Дата документу 18.06.2020 Справа № 334/571/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/1092/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №334/571/20Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.121 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2020 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_7

представника потерпілого ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 на вирок Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 01 квітня 2020 року, яким

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим і засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України,

ВСТАНОВИЛА
Вказаним вироком районного суду ОСОБА_10 визнано винуватим і засуджено за те, що він 09 грудня 2019 року приблизно о 19 годині 30 хвилин, знаходячись за адресою: м.Запоріжжя, вул.Трегубенка, б.22 напроти крамниці «Тост Продукти», діючи з прямим умислом, направленим на спричинення тяжких тілесних ушкоджень, на підґрунті раптово виниклого словесного конфлікту між ним та потерпілим ОСОБА_7 , усвідомлюючи протиправність своїх дій, та бажаючи їх настання, за допомогою заздалегідь підготовленого предмету для нанесення тілесних ушкоджень, який має колюче-ріжучі властивості, а саме предмета схожого на ніж, знаходячись спереду ОСОБА_7 , наніс останньому не менше шести ударів ножем по тілу потерпілого, в результаті чого спричинив тілесні ушкодження у вигляді проникаючого поранення передньої черевної стінки, котре проникло в ліву плевральну порожнину, поранення лівої бокової поверхні черевної стінки з ушкодженням ободової кишки, які кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, наскрізне поранення правого стегна, рану лівого передпліччя, дві рани бічної поверхні тулуба ліворуч, які кваліфікуються, як легкі тілесні ушкодження.

Дії ОСОБА_10 кваліфіковано за ч.1 ст.121 КК, як умисне тяжке ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння. Йому призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК звільнено від відбування покарання з випробуванням строком на 3 роки, з покладанням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК.

Вирішено питання про цивільний позов та речові докази.

В апеляційній скарзі захисник просив вирок скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Свої вимоги мотивував тим, що відповідно до доручення Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги він був призначений для надання правової допомоги обвинуваченому ОСОБА_10 . Проте незважаючи на його повноваження як захисника ОСОБА_10 суд першої інстанції провів 01.04.2020 року судове засідання за його відсутності та ухвалив оскаржуваний вирок. Разом з тим, суд не дотримався положень ч.2 ст.54 КПК, відповідно до яких відмова від захисника або його заміна повинна відбуватися виключно в присутності захисника після надання можливості для конфіденційного спілкування. Відтак судом допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, а тому вирок підлягає скасуванню.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник потерпілого просила апеляційну скаргу відхилити, а вирок залишити без змін як законний та обґрунтований.

Заслухавши доповідь судді, захисника, який підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити; потерпілого, його представника та прокурора, які заперечили проти апеляційної скарги та просили вирок залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право вирок суду залишити без змін.

Подія злочину, доведеність винуватості ОСОБА_10 у його вчиненні, кримінально-правова оцінка його діянь, вид та розмір призначеного йому покарання в апеляційному порядку не оскаржені. У зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК вирок суду в цій частині не переглядався.

З цих же підстав судова колегія вважає встановленим скоєння злочину обвинуваченим ОСОБА_10 за обставин, зазначених в оскарженому вироку суду.

В апеляційній скарзі захисник вимагав вирок скасувати, вважаючи, що судом було допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки суд провів судове засідання та ухвалив вирок за його відсутності.

Проте колегія суддів, перевіривши матеріали кримінального провадження, не може погодитися із такими доводами та вимогами захисника виходячи з наступного.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що захисник ОСОБА_9 дійсно не прибув в судове засідання суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.324 КПК якщо в судове засідання не прибув за повідомленням захисник у кримінальному провадженні, де участь захисника є обов`язковою, суд відкладає судовий розгляд, визначає дату, час та місце проведення нового засідання і вживає заходів до прибуття його до суду.

Разом з тим, у даному кримінальному провадженні не було встановлено обставин, які би вимагали обов`язкової участі захисника з огляду на вимоги ст.52 КПК, а тому, за відсутності заперечень з боку обвинуваченого і його наполяганні на розгляді провадження за відсутності захисника у суду були відсутності підстави для відкладення судового засідання.

З матеріалів провадження вбачається, що захисником в якості причини неприбуття в судове засідання зазначено оголошення на території України карантинних заходів. Проте на судовий розгляд, за результатами якого було ухвалено вирок, з`явились всі інші учасники процесу. Судова колегія розцінює неявку захисника на судовий розгляд з неповажних причин. Підтвердженням даного висновку є та обставина, що за таких же обставин в країні захисник з`явився на апеляційний розгляд своєї скарги.

З журналу судового засідання вбачається, що під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_10 не відмовлявся від захисника ОСОБА_9 , про що зазначав в апеляційній скарзі захисник, а лише зазначив про можливість розгляду справи за відсутності захисника. Більш того, обвинувачений повністю визнав свою вину, погодився із призначеним йому покаранням та апеляційну скаргу на вирок суду не подавав.

Апеляційна скарга захисника також не містить в собі зауважень по суті ухваленого щодо ОСОБА_10 вироку, а наведені захисником доводи жодним чином не впливають на правильність та законність ухваленого судового рішення і не є порушенням, передбаченим ч.2 ст.412 КПК, яке тягне за собою безумовне скасування вироку.

Відтак колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника є необґрунтованою, а тому задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 01 квітня 2020 року щодо ОСОБА_10 в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4