ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24.12.2019 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгороді кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003713 від 22.11.2018 року, про обвинувачення:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця м. Ужгород, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , непрацюючого, неодруженого, раніше судимого вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.02.2010 року за ч. 1 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік, вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05.08.2011 року за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України, на підставі ст. ст. 71, 72 КК України шляхом часткового приєднання покарання за вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.02.2010 року до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців, згідно з постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02.03.2012 року на підставі ст. 82 КК України невідбуту частину покарання замінено на більш м`яке покарання у виді виправних робіт строком на 1 рік 8 місяців 13 днів, постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08.05.2015 року на підставі ст. 81 КК України звільненого умовно-достроково від призначеного покарання у виді виправних робіт, призначеного вказаною постановою суду, на невідбутий строк 6 місяців 12 днів, вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.01.2018 року за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 2 роки, звільненого від відбування покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році», у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

В С Т А Н О В И В:

21 листопада 2018 року, приблизно о 17 год. 10 хв., обвинувачений ОСОБА_4 , знаходячись на території ринку «Білочка» по вул. Бєлінського в м. Ужгород, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, спрямованим на відкрите заволодіння чужим майном, з корисливим мотивом та з метою незаконного збагачення за рахунок викраденого майна, повторно, відкрито викрав з прилавку ларька по продажу хліба грошові кошти в розмірі 4000 грн., що належать ОСОБА_6 , після чого, з метою утримання викраденого майна ОСОБА_4 побіг у напрямку гаражів по вул. Бєлінського в м. Ужгород, чим спричинив потерпілій ОСОБА_6 матеріальну шкоду на вищевказану суму.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за обставин, викладених у обвинувальному акті, визнав повністю та у вчиненому розкаявся. Пояснив, що 21.11.2018 року, знаходячись на території ринку «Білочка» по вул. Бєлінського в м. Ужгород, він побачив жінку, яка торгувала на вказаному ринку. Він підійшов до жінки, яка його побачила, взяв з коробки гроші, після чого пішов та почув, як вона кричала, що від неї викрали гроші. У той момент він зрозумів, що кричали йому. За викрадені гроші він купив продукти харчування та інші речі додому, а через два-три дні до нього прийшли працівники поліції. Просить суд суворо його не карати та призначити покарання з іспитовим строком, зауваживши, що викрадене відшкодує та зараз він хворіє.

Потерпіла ОСОБА_6 у дане судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи від неї не надходило. Згідно із поданою нею до суду заявою від 15.01.2019 року просила підготовче судове засідання проводити у її відсутності. Цивільний позов у рамках даного кримінального провадження потерпіла не подавала.

З урахуванням думки прокурора судовий розгляд проведено у відсутності потерпілої.

Розглянувши матеріали кримінального провадження, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 доведена повністю.

Оскільки прокурор, обвинувачений та його захисник не заперечили щодо фактичних обставин справи, враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення в повному обсязі за обставин, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги встановлення судом того факту, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміє зміст цих обставин і відсутні сумніви щодо добровільності його позиції, роз`яснивши йому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, а також приписи ч. 2 ст. 394 КПК України щодо особливостей апеляційного оскарження, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, визначеному ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого ОСОБА_4 та дослідженням характеризуючих даних про його особу.

Таким чином, оцінивши показання обвинуваченого, які він надав вільно, без примусу та тиску, будучи ознайомленим із правилами ст. ст. 349, 394 КПК України, і які узгоджуються між собою та не суперечать обставинам, викладеним у обвинувальному акті, суд дійшов висновку, що ОСОБА_4 вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 186 КК України.

Як встановлено судом, обвинувачений ОСОБА_4 , будучи раніше судимим та притягнутим до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 186 КК України у кримінальних провадженнях за № 0000536 від 27.02.2017 року та за № 0001487 від 05.05.2018 року, за ч. 2 ст. 185 КК України у кримінальних провадженнях та № 0002746 від 01.09.2018 року та за № 0002830 від 07.09.2018 року, обвинувальні акти у яких скеровано до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області, знову вчинив новий умисний злочин проти власності за вищенаведених обставин.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 186 КК України відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно.

За кваліфікуючою ознакою повторність суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 у зв`язку з тим, що останній має непогашену судимість за вчинення злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України, згідно з вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05.08.2011 року.

Виходячи з приписів ч. 3 ст. 90 КК України, відповідно до якої якщо особу було достроково звільнено від відбування покарання, то строк погашення судимості обчислюється з дня дострокового звільнення її від відбування покарання (основного та додаткового), оскільки ОСОБА_4 згідно з постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08.05.2015 року на підставі ст. 81 КК України було умовно-достроково звільнено від призначеного покарання у виді виправних робіт, призначеного постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02.03.2012 року на підставі ст. 82 КК України, у зв`язку із заміною невідбутої частини покарання за вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05.08.2011 року більш м`яким, а даний злочин ним вчинено у листопаді 2018 року, то з огляду на викладене обвинувачений є таким, що має судимість.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, що згідно зі ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину, дані про особу винного, який є молодим за віком, за місцем проживання характеризується негативно, на обліку у лікаря фтизіатра не перебуває, раніше судимий.

Обставинами, визначеними ст. 66 КК України, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд визнає: визнання своєї вини, щире каяття.

Обставиною, визначеною ст. 67 КК України, що обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , судом не встановлено.

За приписами ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року № 7, зі змінами від 06.11.2009 року, звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. У пункті 2 вказаної постанови зазначено, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Враховуючи вищенаведене та конкретні обставини кримінального провадження, за яких вчинено діяння, дані про особу винного, його поведінку після вчинення злочину, а також приймаючи до уваги, що обвинувачений ОСОБА_4 , який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних злочинів, є обвинуваченим в інших кримінальних провадженнях, що перебувають на розгляді в суді, повторно вчинив новий умисний тяжкий злочин проти власності, що свідчить про відсутність у нього наміру стати на шлях виправлення та перевиховання, стійкий криміногенний характер його особи, суд вважає, що виправлення ОСОБА_4 і попередження вчинення з його боку нових злочинів можливе тільки в умовах ізоляції від суспільства, а тому щодо нього необхідно і доцільно обрати покарання у виді позбавлення волі на певний строк у межах санкції, визначеної ч. 2 ст. 186 КК України.

Підстави для застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України відсутні.

На думку суду, в даному конкретному випадку саме таке покарання буде пропорційним і співрозмірним ступеню тяжкості вчиненого та його наслідкам, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 і попередження нових злочинів.

Цивільний позов потерпілою не заявлено.

Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.11.2018 року (справа № 308/13623/18) щодо ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою з визначенням розміру застави, достатньої для забезпечення виконання ним обов`язків, передбачених КПК України, 44050 грн. Постановлено строк тримання під вартою рахувати з моменту затримання з 27.11.2018 року з 16.00 год.

Ухвалами суду під час судового провадження обвинуваченому ОСОБА_4 продовжено дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили щодо обвинуваченого ОСОБА_4 залишити попередній тримання під вартою.

Процесуальних витрат та речових доказів немає.

Керуючись ст. ст. 349, 368-370, 373, 374, 377, 394, 395 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, і призначити йому покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з 27 листопада 2018 року з 16 год. 00 хв., тобто з моменту його затримання.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили залишити попередній тримання під вартою.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_4 , який перебуває під вартою в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1