Номер провадження: 11-сс/813/708/20
Номер справи місцевого суду: 947/8404/20 1-кс/947/4678/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.05.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
секретарів судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
за участі прокурора ОСОБА_7 ,
підозрюваного ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 23.04.2020 р., якою в рамках кримінального провадження № 0000155 від 08.03.2020 року відносно:
ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Чорноморськ Одеської області, громадянина України, з середньою технічної освітою, працюючого менеджером з продажу нерухомості, одруженого, маючого на утриманні двох дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

- підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, застосований запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.
Зазначеною ухвалою слідчого судді було задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 та відносно підозрюваного ОСОБА_8 застосований запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, зобов`язавши його цілодобово не залишати приміщення домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , строком до 22.06.2020 року, в межах строку досудового розслідування.

На підозрюваного ОСОБА_8 , строком до 22.06.2020 року покладені наступні обов`язки:

1) прибувати по першому виклику до слідчого, прокурора чи суду на визначений ними час;

2) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

3) носити електронний засіб контролю.

Мотивуючи своє рішення, слідчий суддя врахував обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, тяжкість такого злочину та розмір покарання, який загрожує підозрюваному у випадку його можливого подальшого визнання винним. Також слідчий суддя вважав доведеним існування в рамках даного кримінального провадження ризику у вигляді можливого переховування підозрюваного ОСОБА_8 від органів досудового розслідування та суду.

Крім того, враховуючи, що в рамках даного кримінального провадження наявна потерпіла особа, анкетні відомості якої можуть стати відомими підозрюваному при ознайомленні з матеріалами кримінального провадження, з огляду на ту обставину, що така особа згідно протоколу додаткового допиту від 13.03.2020 року побоюється фізичної розправи відносно себе, при цьому у випадку подальшого направлення обвинувального акту до суду, така особа може допитуватися безпосередньо судом, слідчий суддя вважав наявним також ризику у вигляді можливого незаконного впливу з боку підозрюваного на потерпілу особу.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 зазначив, що вважає ухвалу слідчого судді незаконною з наступних підстав:

- підозра є необґрунтованою, оскільки ОСОБА_8 не вчиняв злочину, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, та ніколи на місці злочину не був, потерпілий ОСОБА_11 йому не відомий, йому стало відомо про злочин тільки зі слів слідчого під час обшуку в його квартирі. В кваліфікації у повідомлені про підозру за ч. 2 ст. 146 КК України міститься тільки та ознака злочину як вчинення групою осіб, що супроводжувалося заподіянням фізичних страждань із застосування зброї, проте не вказана об`єктивна сторона злочину яка може бути вчинена у двох формах: 1) незаконне позбавлення волі людини; 2) викрадення людини; таким чином, згідно повідомлення про підозру дії ОСОБА_8 можуть бути кваліфіковані за ч. 2 ст. 125 КК України, за ознаками умисне легке тілесне ушкодження що спричинило короткочасний розлад здоров`я;

- підстави вважати, що відносно підозрюваного існує хоча б один ризик, визначений у ст.177 КПК України, на сьогоднішній день є необґрунтованими та нічим не підтверджені, оскільки ОСОБА_8 має на утриманні 2 дітей, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_3 , при цьому він повинен піклуватись про дітей, сімейний добробут, в період карантину та самоізоляції є єдиним членом сім`ї, який виходить на вулицю, з метою придбання продуктів харчування.

Враховуючи вищенаведене, захисник ОСОБА_9 вважає, що до підозрюваного ОСОБА_8 більш ніж достатнім буде застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло в нічний період доби

Посилаючись на наведені доводи, а також практику Європейського суду з прав людини, захисник просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час доби.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та підозрюваного, які підтримали доводи апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти її задоволення, вивчивши матеріали провадження, апеляційний суд доходить висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Частина 1 ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Згідно з приписами п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При розгляді зазначеного кримінального провадження, у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine) від 21.04.2011 р., заява №42310/04 суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

З матеріалів провадження вбачається, що 22.04.2020 р. ОСОБА_8 було повідомлено про підозру у вчинені злочину, передбаченому ч. 2 ст. 146 КК України, а саме викраденні людини вчиненому за попередньою змовою групою осіб, що супроводжувалось заподіянням фізичних страждань із застосуванням зброї (а.с. 84-88).

