Справа № 523/5092/16-к
Провадження №1-кп/523/89/20
В И Р О К
І м е н е м У к р а ї н и

15.05.2020 року

Суворовський районний суд м. Одеси в складі колегії під головуванням судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі ОСОБА_4 , за участю прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , в присутності потерпілої ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_9 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Одесі обвинувальний акт кримінальному провадженні № 0007519відносно:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, українець, не працюючого, не одруженого, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого:
-11.05.2018 року Суворовським районним судом м. Одеси за ст. 121 ч. 1 КК України до 5-ти років позбавлення волі,
-04.12.2018 року Одеським апеляційний судом було змінено вирок в частині покарання, та постановлено новий, яким призначено покарання за ст. 121 ч. 1 КК України у вигляді 7-ми років позбавлення волі,

по звинуваченню у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ст. 115 ч. 1 КК України

ВСТАНОВИЛА:

Під час судового розгляду встановлено, що 14 грудня 2015 року близько 15:00 години ОСОБА_9 , знаходячись у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , разом із своїм батьком ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті довготривалої неприязні з приводу побутових суперечок ініціював словесний конфлікт, який переріс в бійку. В ході даної бійки у ОСОБА_9 з мотивів особистої неприязні раптово виник умисел на вбивство свого батька ОСОБА_10 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на позбавлення життя останнього, ОСОБА_9 взяв з підлоги металевий молоток з дерев`яною рукояткою та з метою позбавлення життя ОСОБА_10 наніс ним не менше чотирьох ударів по голові та одного удару в область тулубу потерпілого, спричинивши йому тілесні ушкодження, що призвели до смерті.
Після того як батько ОСОБА_9 ОСОБА_10 перестав подавати ознаки життя, ОСОБА_9 зателефонував своїй сестрі - ОСОБА_8 та повідомив, що він вбив їхнього батька.
Згідно висновку судово-медичної експертизи на трупі ОСОБА_10 виявлені наступні ушкодження:
- відкрита черепно-мозкова травма: чотири рани лівої тім`яно-потиличної області голови, вдавлений перелом тім`яної кістки зліва (згідно пошкодження № 1), крововиливи під м`яку мозкову оболонку (субарахноїдальні) на зовнішній поверхні правої лобної частки, вогнища нижньої поверхні лобних часток. Садна перенісся, синці повік правого та лівого ока, лівої вушної раковини, крововиливи слизової оболонки верхньої та нижньої губи;
- закрита травма грудної клітки: синці та садна (2) надключичної області, багато-фрагментарний перелом 4-12-го лівих ребер від лопаточної до біляхребтової лінії, 6, 8-го лівих ребер по середньо-пахвовій лінії, 7-го лівого ребра по середньо-пахвовій лінії.
- травма кінцівок: смужкоподібні садна (2) задньої поверхні середньої третини лівого передпліччя, садно зовнішньої поверхні лівого стегна, синці: задньо-внутрішньої поверхні правого передпліччя, тильної поверхні правої кисті.
Смерть ОСОБА_10 могла настати 14.12.2015 в проміжок часу близько 14:24-15:24 години та знаходиться у причинному зв`язку з відкритою черепно-мозковою травмою у вигляді забитих (4) ран голови з переломом кісток склепіння черепа, забоєм головного мозку та травмою грудної клітки у вигляді множинних переломі лівих ребер з крововиливом в плевральну порожнину, та настала від травматичного та гіповолемічного шоку.
Обвинувачений в судовому засіданні свою вину в скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення, за викладених в обвинувальному акті обставин визнав повністю, та пояснив, що в той день батько був п`яний та перший кинувся до нього у бійку. Він був у шоці від того, що відбувається та схопивши молоток почав бити батька. Коли зрозумів, що накоїв викликав швидку. В скоєному щиро розкаюється. Жалкує про вчинене.
Також, вина обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, також підтверджується допитом потерпілої ОСОБА_8 , яка є сестрою обвинуваченого, та пояснила суду, що про конфлікти та бійки між братом та батьком їй відомо давно. Він постійно бив батька. Батько неодноразово ходив до міліції та писав заяви. В той день, їй дзвонив батько та просив викликати швидку, оскільки брат вів себе неадекватно. Вона дзвонила матері та казала, щоб та йшла додому, однак через деякий час їй подзвонив ОСОБА_11 , та сказав, що він вбив батька та хотів накласти на себе руки.
Отримавши пояснення обвинуваченого, що відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють всі фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст. 349 КПК України, провів судове слідство у справі щодо інших фактичних обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки учасники судового провадження не заперечують проти цього, визнавши недоцільним дослідження в цій частині інших доказів по справі.

