ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 644/8095/14-к Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/818/1745/20 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ст. 296 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , потерпілого ОСОБА_9 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою потерпілого на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 17.01.2020 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 17.01.2020 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.3 ст. 296 КК України, на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності та закрито кримінальне провадження.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , було вчинено в ніч з 30 на 31 грудня 2012 року, тобто, станом на 17.01.2020 року строк притягнення обвинуваченого ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності за дане кримінальне правопорушення сплинув. При цьому обставинами, які зупиняли строк його притягнення до кримінальної відповідальності, є оголошення обвинуваченого у розшук з 30.10.2017 р. по 21.03.2018 р., з 15.05.2018 р. по 25.01.2019 р. та з 26.04.2019 р. по 11.06.2019 р., але, навіть, з урахуванням зупиненого строку давності у зв`язку із розшуком ОСОБА_7 , загальний строк притягнення його до кримінальної відповідальності за ч.3 ст.296 КК України, передбачений ст.49 КК України, сплинув. Інших обставин, які б зупиняли чи переривали строки його притягнення до кримінальної відповідальності, судом першої інстанції не встановлено (т.4 а.с. 163-165).

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з рішенням суду потерпілий ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу та доповнення до неї, в яких просить скасувати ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 17.01.2020 року і ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 01.07.2019 року та призначити новий розгляд в суді першої інстанції (т.4 а.с. 182-185).

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що в оскаржуваній ухвалі районного суду від 17.01.2020 року:

-вказано про оголошення ОСОБА_7 в розшук три рази, проте, на переконання апелянта, це не відповідає дійсності, оскільки обвинувачений п`ять разів оголошувався в розшук і з його вини справа 61 раз відкладалася;

-нічого не зазначено стосовно обраної обвинуваченому міри запобіжного заходу;

-судом не вирішено долю, заявленого потерпілим, цивільного позову про стягнення з обвинуваченого моральної шкоди та витрат на правову допомогу;

-під час розгляду даного кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник скоїли злочин, проте кримінальні провадження не були об`єднані в одне провадження;

-захисник обвинуваченого ОСОБА_8 та прокурор ОСОБА_10 не можуть приймати участь по даній справі.

Крім того, потерпілий вважає ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 01.07.2019 року, якою до обвинуваченого ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, незаконною, тому просить її скасувати й постановити нове рішення про обрання щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Позиції учасників апеляційного провадження.

В судовому засіданні апеляційної інстанції потерпілий ОСОБА_9 підтримав подану апеляційну скаргу з доповненнями до неї, просив її задовольнити, вказавши, що ухвала від 01.07.2019 року про обрання запобіжного заходу є незаконною, оскільки її мав постановити слідчий суддя, а не звичайний суддя, в провадженні якого перебувала справа.

Крім того, вважає ухвалу від 17.01.2020 року також незаконною й необґрунтованою, в тому числі внаслідок не зазначення в ній долі цивільного позову, заявленого потерпілим. Тому просить її скасувати й призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Обвинувачений ОСОБА_7 в суді апеляційної інстанції заперечував проти задоволення апеляційних вимог потерпілого, вважає ухвалу районного суду про закриття кримінального провадження законною та обґрунтованою.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_8 в суді апеляційної інстанції заперечував проти задоволення апеляційної скарги потерпілого вказавши, що в оскаржуваній ухвалі, суд обґрунтував мотиви прийнятого рішення, врахувавши при цьому періоди зупинення провадження у справі у зв`язку з розшуком обвинуваченого; з часу події минуло вже більше семи років, а згідно законодавства для злочинів середньої тяжкості передбачено строк давності п`ять років.

В судовому засіданні апеляційної інстанції прокурор заперечував проти апеляційних вимог потерпілого, просив залишити їх без задоволення, додавши, що оскаржувані ухвали є законними та обґрунтованим, потерпілий не позбавлений права звернення до суду в порядку цивільного судочинства з позовом про відшкодування моральної шкоди та витрат на правову допомогу.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи потерпілого, думку прокурора, захисника та обвинуваченого ОСОБА_7 , дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, а також перевіривши ухвали у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Положеннями п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України визначено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили, зокрема, минуло п`ять років - у разі вчинення злочину середньої тяжкості.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, передбачено, що кримінальне провадження закривається судом у зв`язку з звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, злочин, що передбачений ч. 3 ст. 296 КК України, який інкримінується ОСОБА_7 , вчинено ним в ніч з 30 на 31 грудня 2012 року, таким чином строк притягнення до кримінальної відповідальності об`єктивно сплинув на час розгляду клопотання у суді першої інстанції.