Так, органами досудового розслідування ОСОБА_8 підозрюється у тому, що згідно узгодженого та злочинного плану, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 07.03.2020 р. близько 17.10 годині рухаючись на транспортному засобі марки «BMW» BBI FA79 по вул.Маріїнська смт. Великодолинське, Овідіопольського району, Одеської області за кермом якого перебувала невстановлена ході досудового слідства особа. Побачивши транспортний засіб потерпілого марки «Mazda 3» реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 за кермом якого перебував сам потерпілий ОСОБА_11 здійснили небезпечний маневр та змусили останнього зупинити автомобіль. Після чого, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 вийшли із автомобіля «BMW» BBI FA79, та в подальшому ОСОБА_12 тримаючи в руках вогнепальну зброю здійснив постріл вбік потерпілого. Далі, переслідуючи мету незаконного збагачення за рахунок майна потерпілого, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, проникли до зазначеного автомобіля марки «Mazda 3» перебуваючи в якому ОСОБА_12 наніс удар в область голови ОСОБА_11 , а ОСОБА_13 в свою чергу використовуючи невстановлений предмет за конструктивними особливостями схожий на вогнепальну зброю, як психологічний фактор можливого застосування відносно потерпілого насильства, небезпечного для життя та здоров`я останнього, із кишені куртки потерпілого дістав мобільний телефон марки «Самсунг А10» чорного кольору, який належить останньому, вартістю 5000 гривень, тим самим заволодівши майном ОСОБА_11 та яким в подальшому розпорядився на власний розсуд.

Далі, переслідуючи мету незаконного позбавлення волі потерпілого ОСОБА_13 силоміць перемістив потерпілого до заднього сидіння автомобіля, а ОСОБА_12 зайняв місце водія вказаного транспортного засобу та почав рух, вирушивши в бік с. Молодіжне, Овідіопольського району, Одеської області. Прибувши до кладовища с. Молодіжне, Овідіопольського району, Одеської області, ОСОБА_13 та ОСОБА_12 витягли потерпілого із авто та розпочали наносити останньому тілесні ушкодження, невстановленими предметами в область голови, тулуба та кінцівок. В ході завдання потерпілому фізичних страждань ОСОБА_13 здійснив постріл із вогнепальної зброї в результаті завдавши потерпілому тілесні ушкодження у виді рани нігтьової фаланги І пальця лівої стопи відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Після чого, продовжуючи реалізацію спільного умислу направленого на незаконне позбавлення волі потерпілого, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 силоміць посадили ОСОБА_11 до вищезазначеного автомобіля марки «Мазда 3» та, прибувши до вул. Фермерська, с. Молодіжне, Овідіопольського району, Одеської області, обмежуючи можливість потерпілого вільно пересуватися, затягли того до багажного відділення автомобіля марки «BMW» BBI FA79, та вирушили у невідомому напрямку. В цей час до ОСОБА_13 та ОСОБА_12 долучився ОСОБА_8 , який разом із іншими переліченими особами, прибув за невстановленої в ході слідства адресою. Де, діючи відповідно до свого узгодженого злочинного плану, дістали потерпілого із багажного відділення автомобіля «BMW», та розпочали наносити хаотичні удари в область голови, тулуба та ніг потерпілого невстановленими предметами, в результаті чого завдали потерпілому тілесні ушкодження у виді закритої черепно-мозкової травми в формі струсу головного мозку та дві забійні рани голови, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я та чотири садна правої гомілки, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. В цей час ОСОБА_11 побоюючись за своє життя, скориставшись нагодою та часом поки ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та ОСОБА_8 відвернули увагу від нього, здійснив змогу втечі. Однак, останні, не бажаючи припинити свої протиправні дії маючи при собі вогнепальну зброю, розпочали переслідування потерпілого та хаотичну стрілянину в бік потерпілого, проте, наздогнати його не вдалося.

Не погоджуючись із доводами сторони захисту про необґрунтованість підозри та вважаючи їх безпідставними, колегія суддів наголошує на тому, що обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованому йому злочину, передбаченого ч. 2 ст. 146, КК України підтверджується наданими апеляційному суду та долученими до клопотання матеріалами кримінального провадження, зокрема: протоколом допиту потерпілого ОСОБА_11 від 08.03.2020 року, протоколом додаткового допиту потерпілого ОСОБА_11 від 13.03.2020 року, виписним епікризом №3458, протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 13.03.2020 року, протоколом огляду місця події від 11.03.2020 року, протоколами додаткових оглядів предметів від 16.04.2020 року, висновком експерта №642 від 08.04.2020 року, висновком експерта №123 від 01.04.2020 року та, іншими матеріалами кримінального провадження.

