ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1012/20 Справа № 193/324/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 (приймає участь в режимі

відеоконференції),

захисника ОСОБА_7 (приймає участь в режимі

відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_8 (приймає участь в режимі

відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження матеріали кримінального провадження № 0000438 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 січня 2020 року щодо
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого п. 2 ч. 2 ст. 115 КК України, якому продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 26 березня 2020 року,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі із доповненнями обвинувачений ОСОБА_8 просить ухвалусуду скасувати як незаконну і необґрунтовану, та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та застосувати до нього запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що прокурором не надано жодного доказу того, що продовжують існувати ризики, зазначені в клопотанні.
Вважає, що судове рішення від 28 січня 2020 року постановлено незаконним складом суду присяжних, а саме: трьома суддями, замість п`яти, а також клопотання про продовження строку тримання під вартою розглядалось 29 січня 2020 року, а в ухвалі зазначили 28 січня 2020 року, крім того, копію ухвали йому видали 30 січня 2020 року, а в розписці він розписався про її отримання 29 січня 2020 року, що свідчить про грубе порушення його прав.
Також прокурором подано клопотання про продовження строку тримання під вартою 28 січня 2020 року, однак, відповідно до діючого законодавства, вказане клопотання подається не менш як за три дні до закінчення дії запобіжного заходу, який у нього закінчується 30 січня 2020 року.
Крім того, в судових засіданнях постійно змінюються прокурори.
Вказує на те, що під час судового розгляду провадження були допитані усі свідки сторони обвинувачення, при цьому їх покази не доводять його вину.
Посилається на те, що він під вартою вже 37 місяців, а в нього є двоє неповнолітніх дітей та батьки похилого віку, які потребують його допомоги.
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 січня 2020 року ОСОБА_8 було продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 26 березня 2020 року, та відмовлено у задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу.
Суд першої інстанції в обґрунтування свого рішення зазначив, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії особливо тяжкого злочину та за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі, а тому тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, свідчить про наявність ризику переховування від суду та можливого впливу на свідків та потерпілу, передбаченого п. 1 ст. 177 КПК України. Крім того, ОСОБА_8 не працює, засобів для існування не має, тому суд вважає, що обвинувачений може продовжити злочинну діяльність. Також враховано особу обвинуваченого, який має дружину, малолітніх дітей та батьків похилого віку, однак існування у нього таких соціальних зв`язків не є виключним стимулюючим фактором для запобігання ризикам, визначеним ст. 177 КПК України. Будь-яких даних про зменшення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, для застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою в судовому засіданні не встановлено, та на переконання суду, буде недостатнім для запобігання зазначених ризиків.
Заслухавши суддю-доповідача, думку обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора, яка заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги обвинуваченого і просила ухвалу суду залишити без змін, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги апеляційної скарги обвинуваченого не підлягають задоволенню з таких підстав.
Рішенням Конституційного суду України від 13 червня 2019 року за № 4-р/2019 визнано таким, що є неконституційним положення ч. 2 ст. 392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, яка постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Згідно із ч. ч. 2, 3 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до матеріалів провадження, слідчим Софіївського відділу Жовтоводської місцевої прокуратури в Дніпропетровській областіпроводилось досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000438від 19 вересня 2016 року щодо ОСОБА_8 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого п. 2 ч. 2 ст. 115КК України.

Так, ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 31 грудня 2016 року до обвинуваченого ОСОБА_8 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому продовжувався.

Прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції, яке розглядалось 28 січня 2020 року було заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 з тих підстав, що обставини, які були підставою для обрання запобіжного заходу, не змінилися, та продовжують існувати ризики незаконного впливу на потерпілу, свідків, оскільки триває судовий розгляд, вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки обвинувачений має судимість, отже, застосування до обвинуваченого жодного із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Розглядаючи вказане клопотання прокурора, для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. ст. 199, 331 КПК України, суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.

Під час апеляційного розгляду ухвали суду встановлено, що зазначені вимоги закону при розгляді клопотання були дотримані в повному обсязі.

