Подільський районний суд міста Києва
Справа № 758/1/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 січня 2020 року місто Київ

Слідчий суддя Подільського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю: слідчого ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_4 , представника потерпілого адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі районного суду в місті Києві клопотання потерпілого ОСОБА_4
про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0005372 від 19.12.2017 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.289 ч.3 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Потерпілий у кримінальному провадженні № 0005372 ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням в порядку ст.174 КПК України про скасування арешту на автомобіль марки «Honda Accord д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , накладеного в межах даного кримінального провадження ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 27.08.2019 р.
В обґрунтування посилається на те, що у клопотанні начальника СВ Подільського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_3 , як слідчого групи слідчих у кримінальному провадженні, за погодженням прокурора Київської місцевої прокуратури № 7 зазначено прохання про накладення арешту на автомобіль «Honda Accord» державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , № кузова: НОМЕР_2 та свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_4 з встановленою забороною їх використання та відчуження. За наслідками розгляду вказаного клопотання накладено арешт на автомобіль марки «Honda Accord д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 . На даний час у такому арешті вже відпала потреба, просив слідчого суддю скасувати накладений вищевказаною ухвалою суду арешт.
В судовому засіданні потерпілий та його представник підтримали клопотання в повному обсязі, просили його задовольнити з підстав, наведених в ньому, надали пояснення, аналогічні викладеним в клопотанні обставинам.
Слідчий в судовому засіданні проти задоволення клопотання про скасування арешту на автомобіль не заперечував, посилаючись на те, що зі вказаним автомобілем вже проведені всі слідчі та процесуальні дії, а тому на теперішній час відпала потреба у його арешті. Додав, що первісний д.н.з автомобіля був НОМЕР_1 , а після перереєстрації за ОСОБА_6 - НОМЕР_3 . У даному кримінальному провадженні вже повідомлено особу про підозру у вчиненні злочину ОСОБА_7 .

Вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, слідчий суддя дійшов таких висновків.
Відповідно до ч.1 ст.174 КПК України під час досудового розслідування підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право звернутись до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна повністю або частково. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Як вбачається з наданих документів, в провадженні СВ Подільського УП ГУ НП в місті Києві перебуває кримінальне провадження № 0005372 від 19.12.2017 р., розпочате за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.289 ч.3 КК України.
В межах даного кримінального провадження ухвалою слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 27.08.2019 р. клопотання начальника слідчого відділення СВ Подільського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_3 за погодженням прокурора Київської місцевої прокуратури № 7 ОСОБА_8 про накладення арешту у кримінальному провадженні задоволено, накладено арешт на автомобіль марки «Honda Accord д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , із встановленою забороною користування та розпорядження ним (справа № 758/10907/19).

При цьому, на обґрунтування такого клопотання слідчим зазначалась на необхідність накладення арешту на даний автомобіль з метою його збереження як речового доказу, визнаного постановою слідчого від 27.08.2019 р.
В судовому засіданні встановлено, що реєстраційна операція, проведена ТСЦ № 8044 від 17.11.2018 р. щодо реєстрації на ОСОБА_6 автомобіля д.н.з. НОМЕР_1 , що підтверджується відповіддю Регіонального сервісного центру МВС України від 28.11.2019 р. № 31/26-169676.
Як вбачається з наданих документів, підозрюваним у даному кримінальному провадженні є ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якому 30.09.2019 р. оголошено про підозру.
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Відповідно до частини першої статті 2 КПК України завданням кримінального судочинства є охорона прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб, які беруть у ньому участь, а також швидке і повне розкриття злочинів, викриття винних та забезпечення правильного застосування закону з тим, щоб кожний, хто вчинив злочин, був притягнутий до відповідальності і жоден невинний не був покараний.

Зазначені вимоги співпадають з положеннями частини четвертої статті 21 КПК України, згідно з якою здійснення кримінального провадження не може бути перешкодою для доступу особи до інших засобів правового захисту, якщо під час його здійснення порушуються права і свободи людини, гарантовані Конституцією і міжнародними договорами України, та статті 13 Конвенції, яка передбачає право особи на ефективний засіб правового захисту на національному рівні від порушень прав і свобод, гарантованих цією Конвенцією.

Тобто чинним кримінальним процесуальним законом передбачено способи захисту прав власника або володільця майна, який не є учасником кримінального провадження.

Варто зазначити, що Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи.

Також, відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

Слідчий в судовому засіданні зазначає про те, що у органу досудового розслідування на теперішній час відпала потреба у перебуванні даного майна під арештом.

З огляду на вказане, з огляду на те, що перереєстрація транспортного засобу за ОСОБА_6 скасована, в силу принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, слідчий суддя дійшов висновку, що в судовому засіданні встановлено що у застосуванні цього заходу кримінального провадження, яким відповідно до ст.131 ч.2 п.7 КПК України є арешт майна, відпала потреба.

Тим самим, слідчим суддею встановлені правові підстави для скасування арешту з вищевказаного арештованого в межах даного кримінального провадження.

Вказані обставини дають суду підстави дійти висновку, що клопотання є обґрунтованим, заснованим на законі, а тому підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.170, 174, 309 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Клопотання потерпілого ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0005372 від 19.12.2017 р. - задовольнити.
Скасувати арешт, накладений ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 27.08.2019 р. у кримінальному провадженні № 0005372 від 19.12.2017 р., із встановленою забороною користування та розпорядження ним, а саме: з автомобіля марки «Honda Accord д.н.з. НОМЕР_1 (д.н.з після перереєстрації НОМЕР_3 ), 2016 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , зареєстрований за ОСОБА_4 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 (після перереєстрації - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ).

Ухвала оскарженню в апеляційному оскарженню не підлягає.

Cлідчий суддя Подільського районного суду м. Києва ОСОБА_1