Справа № 161/260/20 Провадження №11-сс/802/35/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:продовження строку тримання під вартою Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 січня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
підозрюваного ОСОБА_9 ,
слідчого ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали провадження за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду від 10 січня 2020 року (ЄРДР №0001749),

В С Т А Н О В И В

Ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду від 10 січня 2020 року задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП у Волинській області ОСОБА_10 про продовження строку тримання під вартою підозрюваному у вчиненні злочинів, передбачених ч.5 ст. 27 п.п.11, 12 ч.2 ст. 115 КК України ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю республіки Грузія с. Ноджихеві, грузину, громадянину України, з середньою освітою, одруженому, на утриманні якого перебуває одна дитина, непрацюючому, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючому за адресою: АДРЕСА_2 , не судимому,

строком на 60 днів, до 13 березня 2020 року. На підставі ч. 4 ст. 183 КПК України розмір застави не визначався.

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що ОСОБА_9 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, п.п. 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, тобто умисного вбивства, а саме умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині, вчиненого на замовлення, за попередньою змовою групою осіб. Зазначене кримінальне правопорушення відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, за яке передбачено покарання від 10 до 15 років позбавлення волі або довічне позбавлення волі. Під час досудового розслідування встановлено, що ризики, передбачені п.п.1, 2, 3 ч.1 ст.177 КПК України, зокрема те, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків, інших підозрюваних, експертів у цьому кримінальному провадженні, не зменшились. Оскільки і надалі існує реальна загроза тому, що ОСОБА_9 може переховуватись від органів досудового розслідування або суду, усвідомлюючи, що його підозрюють у причетності до скоєння особливо тяжкого злочину, з метою уникнення покарання може залишити територію України. Крім того, перебуваючи на свободі, будучи обізнаним у деталях злочину, у вчиненні якого ОСОБА_9 обґрунтовано підозрюється, може прикласти зусиль для знищення або ж спотворення ще не віднайденої вогнепальної зброї, особистих речей потерпілого та мобільних телефонів. Крім цього, ним можуть бути знищені інші предмети, сліди, що матимуть доказове значення, та які на даній стадії досудового розслідування не встановлені. А також, перебуваючи на волі, ОСОБА_9 має реальну змогу перешкоджати кримінальному провадженню шляхом впливу на показання свідків, з якими він особисто знайомий, та які, відповідно, перебувають у вразливому стані у зв`язку з вказаними обставинами.
В апеляційних скаргах захисники ОСОБА_7 , ОСОБА_8 вважають ухвалу слідчого судді незаконною та необґрунтованою. Вказують на недоведеність слідчим та прокурором наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, для продовження застосування до їх підзахисного виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
У своїх апеляційних скаргах апелянти стверджують, що всупереч вимог ч.5 ст. 194 КПК України в клопотанні слідчого не наведено обґрунтування неможливості запобігання ризику або ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, та не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, пов`язаним із перешкоджанням здійсненню кримінального провадження у будь-яких формах. Ухвала слідчого судді, зазначають, не містить мотивів продовження застосування виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Зазначають, що ОСОБА_9 є особою молодого віку, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину та постійне місце проживання, за яким, як і за місцем реєстрації, характеризується виключно позитивно, з членами сім`ї та сусідами перебуває в доброзичливих стосунках, раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався.
Крім того, захисник ОСОБА_8 в апеляційній скарзі вказує, що слідчий суддя Луцького міськрайонного суду ОСОБА_1 зобов`язаний був заявити самовідвід, оскільки він, як слідчий суддя, надавав дозвіл на продовження строку досудового розслідування даного кримінального провадження, що викликає сумнів у його неупередженості.
Захисники кожен, зокрема, просять ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою: захисник ОСОБА_7 просить відмовити у задоволенні клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного та звільнити ОСОБА_9 з-під варти в залі суду негайно; а захисник ОСОБА_8 обрати щодо підозрюваного ОСОБА_9 більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, у вигляді домашнього арешту.

Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали слідчого судді та доводи апеляційних скарг, захисника ОСОБА_7 , який підтримав свою апеляційну скаргу, не заперечував проти задоволення скарги захисника ОСОБА_8 , пояснення захисника ОСОБА_8 , який свою апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 підтримав в частині скасування ухвали слідчого судді, підозрюваного, який подані в своїх інтересах скарги захисників підтримав, думку прокурора та слідчого, які заперечили доводи скарг та просили залишити ухвалу слідчого судді без змін, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Згідно з положеннями ст.197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування, передбаченого законодавством, за умови доведення прокурором в клопотанні поданому до суду в порядку ст.199 КПК України, обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Дані вимоги закону при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_9 слідчим суддею були дотримані в повному обсязі.
Як убачається з матеріалів провадження, СУ ГУНП у Волинській області здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001749 від 17 вересня 2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.ч. 2, 3, 5 ст.27 п.п.11, 12 ч.2 ст.115 КК України.
20 вересня 2019 ОСОБА_9 було повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого 5 ст. 27, п.п.11, 12 ч.2 ст.115 КК України, яке відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від 10 до 15 років позбавлення волі або довічне позбавлення волі.
Апеляційний суд погоджується із висновком слідчого судді про те, що здобуті на даний час органом досудового розслідування докази, зокрема, протокол огляду місця події від 17.09.2019, протокол допиту свідка ОСОБА_11 від 17.09.2019 та від 18.09.2019, протокол допиту підозрюваного ОСОБА_12 від 19.09.2019, а також інші докази у кримінальному провадженні в достатній мірі свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_9 інкримінованого йому злочину.
При цьому варто зауважити, що Європейський суд з прав людини у своєму рішенні «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» зазначив, що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що є завданням наступних етапів кримінального процесу.
Стандарт доведення обґрунтованості підозри є нижчим від стандарту доведення винуватості поза розумним сумнівом та вимагає меншої ваги доказів, ніж для ухвалення обвинувального вироку, тому доводи захисника ОСОБА_7 щодо недостатності доказів причетності його підзахисного ОСОБА_9 до вчинення кримінального правопорушення, про яке тому оголошено підозру є непереконливими.
Як правильно встановлено оскаржуваною ухвалою слідчого судді від 10 січня 2020 року, ризики, враховані слідчим суддею при обранні запобіжного заходу відносно ОСОБА_9 у вигляді тримання під вартою терміном на 60 днів, в даний час не зменшилися.
Прокурором та слідчим доведено, що ризики, передбачені п.1, 2, 3 ч.1 ст.177 КПК України, зокрема, ті, що підозрюваний може переховуватись від слідства та суду, знищити, сховати або спотворити речі та документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків, інших підозрюваних, у кримінальному провадженні не змінились.
Зважаючи на існування достатніх даних, що ОСОБА_9 не буде дотримуватися покладених на нього процесуальних обов`язків у разі обрання більш м`якого запобіжного заходу, та перебуваючи на волі, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, перешкоджати кримінальному провадженню, а також з урахуванням того, що на даному етапі розслідування, у зв`язку із складністю провадження, існує необхідність виконати певну кількість слідчих (розшукових) та процесуальних дій, в тому числі отримати висновки вже призначених експертиз, які допоможуть встановити обставини, що мають важливе значення в цьому кримінальному провадженні, апеляційний суд вважає, що відсутні підстави для застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу ОСОБА_9 .
Слідчий суддя у своїй ухвалі дав належну оцінку цим обставинам, котрі виправдовують подальше тримання під вартою підозрюваного, а тому посилання апелянтів про недоведеність органом досудового розслідування неможливості застосування щодо підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою не заслуговують на увагу. З цих же підстав апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 щодо обрання ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді домашнього арешту до задоволення не підлягає.
Наявність в ОСОБА_9 постійного місця проживання, позитивних характеристик, дружини та неповнолітньої дитини, відсутності судимостей, на що посилаються захисники, суттєво не зменшують ризиків у кримінальному

провадженні та не впливають на правильність висновку щодо необхідності продовження застосування до підозрюваного запобіжного заходу саме у виді тримання під вартою.
Доводи зазначені в апеляційній скарзі сторони захисту про упередженість слідчого судді ОСОБА_1 при постановленні рішення щодо продовження підозрюваному виняткового запобіжного заходу, апеляційний суд вважає такими, що не ґрунтуються на законі.
У викладених в апеляційній скарзі твердженнях захисник вказує на те, що слідчий суддя ОСОБА_1 зобов`язаний був заявити собі самовідвід, оскільки він вже приймав участь у якості слідчого судді у даному кримінальному провадженні, зокрема, приймав рішення про продовження строку досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні.
Однак, відповідно до положень ч.1 ст.76 КПК України суддя, який брав участь у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, не має права брати участі у цьому ж провадженні в суді першої, апеляційної і касаційної інстанцій.
Із вказаної норми випливає, що розгляд слідчим суддею ОСОБА_1 клопотання прокурора про продовження строків досудового розслідування у даному кримінальному провадженні не є перешкодою для розгляду ним клопотання про продовження підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Також слід зазначити, що заявлений відвід слідчому судді ОСОБА_1 було вирішено по суті, та ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду від 10 січня 2020 року в задоволенні заявленого відводу було відмовлено.
Таким чином, ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування з мотивів, викладених в апеляційних скаргах захисників, апеляційний суд не вбачає.
На підставі викладеного, керуючись статтями 405, 407, 422 КПК України, Волинський апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В
Апеляційні скарги захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 січня 2020 року щодо ОСОБА_9 без змін.
Ухвала є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає. Головуючий

Судді