Учасникам розгляду справи роз`яснено, що вони позбавлені права оспорювати обставини, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним згідно положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Аналіз всіх даних, покладених в обґрунтування обвинувального акту, дозволяє колегії суддів дійти висновку про винність обвинуваченого ОСОБА_9 у скоєнні інкримінованого злочинного діяння, і зазначені докази колегія вважає належними, допустимими, достовірними і достатніми для постановлення вироку.
Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України « Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» № 5 від 29.06.1990 р. мотивування у вироку висновку, щодо кваліфікації злочину, полягає у зіставленні ознак установленого судом злочинного діяння і ознак злочину, передбаченого тією чи іншою статтею кримінального закону, його частиною або пунктом, і формулюванні висновку про їх відповідність.

Верховний Суд України у постанові від 15 листопада 2012 р. у справі № 5-15кс12 зазначив: правильність застосування норми закону про кримінальну відповідальність (кваліфікація злочину) полягає у точності (адекватності) розуміння (визначення, тлумачення) змісту конкретної кримінально-правової норми, дійсності (об`єктивності) фактичних обставин певного суспільно небезпечного діяння та встановленні й визначенні співвідношення між фактичними ознаками суспільно небезпечного діяння та ознаками складу злочину, передбаченого кримінально-правовою нормою.

Суд зіставивши зміст конкретної норми КК України, а саме передбаченої ст. 115 ч. 1 КК України та дійсні, об`єктивно встановлені у судовому засіданні, фактичні обставини суспільно небезпечних діянь, дійшов висновку про їх відповідність.

Відповідно до ст. 62 ч.ч. 1,2 Конституції України, ст. 17 ч. 2 КПК України особа вважається невинуватою у вчинені злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчинені кримінального правопорушення і має бути виправданий, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Забезпечення доведеності вини, підтримання публічного обвинувачення в суді прокурором є основними засадами судочинства - ст. 129 Конституції України.

При оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту. Суд при оцінці доказів має керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою - п.п. 161,150,100 рішення Європейського суду з прав людини у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Нечипорук і Йонкало проти України, «Салман проти Туреччини».

Суд, відповідно до ст. 94 КПК України за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний наданий прокурором допустимий доказ з точки зору належності, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття процесуального рішення, установив поза розумним сумнівом співіснування достатньо вагомих, переконливих, чітких і узгоджених між собою ознак та схожих неспростовних презумпцій факту:

- доведеності вчинення суспільно небезпечних діянь, які містять склад злочину, передбаченого ст. 115 ч. 1 КК України,

- обґрунтованості обвинувачення ОСОБА_12 у вчинені злочину, передбаченого ст.115 ч. 1 КК України.

Судом в ході судового розгляду забезпечено обвинуваченому ОСОБА_9 , передбачене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), право на захист від обвинувачення і його реалізація шляхом надання розумної можливості представляти свою правову позицію, свої докази, оскаржувати допустимість доказів, заперечувати проти них, їх використання.

Давши оцінку і проаналізувавши всі дані, здобуті в ході судового слідства, колегія суддів приходить до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_9 у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення і кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 115 КК України, як умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіянні смерті іншій людині.

Обвинувачений ОСОБА_9 за формою вини, ступенем тяжкості вчинив умисний особливо тяжкий злочин. Судом в ході судового розгляду кримінального провадження встановлено, що при вчинені інкримінованого йому злочинів, ОСОБА_9 усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачав їх суспільно небезпечні наслідки і бажав їх настання, тобто діяв з прямим умислом ст. 25 ч. 2 КК України, при вчиненні злочину, передбаченого ст. 115 ч. 1 КК України.

