Справа № 347/2284/17
Провадження № 11-кп/4808/223/20
Категорія ч. 2 ст. 121 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді: ОСОБА_3 ,

суддів: ОСОБА_4 , ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 та прокурора Косівського відділу Коломийської місцевої прокуратури ОСОБА_7 на вирок Косівського районного суду Івано-Франківської області від 18 лютого 2020 року щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з неповною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, згідно ст. 89 КК України раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст. 121 КК України,

за участю:

секретаря с/з ОСОБА_8 ,

прокурора ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_10 ,

в с т а н о в и в :

1. Зміст вироку суду першої інстанції та встановлені обставини.

1.1. Вироком Косівського районного суду Івано-Франківської області від 18 лютого 2020 року ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 121 КК України та призначити покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ухвалено залишити без змін до вступу вироку в законну силу.

Відбуття покарання ОСОБА_6 ухвалено рахувати з моменту його фактичного затримання, тобто з 01.10 год. 05.10.2017 року.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_6 у строк відбування покарання, строк його перебування під вартою в умовах Державної установи «Івано-Франківська установа виконання покарань (№ 12)» починаючи з 05.10.2017 року 01.10 год., тобто з моменту його фактичного затримання із розрахунку 1 (один) день попереднього ув`язнення за 1 (один) день позбавлення волі.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_11 50000 (п`ятдесят тисяч) грн. моральної шкоди та 306 (триста шість) грн. 66 коп. судових витрат.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_12 50000 (п`ятдесят тисяч) грн. моральної шкоди та 306 (триста шість ) грн. 66 коп. судових витрат.

Вирішено питання речових доказів.

1.2. Згідно вироку суду, обвинувачений ОСОБА_6 вчинив умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілої ОСОБА_13 .

Так, 04.10.2017 року близько 17год. 10 хв., ОСОБА_6 , перебуваючи в житловому будинку за місцем свого проживання, що за адресою АДРЕСА_1 , під час конфлікту зі своєю співмешканкою ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який виник на ґрунті ревнощів, наніс останній умисно один удар кухонним ножем в ділянку лівого колінного суглобу, спричинивши потерпілій тілесні ушкодження, одне з яких згідно висновку експерта від 03.11.2017 року, має ознаки тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент їх спричинення, що призвело до значної втрати крові, в результаті чого ОСОБА_13 померла.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 винуватим себе не визнавав та заперечив інкриміноване йому кримінальне правопорушення вказавши, що померла потерпіла ОСОБА_13 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, в ході їх сварки сама наштовхнулася на кухонний ніж. Цивільний позов також не визнав.

2. Зміст апеляційних скарг.

2.1. Прокурор в апеляційній скарзі не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 стверджує, що:

- призначене судом покарання не відповідає особі обвинуваченого та ступеню тяжкості вчиненого ним злочину;

- взявши до уваги дані, які характеризують особу обвинуваченого та його повне не визнання вини у вчиненому злочині, суд призначив мінімальний строк покарання передбачений у санкції статті. Таке м`яке покарання, на переконання прокурора, не буде необхідним та достатнім для виправлення та попередження нових злочинів.

З цих підстав, вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання прокурор просив змінити, та призначити ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років.

2.2. Обвинувачений ОСОБА_6 в апеляційній скарзі в частині призначеного йому покарання, зазначає, що:

- його захист в кримінальному провадженні здійснював захисник, який неправильно зорієнтував його щодо наданих ним показів, а відтак він помилково не визнавав свою вину;

- на даний час він повністю визнає свою вину, щиросердечно розкаюється у вчиненому, сприяв розкриттю злочину, та дуже шкодує, що не визнавав свою вину в суді першої інстанції;

- призначене судом покарання вважає надто суворим, та таким, що позбавить його можливості надавати допомогу своєму перестарілому батьку інваліду;

- щодо визначеного судом розміру моральної шкоди, то такий є непомірним для нього, оскільки він ніде не працював, і власного майна немає.

- в ході апеляційного розгляду просить дослідити характеризуючі дані, пом`якшуючі та обтяжуючі обставини.

З цих підстав, вирок суду першої інстанції в частині призначеного йому покарання просив скасувати, та ухвалити новий вирок, яким призначити йому покарання із застосування ст.69 КК України, а також зменшити розмір стягнутої моральної шкоди.

3. Правові позиції сторін.

3.1. В засіданні суду апеляційної інстанції прокурор відмовився від своєї апеляційної скарги, та просив провадження у зв`язку з цим закрити. Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 заперечив, просив залишити її без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

3.2. Обвинувачений та його захисник, в частині відмови прокурора від своєї апеляційної скарги та закриття провадження в цій частині не заперечували.

Обвинувачений також указав, що не визнавав вину в суді першої інстанції, оскільки неправильно був орієнтований адвокатом. Тепер вину визнає, розкаюється і просить застосувати до нього приписи ст. 69 КК України та пом`якшити покарання. На запитання в чому саме він визнає вину, вказав, що потерпіла сама вдарилась об ніж, який він тримав у руках, а перед тим вона його самого ножем поранила в груди.

