Номер провадження: 11-сс/813/224/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.02.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ? ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в залі суду матеріали справи за апеляційною скаргою прокурора Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 24.01.2020 року про відмову у задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянин України, з вищою освітою, одружений, має на утриманні малолітню дитину 2017 р.н., без реєстрації місця проживання, фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у кримінальному провадженні № 0002078 від 22.08.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.162 КК України, та застосовано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту строком до 10.02.2020 року, з покладанням обов`язків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 4, 8, 9 ч. 5 ст. 194 КПК України,

встановив:

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 162 КК України, а саме в тому що він 21.08.2019 року приблизно о 23.00 годині ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , маючи злочинний умисел, на незаконне виселення ОСОБА_11 із квартири, прибули за адресою: АДРЕСА_2 , де діючий умисно, проникли через вікно до квартири що належить ОСОБА_11 з метою незаконного виселення, при цьому ОСОБА_10 та ОСОБА_8 усвідомлювали, що виселення із житла відбувається уповноваженими на те особами на підставі рішення суду за участю державної виконавчої служби в рамках виконавчого провадження, однак не мали при собі жодного з вищевказаного.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, діючи протиправно, усвідомлюючи характер своїх дій та бажаючи їх настання, з метою досягнення своєї мети та подолання опору ОСОБА_11 , залишити приміщення квартири, застосувавши до неї насильство, що виразилось у штовханнях останніх, тим самим здійснивши незаконне виселення ОСОБА_11 .

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою застосувати ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки є наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема ОСОБА_8 може незаконно впливати на потерпілу та свідків у цьому провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення. Вказує на те, що ухвала суду є незаконною, необґрунтованою, такою, що не відповідає вимогам КПК України.
Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; підозрюваного та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили ухвалу слідчого судді залишити без змін; дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати; апеляційний суд приходить до висновку про таке.
Частина перша ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Питання, які слідчий суддя повинен вирішити при застосуванні відносно особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою визначені положеннями ст.ст. 177, 178, 183 КПК України.
Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.
Відповідно до ч. 1 ст.183КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.
Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст.178КПК України та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Так, відповідно до ст.ст. 177, 178КПК України та практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухиляння від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).
При цьому, слідчому судді слід мати на увазі, що обмеження розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи, є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (Рішення Європейського суду з прав людини «Харченко проти України», «Белевитський проти Росії»).
Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_8 слідчий суддя правильно встановив, що досліджені в судовому засіданні докази сторони захисту та обвинувачення, які стосуються обґрунтованої підозри, а саме: заяви та протоколу допиту потерпілої ОСОБА_11 та протоколами пред`явлення особи для впізнання, протокол допиту свідка ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , а також іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Слідчий суддя врахував, особу підозрюваного ОСОБА_8 , те що він має постійне місце мешкання, раніше не судимий, а також міцність соціальних зв`язків.
Метою застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту підозрюваному ОСОБА_8 є запобігання спробам переховування від органів досудового розслідування та суду, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, незаконного впливу на потерпілого та свідків, вчинення іншого кримінального правопорушення - саме вказані ризики були доведені прокурором в судовому засіданні.
Доводи прокурора про те, що сама тяжкість обвинувачення, яке висунуте підозрюваному є підставою для обрання міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою, на думку апеляційного суду, є недостатньою та належним чином не обґрунтованою.
Апеляційний суд також враховує той факт, що прокурор не надав апеляційному суду доказів існування будь-яких ризиків, які б вказували на те, що застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, не забезпечує виконання ним обов`язків та більш того повідомив, що з дня обрання відносно підозрюваного запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, слідчим та прокурором не встановлено фактів порушення підозрюваним покладених на нього обов`язків. Вказані обставини свідчать про безпідставність доводів апеляційної скарги прокурора.
З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що доводи прокурора про необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, є необґрунтованими.
При апеляційному розгляді будь-яких порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали суду, не встановлено.
На підставі викладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, оскільки ухвалена у відповідності до вимог закону, та винесена на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими слідчим суддею, а тому апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532КПК України, апеляційний суд, -

постановив:
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 24.01.2020 року, про відмову у задоволенні клопотання слідчого про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою і застосування запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4