Провадження № 11-кп/4808/32/20
Категорія ч. 2 ст. 309 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2020 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді: ОСОБА_3 ,

суддів: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю секретаря с/з ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора Івано-Франківської місцевої прокуратури ОСОБА_7 на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25 листопада 2019 року про повернення обвинувального акта у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст. 309 КК України

в с т а н о в и в :

1. Зміст ухвали суду першої інстанції.

1.1. Оскаржуваною ухвалою обвинувальний акт про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.309 КК України повернуто прокурору.

1.2. Постановляючи ухвалу, суд дійшов висновку, що в обвинувальному акті відсутнє формулювання обвинувачення пред`явленого ОСОБА_8 . Крім того, в обвинувальному акті міститься посилання на вчинення злочину також іншою особою, яка не є обвинуваченою у вчиненні злочину у даному кримінальному провадженні, та немає жодних даних про виділення матеріалів досудового розслідування щодо іншої особи в окреме кримінальне провадження. Такі обставини, на переконання суду свідчать про невідповідність змісту та форми обвинувального акта вимогам ст.291 КПК України.

2. Зміст апеляційної скарги прокурора.

В апеляційній скарзі, прокурор стверджує, що:

- в ухвалі суду не зазначено жодного конкретного факту порушення вимог ст.291 КПК України щодо обвинувального акту;

- суд безпідставно вважає, що формулювання обвинувачення є незрозумілим для обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 , оскільки їх позиція на підготовчому засіданні була однозначна і зрозуміла, і вони не заперечували щодо призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту;

- в матеріалах кримінального провадження наявна копія обвинувального вироку щодо іншої особи, в якої обвинувачений ОСОБА_8 незаконно придбав психотропну речовину. Однак зазначені докази не є предметом дослідження на підготовчому судовому засіданні, а тому суд прийшов до передчасного висновку, що факти наведенні в обвинувальному вироку щодо ОСОБА_8 є не підтвердженими.

З цих підстав, ухвалу суду першої інстанції, прокурор просив скасувати, та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

3. Позиції сторін.

3.1. В засіданні апеляційного суду прокурор, доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити з наведених у ній мотивів.

3.2. Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник не заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вважаючи, що були всі підстави для призначення провадження до розгляду по суті.

4. За наслідками розгляду слід дійти висновку про відсутність підстав для повернення обвинувального акту прокурору.

За положеннями ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК, вичерпний перелік відомостей, які мають зазначатися у обвинувальному акті встановлено в ст. 291 КПК України.

4.1. Суд першої інстанції виходив із того, що в обвинувальному акті відсутнє формулювання обвинувачення, а його відсутність, у свою чергу, обумовлює неможливість розгляду в суді і безперечно порушує право на захист від пред`явленого обвинувачення.

Такі висновки суду не відповідають матеріалам провадження.

По-перше, судом не вказано, як саме мало б бути розкрито поняття «формулювання обвинувачення», якщо він був не згідний із тим, що в коментованому обвинувальному акті після викладення фактичних обставин їм дана правова оцінка і вжито словосполучення «таким чином обвинувачується», є формулюванням обвинувачення. Це вимога, яку суд не вказав як виконати.

Між тим, в обвинувальному акті щодо ОСОБА_8 відображені усі обов`язкові складники згідно вимог ст. 291 КПК: фактичні обставини кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини), правова кваліфікація та формулювання обвинувачення, яким резюмується, що «таким чином, ОСОБА_8 , обвинувачується у незаконному придбанні та зберіганні психотропних речовин у великих розмірах без мети збуту, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України».

Ці дані обвинувального акту в своїй сукупності дозволяють отримати повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення і дають можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичним формулюванням.

Тому підстави для повернення обвинувального акту відсутні.

По-друге. Посилання суду першої інстанції на порушення права на захист є некоректним, оскільки про порушення такого права в першу чергу відомо обвинуваченому та захиснику, які заявили, що підстав для повернення обвинувального акту немає, їм все зрозуміло, розгляд справи по суті і прийняття остаточного судового рішення відповідає їх інтересам і не порушує права на захист.

В ситуації, коли процесуальних перешкод для вирішення обвинувачення по суті немає, а сторони провадження клопочуть про призначення справи до розгляду, повернення обвинувального акту з формальних міркувань порушує засади диспозитивності та змагальності, не дає можливості виконати завдання кримінального судочинства і реалізувати право обвинуваченого на справедливий суд.

По-третє. Суд указав, що в обвинувальному акті є дані про придбання ОСОБА_8 психотропної речовини у ОСОБА_10 , а дані про висунуте останньому обвинувачення та наявність обвинувального вироку щодо нього відсутні. Нехтувати правами ОСОБА_10 у цьому випадку неприпустимо.

Дійсно, не можна порушувати права особи, яка не є учасниками даного провадження. Але питання захисту свого права перед судом ця особа не ставила. Суд самостійно виявив, кваліфікував і виправив порушення прав ОСОБА_10 . При цьому суд, слід констатувати, вийшов за межі повноважень, визнавши порушення прав особи у випадку, коли вона про це не заявляє.

В апеляційному суді прокурор пояснив, що ОСОБА_10 засуджений вироком від 16.09.2009 за ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 309, ч. 3 ст. 185 КК України і у матеріалах провадження така копія вироку є в т. 2 на а.с. 98, але це предмет дослідження під час судового розгляду по суті.

Із доводами прокурора щодо того, що докази засудження іншої особи не є предметом дослідження в підготовчому судовому засіданні і надання таких документарних даних заборонено приписами ч. 4 ст. 291 КПК України, слід погодитись.

Апеляційний суд звертає увагу, що завданнями підготовчого провадження є процесуальне та організаційне забезпечення проведення судового розгляду (ст. 314 317 КПК України). У ньому не можуть вирішуватись питання оцінки обставин та доведеності вини, які притаманні стадії судового розгляду (ст. 91, 368 КПК України).

Отже, висновок суду щодо недоліків обвинувального акту не відповідає матеріалам провадження і закону.

4.2. З урахуванням викладеного, апеляційну скаргу прокурора належить задовольнити, оскаржувану хвалу суду скасувати, а кримінальне провадження направити на судовий розгляд до суду першої інстанції зі стадії підготовчого судового провадження.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу прокурора Івано-Франківської місцевої прокуратури ОСОБА_7 - задовольнити.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25 листопада 2019 року про повернення обвинувального акта у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст. 309 КК України скасувати, і призначити новий розгляд у суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий ОСОБА_3

Судді ОСОБА_4

ОСОБА_5