Колегія суддів вважає, що вирішуючи клопотання про продовження тримання обвинуваченого під вартою, судом правильно встановлена наявність ризиків саме того, що обвинувачений може переховуватися від суду, так як ОСОБА_8 обвинувачується у вчинені особливо тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від 10 до 15 років, або довічним позбавленням волі; впливати на свідків і потерпілу, оскільки триває розгляд кримінального провадження, а також продовжити вчиняти інші злочини, оскільки ОСОБА_8 раніше судимий.
Таким чином, доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є необґрунтованими, оскільки зазначені ризики колегією суддів встановлені та підтверджуються наданими судом першої інстанції матеріалами, відповідно до яких, заявлені ризики об`єктивно існують і для їх запобігання необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Посилання обвинуваченого, що судом першої інстанції уже допитані усі свідки не заслуговує на увагу, оскільки відповідно до повідомлення суду станом на 19 лютого 2020 року вищезазначене кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 перебуває на стадії допиту свідків зі сторони обвинуваченого і захисника.
Підстав для застосування судом до ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів не вбачає, з огляду на вищевикладені обставини.
Посилання обвинуваченого на те, що відсутні докази його вини, не є слушним, так як встановлення вини обвинуваченого не є предметом апеляційного перегляду в межах постановленої ухвали, яка оскаржується, оскільки встановлення наявності чи відсутності вини відбувається за вироком суду.
Твердження ОСОБА_8 про те, що він перебуває під вартою вже 37 місяців не є підставою для застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, оскільки розгляд кримінального провадження триває та перебуває на стадії допиту свідків.
Посилання обвинуваченого на те, що прокурором несвоєчасно було подано клопотання та його не було ознайомлено із клопотанням про продовження запобіжного заходу, наданим під час судового засідання прокурором, не приймається до уваги, оскільки з матеріалів провадження вбачається, що 27 січня 2020 року під час судового засідання прокурором було заявлено про призначення обвинуваченому захисника на окрему процесуальну дію для розгляду питання щодо доцільності продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою, оскільки його захисник захворів і не може прибути до суду, у зв`язку з чим обвинувачений не заперечував (а. п. 7-8).
Також під час розгляду клопотання прокурора про продовження тримання обвинуваченого під вартою та клопотання обвинуваченого про заміну йому запобіжного заходу в судовому засіданні від 28 січня 2020 року обвинувачений ОСОБА_8 і захисник лише заперечували щодо задоволення судом клопотання прокурора, підтримували клопотання обвинуваченого, та не просили надати час для ознайомлення із клопотанням прокурора.
Доводи про те, що обвинувачений ОСОБА_8 має двох неповнолітніх дітей та батьків похилого віку, які потребують його допомоги, колегія суддів вважає такими, що не зменшують заявлені у кримінальному провадженні ризики.
Твердження обвинуваченого щодо постановлення ухвали незаконним складом суду є необґрунтованим, оскільки відповідно до матеріалів провадження, суд першої інстанції 28 січня 2020 року розглядав питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у складі головуючого судді ОСОБА_1 , судді ОСОБА_9 та основних присяжних ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , що підтверджується журналом вищезазначеного судового засідання (а. п. 12) і технічним носієм інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції, та не свідчить про істотне порушення вимог кримінального процесуального законодавства.
Крім того, доводи ОСОБА_8 про те, що клопотання прокурора розглядалось 29 січня 2020 року, а не 28 січня 2020 року, як зазначено в ухвалі суду не є слушними, оскільки також спростовуються технічним носієм інформації, на якому зафіксовано проголошення головуючим про проведення судового засідання 28 січня 2020 року.
Доводи обвинуваченого щодо отримання ним копії вищезазначеної ухвали 30 січня 2020 року, а зазначення в розписці 29 січня 2020 року не приймаються до уваги, оскільки в матеріалах контрольного провадження відсутнє підтвердження отримання ОСОБА_8 копії судового рішення, у зв`язку з чим колегія суддів позбавлена можливості перевірити цю обставину, але вищезазначене не впливає на законність рішення та не свідчить про порушення його прав, оскільки обвинувачений копію ухвали отримав та скористався правом на її апеляційне оскарження.
Також не заслуговують на увагу доводи обвинуваченого щодо постійної зміни прокурорів під час судового розгляду вищевказаного кримінального провадження, оскільки відповідно до частини 1 статті 37 КПК України прокурор, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, визначається керівником відповідного органу прокуратури після початку досудового розслідування. У разі необхідності керівник органу прокуратури може визначити групу прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні.
Будь-яких порушень КПК України при постановленні зазначеної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів вважає необхідним ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 січня 2020 року залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 січня 2020 року залишити без задоволення.
Ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 січня 2020 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.
Судді:

_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4