Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-сс/4809/235/20 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.06.2020 року. м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький апеляційну скаргу прокурора на ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 02.06.2020 року, якою щодо неповнолітнього

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровограда, українця, громадянина України, з початковою загальною середньою освітою, учня 9-го класу КЗ «Гімназія імені Олександра Пушкіна Міської ради міста Кропивницького», не маючого інвалідностей, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
-25.06.2018 Ленінським районним судом м. Кіровограда до неповнолітнього ОСОБА_6 застосовано примусові заходи виховного характеру у вигляді передачі під нагляд матері терміном на 2 роки, за вчинення ним суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 185 КК України;
-25.01.2019 Ленінським районним судом м. Кіровограда за ч. 2 ст.186 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ст.ст. 75, 104 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 1 рік;
-27.05.2019 м Ленінським районним судом м. Кіровограда за ч. 2 ст. 15ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців. На підставі ч.4 ст.70 КК України остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки. На підставі ст. ст. 75, 104 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 2 роки,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, відмовлено в обрані запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовано до підозрюваного запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком до 30.06.2020 року включно, з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.195 КПК України
інші учасники судового розгляду:
прокурор ОСОБА_7 ,

захисник ОСОБА_8 ,

законний представник неповнолітнього

ОСОБА_6 ОСОБА_9 ,

представник служби у справах дітей управління

з питань захисту дітей міської ради

м. Кропивницького ОСОБА_10 ,

представник КМСД ОСОБА_11 ,

підозрюваний ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А:

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати щодо ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вказана ухвала є незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню. Так, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні умисного кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, покарання за вчинення якого передбачене у виді позбавлення волі на строк від 4 до 6 років. Перебуваючи на волі, підозрюваний ОСОБА_6 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, вчинити інше кримінальне правопорушення. Крім того, ОСОБА_6 раніше притягувався та наразі притягується до кримінальної відповідальності за злочини проти власності, вчинив злочин під час іспитового терміну, про що свідчить, що ОСОБА_6 на шлях виправлення не став, продовжує злочинну діяльність. Вчинення злочинів не зупиняє проживаюча із ним родина, навпаки злочин скоєно із старшим братом. Відтак сталість соціальних зав`язків є сумнівною.

01.06.2020 органом досудового розслідування неповнолітньому ОСОБА_6 повідомлено про підозру у тому, що він разом з братом ОСОБА_6 31 травня 2020 року перебували біля будівлі прокуратури Кіровоградської області, що розташована за адресою: м. Кропивницький, вул. Верхня Пермська, 4, де побачили раніше їм не знайомого ОСОБА_12 . В цей час у них виник спільний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, після чого вони почали йти поряд з потерпілим ОСОБА_12 та говорити до нього. Реалізовуючи свій злочинний умисел, відповідно до раніше розподілених ролей, ОСОБА_13 , діючи умисно, цілеспрямовано, переслідуючи спільну мету наживи, наблизившись до потерпілого ОСОБА_12 , почав наносити останньому удари кулаками по голові та обличчю, від одного з ударів ОСОБА_12 впав на асфальт. Після чого, неповнолітній ОСОБА_14 та ОСОБА_13 продовжили спільно наносити удари руками та ногами по голові, обличчю та тулубу. Після цього, неповнолітній ОСОБА_14 , діючи відкрито, повторно та цілеспрямовано, дістав з лівої задньої кишені ОСОБА_12 гаманець, вартість якого зі слів потерпілого становить 2990 грн., в якому містились грошові кошти в сумі 505 гривень та документи, що матеріальної цінності для потерпілого не становлять. Після цього, неповнолітній ОСОБА_14 та ОСОБА_13 з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, викраденим розпорядився на власний розсуд, чим спричинили потерпілому ОСОБА_12 з його слів матеріальної шкоди на загальну суму 3495 гривень.
Органом досудового слідства кваліфіковано дії ОСОБА_6 як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений повторно та за попередньою змовою групою осіб,тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.186 КК України.

Ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 02.06.2020 у задоволенні поданого слідчим Кропивницького ВП ГУНП в Кіровоградській області клопотання про застосування підозрюваному ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовлено та застосовано до останнього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.
Рішення слідчого судді мотивовано тим, що слідчим та прокурором не доведено неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою. Слідчий суддя врахував, що неповнолітній ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні умисного злочину проти власності - відкритому викраденні чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене за попередньою змовою групою осіб. Підозрюваний раніше притягувався та наразі притягається до кримінальної відповідальності за злочини проти власності, має не зняту та не погашену судимість, за вчинення аналогічного інкримінованому злочину, має вік 16 років, має офіційну реєстрацію, за місцем якої проживають мати та з січня 2020 року старший брат. Проте, наразі, в Україні тривають карантинні заходи, та як відомо, з листа начальника Слідчого ізолятору направленого на адресу суду в СІЗО було виявлено випадки хвороби на COVID 19, вказане є додатковою підставою з врахуванням віку підозрюваного, що схиляє важелі правосуддя до обрання запобіжного заходу не пов`язаного із триманням під вартою. Також, слідчий суддя вважав, що цілодобовий домашній арешт із застосування засобу електронного контролю унеможливить пересування неповнолітнього підозрюваного по місту та, як наслідок вчинення ним нових злочинів, це ж унеможливить будь-яке спілкування із потерпілим та свідками.
Заслухавши доповідь судді, в дебатах прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу в повному обсязі, підозрюваного ОСОБА_6 , його захисника ОСОБА_8 , законного представник неповнолітнього ОСОБА_6 ОСОБА_9 та представник служби у справах дітей управління з питань захисту дітей міської ради м. Кропивницького ОСОБА_10 , які просили апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, представник КМСД ОСОБА_11 , яка підтримала апеляційну скаргу прокурора, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам в тому числі переховуватися від органів досудового розслідування та суду, вчинення інших кримінальних правопорушень. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених в ст. 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, в тому числі і ті, які зазначені в ч.1 ст.178 КПК України.
Згідно із ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.
Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.
Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.
Відповідно до ст. 17 ЗУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 р. суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.
Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Відповідно до п.4 ч. 1 ст. 176 КПК України до підозрюваного може бути застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту під час досудового розслідування слідчим суддею за клопотанням слідчого, прокурора.
Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 , слідчий суддя вважав, що слідчим та прокурором доведено наявність ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України і вважав недоведеним прокурором недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні. З урахуванням даних про особу підозрюваного ОСОБА_6 , який раніше притягався та наразі притягається до кримінальної відповідальності за злочини проти власності, має не зняту та не погашену судимість, за вчинення аналогічного інкримінованому злочину, має вік 16 років, має офіційну реєстрацію, за місцем якої проживають мати та з січня 2020 року старший брат. Вину визнає, співпрацює із слідством, у вчиненому кається, тому слідчий суддя прийшов до висновку про застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою у вигляді цілодобового домашнього арешту, з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України.
При цьому, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо слідчий доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. Відповідно до правової позиції, викладеної у п.80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі Харченко проти України, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.
Мотиви прийнятого слідчим суддею рішення викладені в ухвалі, яка відповідає вимогам ст.196 КПК України. З висновками слідчого судді щодо доведеності обґрунтованості підозри, наявності ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України та необхідності застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту погоджується і апеляційний суд.
Розглядаючи питання обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованого йому кримінального правопорушення, колегія суддів зважає на те, що, як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

