ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 489/6625/18
Номер провадження 11-кп/819/278/20 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст.121 КК України Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 січня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:

Головуючого: ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3

ОСОБА_4

При секретарі: ОСОБА_5

За участю прокурора: ОСОБА_6

Захисника: адвоката ОСОБА_7

Обвинуваченого: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні Херсонського апеляційного суду матеріали кримінального провадження №0003744 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Ленінського районного суду м.Миколаєва від 18 грудня 2019 року,

В С Т А Н О В И Л А:
Зазначеною ухвалою відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, терміном до 15 лютого 2020 року. Відмовлено у задоволенні клопотання захисника та обвинуваченого про зміну запобіжного заходу.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування фактичних обставин, які мають значення для справи, просить ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 грудня 2019 року скасувати, та постановити нову ухвалу, якою змінити обраний щодо нього запобіжний захід у виді тримання під вартою на більш м`який.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що вимоги положень ст.184 КПК України проігноровані, клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу йому вручено не було.

Стороною обвинувачення не доведено існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Переховуватися від суду наміру не має, оскільки прагне довести свою невинуватість.

Заява потерпілого про погрозу вбивством нічим не підтверджена. Потерпілий та свідки у кримінальному провадженні вже допитані, а тому впливати на них жодним чином він не може.

Ризик можливості вчинення ним іншого кримінального правопорушення являється надуманим.

Вказує, що має стійкі соціальні зв`язки, місце проживання, перебуває в громадянському шлюбі, має двох малолітніх дітей, до взяття під варту був працевлаштований.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 вказує на невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 грудня 2019 року скасувати та постановити нову, якою змінити ОСОБА_8 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що суд помилково дійшов висновку про те, що ризики, вчинення обвинуваченим нових злочинів, переховування від суду та незаконного впливу на потерпілого не зменшилися.

Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 являються ідентичними.

Обвинувачений тривалий час перебуває під вартою, проте можливість застосування альтернативного виду запобіжного заходу не розглядається.

Заява потерпілого про погрозу вбивством жодним чином не підтверджена.

Також зазначає, що посилання суду в оскаржуваній ухвалі на тяжкість покарання є формальними, і такими, що не підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами.

Заслухавши суддю - доповідача, обвинуваченого, захисника, прокурора, в судових дебатах сторони залишилися на своїх позиціях, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Судом першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, постановлено ухвалу про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого.

Відповідно до частини 3 статті 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що оскільки судовий розгляд кримінального провадження продовжується, є необхідність в дослідженні обставин по справі, а тому неможливо завершити судовий розгляд з ухваленням судового рішення по суті до закінчення строку дії обраного відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, який спливає 26 грудня 2019 року.

Так, виходячи з даних матеріалів кримінального провадження, є правильним висновок суду першої інстанції відносно того, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, визначені при застосуванні даного запобіжного заходу щодо обвинуваченого, не зменшились.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, а саме умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років.

Колегія суддів звертає увагу на тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_8 у разі визнання його винуватим в інкримінованому кримінальному правопорушенні, а також на дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів, а також злочинів у сфері обігу наркотичних засобів, новий злочин вчинив в період незнятої та непогашеної у встановленому законом порядку судимості, офіційно не працевлаштований, законне джерело доходів відсутнє, не має стійких соціальних зв`язків, зловживає спиртними напоями, веде асоціальний спосіб життя.

Також, колегія суддів не може залишити поза увагою і той факт, що відповідно до вироку Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 28 лютого 2019 року, ОСОБА_8 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 395 КК України - порушення правил адміністративного нагляду, яке полягає у самовільному залишенні особою місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду, а також неприбуття без поважних причин у визначений строк до обраного місця проживання особи, щодо якої встановлено адміністративний нагляд у разі звільнення з місць позбавлення волі та призначено покарання у виді арешту, строком на 6 місяців.

Крім того, 18 вересня 2018 року на адресу слідчого та процесуального керівника у провадженні надійшла заява від потерпілого ОСОБА_9 про те, що останній просить вжити заходів до свого брата, оскільки за час перебування на лікуванні обвинувачений погрожував йому вбивством, якщо він не забере заяву з правоохоронних органів.

На думку колегії суддів, вищезазначені обставини дають достатні підстави вважати, що у разі не продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого, останній, перебуваючи на свободі, може вчинити активні дії щодо переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, незаконно впливати на потерпілого, свідків, а також вчинити інші кримінальні правопорушення чи продовжити злочинну діяльність, які виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з метою забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати правосуддю та встановленню істини у кримінальному провадженні, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, а тому доводи апелянта та його захисника, які це заперечують, являються необґрунтованими.

Саме продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_8 , на думку колегії суддів, відповідає охороні прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого, свідків, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження право особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

З огляду на вищевикладене, твердження захисника та обвинуваченого про недоведеність обставин, які виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого, та можливість застосування до останнього більш м`якого запобіжного заходу у виді домашнього арешту, є непереконливими.

Посилання апеляційної скарги обвинуваченого про те, що вимоги положень ст.184 КПК України проігноровані, зокрема клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу йому вручено не було - позбавлені правових підстав, оскільки відповідно приписів ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою; до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Вимога про завчасне вручення обвинуваченому копії клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, чинним кримінальним процесуальним законом не передбачено.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що він має стійкі соціальні зв`язки, місце проживання, перебуває в громадянському шлюбі, має двох малолітніх дітей, до взяття під варту був працевлаштований, колегія суддів хоч і приймає до уваги, проте вказані факти не зменшують встановлені ризики та не є визначальними аргументами для обрання обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства ( «Летельє проти Франції»).

Посилання апелянтів про невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, є необґрунтованими та зводяться до іншої, суб`єктивної, оцінки захисником та обвинуваченим обставин, встановлених судом.

Доводи апеляційних скарг висновків суду першої інстанції не спростовують.

Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , під час апеляційного розгляду не встановлено.

Зважаючи на викладене, підстав для скасування судового рішення та задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та захисника, колегія суддів не знаходить.

Керуючись ч. 2 ст. 376, ст. ст. 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м.Миколаєва від 18 грудня 2019 року відносно ОСОБА_8 - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційній інстанції не підлягає.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_2
Судді: (підпис) ОСОБА_3
(підпис) ОСОБА_4