Враховуючи дані про особу обвинуваченого ОСОБА_9 , його поведінку в ході досудового розслідування та судового розгляду, суд визнає, що він є осудним, тобто особою, яка під час вчинення злочину могла усвідомлювати свої дії і керувати ними - ст. 19 ч. 1 КК України.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд керується вимогами ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» з послідуючими змінами та виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України) (2341-14), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

При призначенні покарання ОСОБА_9 , суд приймає до уваги характер і обставини вчинених кримінальних правопорушень, ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Згідно вимог п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Частиною другою ст. 65 КК України визначено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Суд враховує обставини, які згідно ст. 66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_9 , а саме: активне сприяння розкриттю злочину, щире каяття, повне визнання винуватості.
До обставин, які згідно ст. 67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_9 колегія суддів відносить вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
При призначенні покарання колегія суддів враховує роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 07.02.2003 року «Про судову практику у справах про злочини проти життя та здоров`я особи», які констатують, що відповідно до статей 3 і 27 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Право на життя є невід`ємним правом людини. Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя. Однією з важливих гарантій здійснення проголошеного статтями 3 і 27 Конституції права людини на життя і здоров`я є беззастережне виконання судами вимог кримінально-процесуального закону щодо забезпечення прав потерпілих від зазначених злочинів.
Обов`язок держави - захищати життя людини. Кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань.
Відповідно до ст. 21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.
Стаття ст. 28 Головного Закону України передбачає, що кожен має право на повагу до його гідності. Ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.
Відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Відповідно до ст. 1 КК України - Кримінальний кодекс України має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від злочинних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання злочинам. Для здійснення цього завдання Кримінальний кодекс України визначає, які суспільно небезпечні діяння є злочинами та які покарання застосовуються до осіб, що їх вчинили.
Відповідно до ст. 370 ч. 1 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Суд звершував правосуддя очевидно для загалу, згідно з нормами Кримінального Кодексу України, об`єктивно і неупереджено, незалежно та керуючись верховенством права, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з додержанням і врахуванням Загальної Декларації прав людини, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, рішень Європейського суду з прав людини, вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.

Судом вирок ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України.

Суд, відповідно до ст. 368 КПК України, вирішив усі питання при ухваленні вироку.

На підставі викладеного, при визначенні виду та міри покарання по даному кримінальному провадженню, суд вважає можливим виправлення ОСОБА_9 та недопущення вчинення ним нових кримінальних правопорушень лише в умовах його ізоляції від суспільства, із призначенням покарання у виді позбавлення волі.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_9 , до набрання вироком законної сили слід залишити у вигляді тримання під вартою.

Процесуальні витрати стягнути з обвинуваченого на користь держави.

Цивільні позови у провадженнях заявлені не були.

Питання про речові докази підлягають вирішенню в порядку, встановленому ст.100 КПК України.

На підставі вищевикладеного, приймаючи до уваги роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 07 лютого 2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», ст. 64 КК України та керуючись ст.ст. 100, 349, 369-371, 373-374 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

ОСОБА_9 , визнати винним у скоєнні злочину передбаченого ст. 115 ч. 1 КК України та призначити йому покарання у вигляді 7 (семи) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

На підставі ст. 70 ч. 4 КК України до призначеного покарання частково приєднати покарання за вироком Одеського апеляційного суду від 04.12.2018 року за ст. 121 ч. 1 КК України у вигляді 2 (двох) місяців позбавлення волі та остаточно призначити покарання за сукупністю злочинів, до відбування покарання у вигляді позбавлення волі строком на 7 (сім) років 3 (три) місяці.

Міру запобіжного заходу відносно засудженого ОСОБА_9 залишити без змін, у вигляді тримання під вартою.

На підставі ст. 72 КК України зарахувати засудженому ОСОБА_9 в строк відбутого основного покарання, час його попереднього ув`язнення в період з 05.01.2016 року по 29.01.2016 року, у співвідношенні відповідності одного дня попереднього ув`язнення двом дням позбавлення волі; з 25.06.2017 року по 02.01.2019 року у співвідношенні відповідності одного дня попереднього ув`язнення двом дням позбавлення волі; з 02.01.2019 року по 27.12.2019 року у співвідношенні відповідності одного дня попереднього ув`язнення одному дню позбавлення волі; з 27.12.2019 року по 15.05.2020 року, у співвідношенні відповідності одного дня попереднього ув`язнення двом дням позбавлення волі.

Стягнути з засудженого ОСОБА_9 на користь держави суму за проведення трасологічної експертизи вартістю 613 (шістсот тринадцять) гривень 80 копійок; суму за проведення судово-психологічної експертизи вартістю 1 920 (одна тисяча дев`ятсот двадцять) гривень.

Речові докази по справі, - знищити.

Строк оскарження вироку 30 (тридцяти) діб до Одеського апеляційного суду через Суворовський районний суд м. Одеси з дня його проголошення усіма учасниками судового розгляду.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3