Як вбачається з наданих матеріалів, обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочині підтверджується низкою доказів, наявних в кримінальному провадженні, зокрема: протоколом огляду місця події, протоколом допиту потерпілого, протоколами пред`явлення особи для впізнання, за фотознімками, протоколом огляду місця події, протоколом огляду предметів, постановою про визнання речовим доказом, протоколами допиту свідка, поясненнями підозрюваного наданих в судовому засіданні, згідно до яких вину визнав.
Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя правильно встановив, що доводи поданого клопотання є обґрунтованими, оскільки об`єктивно існують ризики: переховуватися від органу досудового розслідування та суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення, а тому для їх запобігання, необхідно застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, оскільки саме такий запобіжний захід може забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Посилання прокурора під час апеляційного розгляду, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні умисного кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, покарання за вчинення якого передбачене у виді позбавлення волі на строк від 4 до 6 років, як на підстави для скасування оскаржуваної ухвали, на думку апеляційного суду, не можуть безумовно свідчити про наявність ризиків, про які вказує стаття 177 КПК України та не є визначальними чинниками, які дають підстави для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Доводи прокурора щодо неврахування судом тяжкості вчиненого ОСОБА_6 злочину є безпідставними, оскільки сам по собі факт вчинення інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення та ймовірність призначення йому суворого покарання, за відсутності конкретних фактів ухилення його від слідства та суду, переховування, перешкоджання досудовому розслідуванню у будь-який спосіб, не свідчить про недостатність запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Крім того, під час апеляційного розгляду прокурором не надано жодного аргументу, що підтверджував твердження, що перебуваючи на волі, підозрюваний буде порушувати покладені на нього процесуальні обов`язки чи вчинить інше кримінальне правопорушення при обранні більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.
Колегія суддів вважає, що наявність щодо підозрюваного ризиків з числа, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України та зазначених слідчим у своєму клопотанні, не є достатньою вагомістю для застосування до цього підозрюваного найбільш суворого запобіжного заходу - тримання під вартою, у зв`язку з чим доводи прокурора щодо необхідності застосування до ОСОБА_6 саме цього виключного запобіжного заходу, колегія суддів не вважає достатньо переконливими і такими, що у сукупності свідчать про можливість усунення щодо останнього ризиків з числа передбачених ст. 177 КПК України лише у такий спосіб.

Також, відповідно до положень чинного Кримінального процесуального кодексу України, запобіжний захід застосовується з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням існуючим ризикам. Запобіжний захід має відповідати тяжкості кримінального правопорушення, у вчиненні якого особа підозрюється, а також бути співмірним з існуючими ризиками та даними про особу підозрюваного.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції при обранні запобіжного заходу ОСОБА_6 , у відповідності до вимог ст. ст. 193, 194 КПК України дослідив та достатньою мірою взяв до уваги фактичні обставини, що підлягають врахуванню згідно ст.178 КПК України. З матеріалів клопотання вбачається, що всі обставини, враховані судом, у сукупності дають достатні підстави для обрання цьому підозрюваному запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді суду першої інстанції про те, що запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту є достатнім для забезпечення належної поведінки підозрюваного та дієвості кримінального провадження щодо нього.

Доводи апеляційної скарги щодо неповного дослідження слідчим суддею підстав застосування запобіжного заходу не грунтуються на матеріалах справи. Всім обставинам справи слідчим суддею дана належна оцінка у відповідності з вимогами КПК України.
При цьому, слід зауважити, що прокурором апеляційному суду не надано будь-яких даних про те, що підозрюваний, після застосування 02.06.2020 року запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, порушував умови вказаного запобіжного заходу і не дотримувався покладених на нього обов`язків, а за першим викликом прибув в судове засідання під час апеляційного перегляду ухвали слідчого судді. Вказані обставини додатково свідчать про правильність прийнятого слідчим суддею рішення.

Також колегія суддів враховує, що за наявності законних підстав орган досудового розслідування має право звернутись до суду з клопотанням про зміну запобіжного заходу.
В той же час, апеляційним судом встановлені обставини, які тягнуть за собою скасування ухвали районного суду, оскільки слідчим суддею не правильно визначено строк дії ухвали. Зокрема, слідчий суддя вказав, що клопотання про обрання запобіжного заходу задовольняє частково, проте зазначив - строк домашнього арешту в днях.

Згідно ч.6 ст.181 КПК України строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом обчислюється в місяцях.