На даній стадії досудового розслідування вказані докази є достатніми для відповідних висновків по суті клопотання слідчого, тому апеляційний суд наголошує, що на даній стадії провадження, лише вирішується питання про обґрунтованість підозри та наявність вказаних вище ризиків для обрання відповідного запобіжного заходу підозрюваному.

З огляду на це, доводи захисника про необґрунтованість підозри, пред`явленої ОСОБА_8 не знайшла свого підтвердження під час апеляційного розгляду скарги. Окрім того, колегія суддів, наголошує, що на даній стадії кримінального провадження, лише вирішується питання про обґрунтованість обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, тому суд не може давати оцінку допустимості та належності доказів, оскільки триває досудове розслідування, а відповідно до ст.ст. 89, 94 КПК України, оцінка допустимості та належності доказів, буде надана судом 1-ої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті.

У відповідності до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Зі змісту мотивувальної частини ухвали видно, що слідчий суддя дотримався приписів зазначених вище норм кримінального процесуального закону та врахував їх при постановленні ухвали, зазначивши, що на даній стадії досудового розслідування є реальним ризик, що підозрюваний, може переховуватися від органу досудового розслідування чи суду, а враховуючи тяжкість інкримінованого злочину, в тому числі спільно з іншими особами, зважаючи на суспільний інтерес у забезпечені швидкого, ефективного та об`єктивного кримінального провадження щодо злочинів проти життя і здоров`я, вважає реальним ризик передбачений в п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Колегія суддів погоджується із висновками слідчого судді, що існує також ризик впливу з боку ОСОБА_8 та інших підозрюваних по справі на потерпілого, який безпосередньо судом не допитаний, а його дані містяться в матеріалах провадження та доступні стороні захисту.

Щодо доводів захисника з приводу неврахування обставин, визначених ст. 178 КПК України, колегія суддів звертає увагу на те, що слідчим суддею надана оцінка всім обставинам, а саме обґрунтованості підозри ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя, враховуючи обставини, передбачені ст. 178 КПК України прийшов до обґрунтованого висновку, що виключно цілодобовий домашній арешт, з покладанням відповідних обов`язків, здатне забезпечити виконання підозрюваним ОСОБА_8 покладених на нього процесуальних обов`язків, з чим погоджується і колегія суддів.

Доводи сторони захисту щодо перешкоджання обраного ОСОБА_8 запобіжного заходу належному виконанню батьківських обов`язків, а також неможливістю забезпечити сімейний добробут, апеляційний суд вважає такими, що не відповідають дійсності, адже підозрюваний перебуває вдома цілодобово, що не порушує його права на виховання та участь у житті дітей.

Згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України «Про переведення єдиної державної системи цивільного захисту у режим надзвичайної ситуації» від 25.03.2020 р. № 338-р, з подальшими змінами, з урахуванням поширення на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, висновків Всесвітньої організації охорони здоров`я щодо визнання розповсюдження COVID-19 у країнах світу пандемією, з метою ліквідації наслідків медико-біологічної надзвичайної ситуації природного характеру державного рівня, забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення та відповідно до ст. 14 та ч. 2 ст. 78 Кодексу цивільного захисту України установити для єдиної державної системи цивільного захисту на всій території України режим надзвичайної ситуації до 12 травня 2020 року.

Окрім того, з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України від 11.03. 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19», Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникнення і поширення коронавірусної хвороби (COVID-19)» апеляційний суд вважає, що застосований до ОСОБА_8 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту забезпечить його належну процесуальну поведінку та сприяє захисту його здоров`я.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Отже, слідчим суддею встановлено, а під час апеляційного розгляду знайшла своє підтвердження та обставина, що заявлені ризики, які виправдовують застосування до підозрюваного ОСОБА_8 саме такого виду запобіжного заходу, знайшли своє підтвердження.

За обставин, встановлених під час апеляційного розгляду, колегія суддів вважає, що слідчий суддя об`єктивно врахував обставини справи, дані про особу підозрюваного та дійшов правильного висновку про необхідність застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави, тому апеляційна скарга захисника ОСОБА_9 не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 24, 177, 178, 181, 194, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,
ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Київського райсуду м. Одеси від 23.04.2020 р., якою відносно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, застосований запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_14