формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням всіх ознак складу злочину, у вчиненні якого ОСОБА_5 визнано винним, щоб відповідало диспозиції норми закону України про кримінальну відповідальність, а лише послався на пред`явлене ОСОБА_5 обвинувачення, як воно викладено в обвинувальному акті.

Отже, суд першої інстанції у вироку не вказав формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, як того вимагають положення закону, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону в змісті положень ч. 1 ст. 412 КПК України.

Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення та які, у відповідності з приписами ст.ст. 409, 411, 412, 415 КПК України, тягнуть за собою безумовне скасування вироку суду з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, а відтак, на переконання колегії суддів вирок суду в порядку ст. 404 КПК України підлягає до скасування з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Призначаючи новий розгляд в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, тому доводи апеляційних скарг слід перевірити при новому розгляді провадження.

З вищевказаних мотивів відсутні підстави і для задоволення як апеляційної скарги захисника про зміну вироку суду в частині призначеного обвинуваченому покарання, так і апеляційної скарги прокурора про ухвалення нового вироку судом апеляційної інстанції в частині призначеного обвинуваченому покарання.

Скасовуючи вирок та призначаючи новий розгляд в суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне запобіжний захід, обраний ОСОБА_5 у виді тримання під вартою, продовжити до 7 серпня 2020 року, оскільки відповідно до матеріалів кримінального провадження ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення середньої тяжкості, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі до 5 років, матеріали справи містять відомості про розгляд Дарницьким районним судом м. Києва та Васильківським міськрайонним судом Київської області кримінальних проваджень за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України, обвинувачений не має постійного місця роботи, не має постійного джерела доходів, і вказані обставини свідчать про наявність ризиків переховування обвинуваченого та ризику продовження здійснювати кримінальні правопорушення.

Керуючись ст. 376, 404, 405, 407, 412, 418 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 та прокурора - залишити без задоволення.

В порядку ст. 404 КПК України вирок Васильківського міськрайонного суду Київської від 24 лютого 2020 року щодо ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 185 КК України скасувати, призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Обвинуваченому ОСОБА_5 продовжити строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто, по 7 серпня 2020 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________________________ _______________________ _________________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3