Справа № 305/2231/19
Номер провадження 1-кп/305/217/20
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2020 року Рахівський районний суд Закарпатської області

у складі: головуючої судді ОСОБА_1

секретаря судових засідань ОСОБА_2

з участю: прокурора ОСОБА_3
обвинувачених - ОСОБА_4 , ОСОБА_5

потерпілого - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Рахів кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.11.2019 за № 0000958 про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та фактично проживаючого АДРЕСА_1 , зареєстрованого АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з неповною вищою освітою, неодруженого, військовозобов?язаного, непрацюючого, раніше не судимого,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, неодруженого військово-зобов?язаного, непрацюючого, раніше не судимого,

обох, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_4 та обвинувачений ОСОБА_5 , 12 листопада 2019 року, близько 00 години 30 хвилин в с. Кваси, Рахівського району Закарпатської області, діючи умисно, за попередньою змовою, групою осіб, з метою незаконного заволодіння транспортним засобом, шляхом вільного доступу через незачинені ворота проникли до території дворогосподарства № 669. Так, ОСОБА_4 , за допомогою ОСОБА_5 встановили контроль над транспортним засобом - автомобілем марки "ВАЗ", моделі "2103", сірого кольору із державним реєстраційним номерним знаком " НОМЕР_1 ", що належав ОСОБА_6 , отримавши можливість перемістити його. Діючи спільно з єдиним умислом ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , потрапивши до салону вказаного автомобіля, за допомогою механічного скручування конструктивних частин запалення двигуна, без ключа, спробували привести у дію двигун автомобіля, однак не змогли цього зробити. Продовжуючи свої злочинні дії, об?єднані єдиним умислом на заволодіння вищевказаним автомобілем ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , незаконно всупереч волі власника транспортного засобу ОСОБА_6 , заволоділи вищевказаним автомобілем, виштовхали його за допомогою власної фізичної сили з подвір?я та перемістили його із місця первинного знаходження з подвір?я будинку АДРЕСА_3 .

Допитані у судовому засіданні обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення повністю визнали. Зазначили, що 12 листопада 2019 року, у вечері, близько півночі, вони перебували разом із потерпілим в с. Кваси. Потім потерпілий ОСОБА_7 , залишив їх на заправці, а сам поїхав у невідомому напрямку. Будучи ображеними на ОСОБА_8 , вирішили його провчити, зокрема мали намір перемістити автомобіль в інше місце, щоб спровокувати занепокоєння ОСОБА_8 , або ж страх у викраденні його транспортного засобу. З цією метою, намагалися завести двигун автомобіля шляхом механічного скручування конструктивних частин запалення двигуна, про те їм це не вдалося. Тому відштовхали вказаний автомобіль за допомогою власної фізичної сили із місця знаходження автомобіля на берег річки Тиса. Мали намір повідомити про це власника автомобіля, однак довго спали, а коли з`явилися з цим наміром до нього, з`ясували, що ОСОБА_8 повідомив правоохоронні органи про факт викрадення належного йому автомобіля. У вчиненому щиро розкаюються, просять не карати їх суворо.

Потерпілий ОСОБА_6 , у судовому засіданні зазначив що, обвинувачений ОСОБА_4 являється його двоюрідним братом. Дійсно, 12.11.2019 невідомими особами був викрадений належний йому автомобіль марки "ВАЗ", моделі "2103", сірого кольору із державним реєстраційним номерним знаком " НОМЕР_1 ". Згодом було встановлено, що до викрадення причетні ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . При цьому зазначає, що фактичні обставини справи про які зазначили обвинувачені, відповідають дійсності. З наведених підстав просить суд не карати обвинувачених суворо, не застосовувати стосовно них суворих заходів впливу. Цивільного позову до обвинувачених не заявляє.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що дії обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 органом досудового розслідування вірно кваліфіковано за ч.2 ст.289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене групою осіб.

Враховуючи те, що обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 визнали себе винними у повному обсязі у скоєнні інкримінованого злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, при обставинах, викладених в обвинувальному акті, приймаючи до уваги, що прокурор та обвинувачені не оспорювали обставини, встановлені органом досудового розслідування, учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позицій, суд учасникам кримінального провадження роз`яснив положення ч.3 ст.349 КПК України, так як прокурор запропонував саме у такому порядку досліджувати докази у кримінальному провадженні.

Вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються.

Суд, допитавши у судовому засіданні обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , дослідивши матеріали, що характеризують особу обвинувачених, прийшов до висновку, що вина ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у скоєнні інкримінованого їм злочину, при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

Показання обвинувачених під час досудового розслідування і в судовому засіданні послідовні, не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ними змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності їх позиції, оскільки вони достатньо вагомі, чіткі, узгоджені між собою, отже достовірні і відповідають критеріям якості доказів, встановленим у п. 150 рішення ЄСПЛ в справі «Нечипорук і Йонкало проти України» та п. 57 рішення ЄСПЛ в справі «Яременко проти України».

Частиною 2 ст. 61 Конституції України визначено, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Відповідно до ст.ст.50,65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Виходячи із вказаних вимог закону особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні покарання обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 суд враховує ступінь тяжкості інкримінованого їм діяння (яке віднесене законодавцем до злочинів середньої тяжкості), суспільну небезпечність особи обвинувачених, вік та здоров`я обвинувачених (на обліках у лікарів психіатра, нарколога та фтизіатра не перебувають), дані, що характеризують особистість обвинувачених, зокрема те, що вони мають постійне місце проживання та реєстрації, за місцем проживання характеризуються позитивно.

Відповідно до п.4 Постанови пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003, виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення.

При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставить у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.

Так, дослідивши матеріали справи, суд визнає обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 повне визнання ними вини, щире розкаяння у вчиненому та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які би обтяжили покарання обвинувачених не встановлено.

Враховуючи викладене, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд приходить до висновку, що виправлення обвинувачених можливе без ізоляції від суспільства.

На переконання суду, у даному випадку, у разі звільнення обвинувачених від відбування призначеного судом покарання, з випробуванням, на підставі ст.ст.75,76 КК України, буде досягнута мета покарання, зазначена у ст.ст.50, 65 КК України.

Тому обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 слід призначити покарання в межах санкції ч.2 ст.289 КК України, з подальшим звільненням від відбування покарання з випробуванням. Саме таке покарання, на думку суду, є необхідним і буде достатнім для виправлення ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та попередження вчинення ними нових злочинів.

Цивільного позову у кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати відсутні.

Долю речового доказу суд вирішує відповідно до приписів ст.100 КПК України.

Запобіжні заходи у відношенні ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , не застосовувалися.

Керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.289 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити засудженого ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає обов`язки, передбачені ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
ОСОБА_5 визнати винуватим у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.289 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити засудженого ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає обов`язки, передбачені ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
Речовий доказ: автомобіль марки "ВАЗ", моделі "2103", сірого кольору із державним реєстраційним номерним знаком " НОМЕР_1 ", який переданий на зберігання потерпілому ОСОБА_6 , по вступу вироку в законну силу, залишити йому, як законному власнику.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Вирок може бути оскаржено безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду або через Рахівський районний суд протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Копію вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченим та прокурору.

Учасники кримінального провадження мають право отримати копію вироку в канцелярії суду.

Головуюча: ОСОБА_1