Суд першої інстанції, під час розгляду клопотання захисника обвинуваченого про закриття даного кримінального провадження у зв`язку зі спливом строку даності, ретельно перевірив обставини, які зупиняли перебіг строку давності і, з урахуванням зупиненого строку на час розшуку обвинуваченого, дійшов правильного висновку про закінчення строків притягнення до кримінальної відповідальності за вчинений злочин.

Колегією суддів перевірено доводи апеляційної скарги потерпілого в частині правильності зазначення в оскаржуваній ухвалі кількості оголошених розшуків стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 , в тому числі з метою з`ясування наявності чи відсутності інших обставин, які б зупиняли чи переривали строк давності по даному кримінальному провадженні.

Згідно з ч.2 ст. 49 КК України перебіг строків давності зупиняється, якщо особа, що вчинила злочин, ухилилася від досудового слідства або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання.

Так, вивченням матеріалів кримінального провадження встановлено, що дана справа надійшла до районного суду з обвинувальним актом 30.04.2013 року (т.1 а.с.1).

19 грудня 2013 року постановлено вирок (т.1 а.с. 149-152), який ухвалою апеляційного суду Харківської області від 26.03.2014 року (т.1 а.с. 218-219) за апеляційними скаргами прокурора та потерпілого був скасований з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

В подальшому, ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 12.06.2014 року обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч.3 ст. 296 КК України було повернуто прокурору (т.1 а.с. 258). Дана ухвала була скасована апеляційним судом Харківської області від 04.08.2014 року з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції (т.2 а.с. 49-50).

05 серпня 2015 року постановлено вирок (т.2 а.с. 172-174), який також був скасований ухвалою апеляційного суду Харківської області від 29.02.2016 року за апеляційними скаргами прокурора та потерпілого з призначенням нового судового розгляду (т.2 а.с. 276-279).

Перший розшук обвинуваченого ОСОБА_7 оголошено 30.10.2017 року (т.3 а.с. 150), до цього часу провадження по справі не зупинялося. Обвинувачений з`явився в суд 21.03.2018 року, що підтверджується його розпискою про повідомлення про наступну дату слухання (т.4 а.с. 4).

15 травня 2018 року повторно оголошено розшук ОСОБА_7 (т.4 а.с. 20), який 25.01.2019 року був доставлений до суду, що підтверджується повідомленням начальника Індустріального ВП ГУНП в Харківській області (т. 4 а.с. 39).

26 квітня 2019 року, у зв`язку з неодноразовими неявками в судове засідання, обвинуваченого ОСОБА_7 оголошено в розшук (т.4 а.с. 65), який з`явився в судове засідання 11.06.2019 року, що підтверджується журналом судового засідання (т.4 а.с. 72-73).

Інших процесуальних документів про зупинення судового провадження, відповідно до ст. 335 КПК України, матеріали справи не містять.

Крім того, у відповідності до ч.3 ст. 49 КК України, перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин. Обчислення давності в цьому разі починається з дня вчинення нового злочину. При цьому строки давності обчислюються окремо за кожний злочин.

Дослідивши матеріали кримінального провадження колегія суддів встановила, що ОСОБА_7 був засуджений Орджонікідзевським районним судом м. Харкова 10.04.2013 року за ч.1 ст. 190 КК України, даний злочин ним вчинений 08.02.2013 року, тобто до закінчення строків притягнення до кримінальної відповідальності за ч.3 ст. 296 КК України. Однак, вчинений ОСОБА_7 злочин, передбачений ч.1 ст. 190 КК України, за ступенем тяжкості відноситься до злочинів невеликої тяжкості, тому переривання перебігу давності, в даному випадку, відсутнє.

Доводи потерпілого, про неправильне зазначення кількості ухвал про оголошення в розшук обвинуваченого апеляційний суд вважає безпідставними та необґрунтованими.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції у чіткій відповідності до норм чинного кримінального процесуального закону, з урахуванням періоду на який зупинялося провадження, задовольнив клопотання сторони захисту та звільнив ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності, на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності та закрив кримінальне провадження.

Крім того, колегія не може погодитись з апеляційними доводами потерпілого щодо скасування оскаржуваної ухвали та призначення нового судового розгляду в суді першої інстанції внаслідок того, що відсутні певні процесуальні підстави для такого рішення, які передбачені ч.2 ст. 412 КПК України, а також ч.1 ст. 415 КПК України, що містять вичерпний перелік таких підстав, імперативно визначених законодавцем.

З приводу апеляційної вимоги потерпілого ОСОБА_9 щодо скасування ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 01.07.2019 року, якою до обвинуваченого ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 176 КПК України, запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, зокрема, переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.

Стаття 203 КПК України передбачає, що ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію після закінчення строку дії ухвали про обрання запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження та змісту самої ухвали суду від 01.07.2019 року, вона постановлена судом під час розгляду кримінального провадження стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч.3 ст. 296 КК України з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Вказаний запобіжний захід припинив свою дію з моменту закриття провадження по справі.