З матеріалів клопотання вбачається, що ОСОБА_6 фактично затриманий 31.05.2020 року о 18 год. 00 хв. та строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

Приймаючи до уваги вище викладене, апеляційний суд частково задовольняє клопотання слідчого щодо обрання запобіжного заходу та вважає, що підозрюваному ОСОБА_15 слід застосувати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, але в межах строку досудового розслідування.
Крім того, згідно до вимог, викладених в ч.1 ст.379 КПК України, суд має право за власною ініціативою або за заявою учасника кримінального провадження чи іншої заінтересованої особи виправити допущені в судовому рішенні цього суду описки, очевидні арифметичні помилки незалежно від того, набрало судове рішення законної сили чи ні.

Вирішуючи питання про виправлення описки, суд першої інстанції не дотримався вказаних вимог закону.

Так, описка це зроблена судом механічна (мимовільна, випадкова) граматична помилка в рішенні, яка допущена під час його письмово-вербального викладу.

Вирішуючи питання про виправлення описок чи арифметичних помилок, допущених у судовому рішенні, суд не вправі змінювати зміст судового рішення, він лише усуває неточності щодо встановлених фактичних обставин справи.

Отже, виправлення допущених у вироку та ухвалі описок чи арифметичних помилок допускається, якщо при цьому не зачіпається суть цих судових рішень.

Разом з тим, як убачається з резолютивної частини ухвали місцевого суду від 02.06.2020, суд прийшов до висновку про зазначення кінцевого строку цілодобового домашнього арешту до 30.06.2020 року.

При цьому, ухвалою суду від 04.06.2020 року виправлено описку в резолютивній частині ухвали від 02.06.2020 року, а саме вказано, що замість «30.06.2020» викласти третій абзац резолютивної частини у наступній редакції «Покласти на підозрюваного ОСОБА_6 на строк до 30.07.2020 включно, такі обов`язки», тобто із змісту ухвали про виправлення описки, видно, що суд першої інстанції фактично збільшив строк дії запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_6 , що погіршує становище останнього, тобто змінив суть судового рішення, належним чином не вмотивувавши його, що не може бути зроблено ухвалою про виправлення описки.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що дане виправлення не можна вважати очевидною технічною помилкою чи опискою, яку суд має можливість виправити в порядку, передбаченому ст.379 КПК України.

Таким чином, виходячи з положень ст.ст. 177-178 КПК України, ст.ст. 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та матеріалів справи, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а ухвалу слідчого судді скасувати і з постановленням нової ухвали.

Керуючись ст.ст. 182, 183, 193, 194, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.
Ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 02.06.2020 року щодо підозрюваного ОСОБА_6 скасувати.

Ухвалити нову, якою клопотання слідчого Кропивницького ВП ГУНП в Кіровоградській області про застосування підозрюваному ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити частково.
Застосувати підозрюваному ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту в межах строку досудового розслідування, тобто до 17.00 год. 30 липня 2020 року.
У період дії запобіжного заходу покласти на підозрюваного ОСОБА_6 такі обов`язки:
- заборонити залишати цілодобово домоволодіння по АДРЕСА_1 ;
- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора або суду;
- не відлучатися із місця проживання без дозволу слідчого, прокурора або суду;
- утримуватися від спілкування з будь-якою особою, визначеною слідчим;
- здати на зберігання до відповідних органів документи, що дають право на виїзд з України;
- носити електронний засіб контролю.
Роз`яснити підозрюваному правила користування пристроєм, техніку безпеки поводження з ним та наслідки його зняття або неправомірного втручання в його роботу з метою ухилення від контролю. Відмова від носіння засобу електронного контролю, умисне зняття, пошкодження або інше втручання в його роботу з метою ухилення від контролю, а рівно намагання вчинити зазначені дії є невиконанням обов`язків, покладених судом на підозрюваного.
У разі невиконання покладених на підозрюваного вище наведених обов`язків до нього може бути застосований більш суворий запобіжний захід.
Контроль за виконанням ухвали покласти на начальника відділу поліції, за місцем проживання підозрюваного та процесуального прокурора.
Ухвала набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4