Вимоги своєї апеляційної скарги обвинувачений підтримав, та просив її задовольнити.

3.3. Потерпілі в судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомляли. Однак їх неприбуття не перешкоджає проведенню розгляду.

4. Мотиви суду апеляційної інстанції.

4.1. Згідно із ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На підставі ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Оскільки висновки суду про доведеність вини обвинуваченого, а також правильність кваліфікації дій жодна із сторін не оскаржує, то вирок у цій частині перегляду не підлягає.

4.2. Що стосується апеляційної скарги прокурора. Так, до початку судового розгляду прокурор подав клопотання про відмову від апеляційної скарги в порядку ч.1 ст. 403 КПК України.

Відповідно до ч.2 ст. 403 КПК України якщо вирок або ухвала суду першої інстанції не були оскаржені іншими особами або якщо немає заперечень інших осіб, які подали апеляційну скаргу, проти закриття провадження в зв`язку з відмовою від апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції своєю ухвалою закриває апеляційне провадження.

Оскільки обвинувачений не заперечував проти закриття провадження у зв`язку з відмовою прокурора від апеляційної скарги, і клопотання прокурора не суперечить вимогам кримінально-процесуального закону, колегія суддів вважає за необхідне клопотання прокурора задовольнити, а провадження у цій частині закрити.

4.3. Щодо доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , то колегія суддів дійшла такого висновку.

Положення ст. 69 КК України можуть бути застосовані за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Обвинувачений заявив в апеляційному суді, що визнає вину. Однак, по суті він її заперечив, заявивши, що потерпіла у стані сп`яніння під час сварки сама вдарилась об ніж.

Отже, обвинувачений вину не визнав і про щирість його розкаяння мова йти не може.

Тому підстав для застосування ст. 69 КК України немає, оскільки визнання вини та щире розкаяння, да думку колегії суддів, є обов`язковими умовами, поряд із іншими у цій справі, для застосування її приписів.

Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації. У кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, його наслідки, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують чи обтяжують покарання. Досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчиненого злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи непогашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність утриманців), його матеріальний стан, тощо.

Виходячи з положень статті 50 КК України рішення суду про призначення покарання, повинно досягати мети виправлення та запобігання вчинення нових злочинів як обвинуваченим, так й іншими особами.

Так, призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції, виходив із загальних засад призначення покарання, передбачених ст. 65 КК України, та врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який згідно ст. 12 КК України є тяжким, дані про особу обвинуваченого, який позитивно характеризується за місцем проживання, на обліку в наркологічному та психоневрологічному кабінетах не знаходиться, проживає у вкрай важких матеріально-побутових умовах разом із батьком, обставини, що пом`якшують покарання, зокрема і те, що спричиненню потерпілій тілесних ушкоджень обвинуваченим передувала поведінка самої потерпілої, яка перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння провокувала обвинуваченого, а напередодні злочину сама нанесла обвинуваченому тілесне ушкодження (непроникаюче ножове поранення грудної клітки). Обставин, які б обтяжували покарання судом не встановлено.

За таких обставин, суд обґрунтовано, призначив обвинуваченому ОСОБА_6 покарання в мінімальних межах санкції ч. 2 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 років, і таке покарання відповідає принципам справедливості, індивідуалізації, необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 та попередження вчинення нових злочинів, випливає з дотримання судом принципів «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.

4.3.1. Посилання обвинуваченого ОСОБА_6 на помилкове невизнання ним своєї вини в суді першої інстанції, та неправильне зорієнтування захисником щодо поданих ним доказів є не спроможними. Так, під час апеляційного розгляду обвинувачений не заперечив та повністю підтвердив обставини вчинення ним злочину. Просив врахувати визнання ним своєї вини, як пом`якшуючу обставину при призначенні покарання.

Решта обставин, на які посилається в апеляційній скарзі обвинувачений, як на підстави для призначення більш м`якого покарання, були прийняті до уваги судом першої інстанції при призначенні покарання і вважати їх обставинами, що можуть бути повторно застосовані для зменшення розміру призначеного покарання, колегія суддів не вбачає.

5. Висновки апеляційного суду.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, вирок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та вмотивованим, призначене покарання справедливим і підстави для його скасування чи зміни відсутні.

Керуючись ст. 370, 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, Івано-Франківський апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою прокурора Косівського відділу Коломийської місцевої прокуратури ОСОБА_7 на вирок Косівського районного суду Івано-Франківської області від 18 лютого 2020 року закрити, у зв`язку з відмовою прокурора від апеляційної скарги.

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення, а вирок Косівського районного суду Івано-Франківської області від 18 лютого 2020 року щодо ОСОБА_6 обвинуваченого у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст. 121 КК України без зміни.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий ОСОБА_3

Судді ОСОБА_4

ОСОБА_5