Разом з тим, колегія суддів наголошує, що перелік осіб, які наділені правом на апеляційне оскарження, визначено у ст. 393 КПК України, зокрема, в п.7 ч.1 цієї статті вказано, що апеляційну скаргу мають право подати: потерпілий або його законний представник чи представник - у частині, що стосується інтересів потерпілого, але в межах вимог, заявлених ними в суді першої інстанції.

Що стосується запобіжного заходу, то відповідно до п.2 ч.1 ст.56 КПК України, потерпілий має право лише бути повідомленим про обрання, зміну чи скасування щодо підозрюваного, обвинуваченого заходів забезпечення кримінального провадження.

Оскаржувана ухвала суду від 01.07.2019 року про обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання інтересів потерпілого не стосується, а стосується особистих прав і обов`язків обвинуваченого ОСОБА_7 . Таким чином, у даному випадку потерпілий ОСОБА_9 не має законодавчо визначених повноважень на оскарження вказаного судового рішення. У зв`язку з чим, дана апеляційна вимога задоволенню не підлягає.

Стосовно апеляційного доводу потерпілого ОСОБА_9 про не вирішення судом першої інстанції заявленого ним цивільного позову до обвинуваченого про стягнення моральної шкоди та витрат на правову допомогу, апеляційний суд зазначає наступне.

Порядок вирішення цивільного позову в кримінальному провадженні регламентований главою 9 КПК України.

Нормами кримінального процесуального закону, зокрема ст. 129 КПК України, встановлено, що рішення про повне або часткове задоволення цивільного позову може бути винесене лише у разі визнання обвинуваченого винним у вчиненні кримінального правопорушення і ухвалення обвинувального вироку чи винесення постанови про застосування до особи примусових заходів виховного або медичного характеру.

Вирішення цивільного позову при звільненні особи від кримінальної відповідальності із закриттям провадження з нереабілітуючих підстав чинним законодавством не передбачено.

Враховуючи системний аналіз ст.ст. 285, 286 КПК, цивільний позов не підлягає розгляду у випадках звільнення від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження як на досудовому розслідуванні, так і в суді.

З огляду на викладене оскаржувана ухвала районного суду є законною.

Разом з тим, права потерпілого у кримінальному судочинстві, зокрема право на відшкодування заподіяної злочином шкоди шляхом заявлення та вирішення цивільного позову не можуть бути обмежені чи порушені через закінчення строку давності притягнення особи до кримінальної відповідальності, тому колегія суддів вважає за необхідне роз`яснити потерпілому ОСОБА_9 , що він не позбавлений права урегулювання цивільного позову в порядку цивільного судочинства, оскільки кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 закрито з нереабілітуючих обставин.

Серед апеляційних доводів, потерпілий вказав, що прокурор ОСОБА_10 не мала права приймати участі в розгляді кримінального провадження стосовно ОСОБА_7 . Вказане твердження апелянта колегія суддів вважає безпідставним.

Відповідно до ст. 37 КПК України, прокурор, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, визначається керівником відповідного органу прокуратури після початку досудового розслідування. У разі необхідності керівник органу прокуратури може визначити групу прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, а також старшого прокурора такої групи, який керуватиме діями інших прокурорів.

Матеріали кримінального провадження містяться постанови про призначення групи прокурорів, до яких входить ОСОБА_10 (т.4 а.с. 12, 19, 27, 76), що підтверджує повноваження прокурора ОСОБА_10 на участь в даній справі.

Крім того, потерпілий вказав, що й захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 теж не мав права приймати участь в даному кримінальному провадженні та заявляти будь-які клопотання.

Частиною 2 ст. 45 КПК України визначено, що захисником не може бути адвокат, відомості про якого не внесено до Єдиного реєстру адвокатів України або стосовно якого у Єдиному реєстрі адвокатів України містяться відомості про зупинення або припинення права на зайняття адвокатською діяльністю, проте підтвердження таких обставин потерпілий не надав і матеріали кримінального провадження не містять, у зв`язку з чим, дане твердження апелянта, колегія суддів визнала необґрунтованим.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судовий розгляд даного кримінального провадження проведено із додержанням вимог закону України про кримінальну відповідальність, істотних порушень вимог КПК України не встановлено, за результатами судового розгляду постановлено законне й обґрунтоване рішення.

Інших переконливих доводів апеляційної скарги, які б безумовно спростовували висновки суду та були підставою для скасування або зміни ухвали, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне ухвалу районного суду залишити без змін, а апеляційну скаргу потерпілого залишити без задоволення.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 17.01.2020 року по справі щодо ОСОБА_7 , - залишити без змін.

Апеляційну скаргу потерпілого, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення, в порядку ч.1 ст. 424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

____________ _______________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4