Справа № 740/3220/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/185/20
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_6 на ухвалу Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 18 грудня 2019 року відносно ОСОБА_7 ,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_9 ,

В С Т А Н О В И В:

Не погоджуючись з ухвалою суду, потерпіла ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та відмовити у звільненні ОСОБА_7 від відбування покарання на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 18 грудня 2019 року звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання, призначеного вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 21 червня 2018 року, з урахуванням змін, внесених постановою Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 12 листопада 2019 року, у виді 1 року обмеження волі на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію» від 22.12.2016 року.

Звільняючи ОСОБА_7 від відбування покарання, призначеного вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 21 червня 2018 року, з урахуванням змін, внесених постановою Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 12 листопада 2019 року, у виді 1 року обмеження волі на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію» від 22.12.2016 року, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що вчинене ним кримінальне правопорушення є злочином невеликої тяжкості, вчиненим з необережності і на день набрання чинності цим Законом він має неповнолітню дитину, стосовно якої він не позбавлений батьківських прав.

В обґрунтування вимоги апеляційної скарги потерпіла ОСОБА_6 зазначає, що рішення суду є незаконним, оскільки до ОСОБА_7 у 2014 році Верховною радою України застосовано індивідуальну амністію і звільнено від покарання, яке він відбув за попереднім вироком, а тому до нього не може бути застосований Закон України «Про амністію у 2016 році» з урахуванням положень ст. 4 ЗУ «Про застосування амністії в Україні».

Вважає, що злочин, який вчинив ОСОБА_7 не може вважатись необережним, так як і Верховний Суд у своїй постанові не всі виявлені у неї тілесні ушкодження визнав такими, що настали з необережності.

На думку апелянта, враховуючи вимоги ст. 13 Закону України «Про амністію у 2016 році», якими визначено, що особи звільняються по амністії не пізніше ніж протягом трьох місяців з дня його опублікування, до засудженого не може бути застосована амністія, оскільки з моменту опублікування вказаного закону пройшло більше 2 років.

Заслухавши доповідача, пояснення потерпілої та її представника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; думку прокурора, який просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити, дослідивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Засуджений ОСОБА_7 та його захисник про день, час і місце апеляційного розгляду кримінального провадження повідомлялись належним чином, заяв про відкладання розгляду справи від них не надходило, відповідно до вимог КПК України, їх явка не є обов`язковою та не перешкоджає проведенню розгляду, тому колегія суддів вважає за можливе апеляційне провадження проводити за відсутності останніх.

Статтею 85 КК України встановлено, що на підставі закону про амністію засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.

Відповідно до ч. 1, 2 ст.1 Закону України «Про застосування амністії в Україні» амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили. Амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального Кодексу України та цього Закону.

07 вересня 2017 року набрав чинності Закон України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року. Дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно (ст. 13 названого Закону).

Вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 21.06.2018 року встановлено, що кримінальне правопорушення, за яке ОСОБА_7 засуджено, вчинене ним у 2016 році, тобто до набрання чинності вищезгаданого закону.

Відповідно до п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році», від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, можуть бути звільнені особи, визнані винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, особи, визнані винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також особи, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, та особи, не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.

Вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 21 червня 2018 року ОСОБА_7 визнано винуватим за ч. 1 ст. 121 КК України з призначенням покарання у виді 5 років позбавлення волі. Даний вирок ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 29.08.2018 року залишено без змін.

Постановою Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 12.11.2019 року дії ОСОБА_7 перекваліфіковано на ст. 128 КК України і призначено покарання за цим законом у виді 1 року обмеження волі.

Відповідно до ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ст.128 КК України, відноситься до кримінального правопорушення невеликої тяжкості, вчинене з необережності.

З вказаних вище підстав колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги потерпілої про те, що вчинений ОСОБА_7 злочин не є необережним.

Згідно наданого засудженим свідоцтва про народження дитини, засуджений ОСОБА_7 на день набрання чинності ЗакономУкраїни «Про амністію у 2016році» є батьком ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно якого не позбавлений батьківських прав (том 2 а.п. 189).

З урахуванням вищевикладеного, суд 1 інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність застосування відносно засудженого п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року, так як вчинене ним кримінальне правопорушення є злочином невеликої тяжкості, вчиненим з необережності і на день набрання чинності цим Законом він має неповнолітню дитину, стосовно якої він не позбавлений батьківських прав, з чим погоджується і колегія суддів.

Обмежень щодо застосування відносно засудженого ОСОБА_7 амністії, передбаченихст. 4 ЗУ "Про застосування амністії в Україні" та ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році»,судом не встановлено.

Колегія суддів вважає необґрунтованими твердження потерпілої про те, що до засудженого не може бути застосований Закон України «Про амністію у 2016 році», з урахуванням вимог п. «е» ч. 1 ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні», так як до нього у 2014 році застосовано індивідуальну амністію і звільнено від відбування покарання за попереднім вироком.

Дійсно, відповідно до п. «е» ч. 1 ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» амністія не може бути застосована до осіб, стосовно яких протягом останніх десяти років було застосовано амністію або помилування незалежно від зняття чи погашення судимості та які знову вчинили умисний злочин.

Однак, матеріалами кримінального провадження встановлено, що Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про застосування амністії в Україні» щодо повної реабілітації політичних в`язнів 27.02.2014 року до ОСОБА_7 застосовано повну індивідуальну амністію (том 2 а.п. 206-208). Тобто, він був звільнений з реабілітуючих підстав.

Крім того, кримінальне правопорушення, передбачене ст.128 КК України, за яке засуджено ОСОБА_7 у даній справі, є необережним злочином.

Колегія суддів вважає, що він не підпадає під заборону дії ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні», оскільки після застосування до нього індивідуальної амністії він вчинив злочин з необережності.

Також є безпідставними і доводи апелянта в частині необґрунтованого застосування судом до засудженого Закону України «Про амністію у 2016 році» з огляду на те, що цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем опублікування і підлягає виконанню протягом трьох місяців, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

У відповідності до вимог ч.1ст.13 Закону України «Про амністію у 2016 році» та ст. 5 Закону України «Про застосування амністії в Україні» дія Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно, і не поширюється на осіб, які вчинили триваючі або продовжувані злочини, якщо вони закінчені, припинені або перервані після набрання чинності цим Законом.

Також цими Законами, окрім іншого, встановлено, що засуджені за вчинення злочину, які відповідно до цього Закону підлягають звільненню від відбування (подальшого відбування) покарання, звільняються не пізніше ніж протягом трьох місяців з дня його опублікування.

Згідно ст. 18 Закону України «Про амністію у 2016 році» цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, і підлягає виконанню протягом трьох місяців.

З аналізу вище вказаних норм убачається, що трьохмісячний строк це строк, визначений виключно для виконання Закону, проте застосування його в часі не обмежує, оскільки не є строком дії вказаного нормативно-правового акту. Сплив трьохмісячного строку його виконання в будь-якому разі не є перешкодою чи забороною для його застосування в майбутньому відносно осіб, які скоїли злочин до набрання ним чинності включно та підпадають під його дію, за умови дотримання вказаних у ньому підстав.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які б ставили під сумнів законність та обґрунтованість постановленого у справі судом рішення, не вбачається.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 407, 418, 419 Кримінального процесуального кодексу України,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 18 грудня 2019 року про звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання по амністії - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4