У Х В А Л А
Справа № 285/2320/20

провадження № 1-кс/0285/493/20

07 липня 2020 року м. Новоград-Волинський
Слідчий суддя Новоград - Волинського міськрайонного суду Житомирської області ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ Новоград-Волинського ВП ГУНП в Житомирській області, погоджене з прокурором Новоград-Волинської місцевої прокуратури
про арешт майна
по матеріалам досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000545 від 24.06.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України,-
ВСТАНОВИВ:
06.07.2020 слідчий звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на грошові кошти із забороною використання та розпорядження ними, які знаходяться та будуть надходити на відкриті розрахункові рахунки ТОВ "ЦЕФЕЙ-ЕКО" (), а саме: № НОМЕР_1 (українська гривня) у Київське ГРУ АТ КБ «Приватбанк», НОМЕР_2 , що розташоване за адресою: 49094, м. Київ вул. Богдана Гаврилишина, 12/16; № НОМЕР_3 (українська гривня), № НОМЕР_4 (євро), № НОМЕР_3 (долар США) у Акціонерний банк «Південний», МФО328209, що розташоване за адресою:65059, м. Одеса, вул. Краснова, 6/1; НОМЕР_5 в АТ «АЛЬФА-БАНК», МФО 300346, що розташоване за адресою: 03186, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100.
В обґрунтування клопотання слідчий зазначає, що в провадженні слідчого відділу перебуває кримінальне провадження за фактом можливого вчинення шахрайських дій службовими особами ТОВ «Цефей-Еко» та заволодіння майновими правами ТОВ «Заможне Агро». У ході розслідування кримінального провадження від потерпілого у кримінальному провадженні ОСОБА_3 надійшло клопотання про накладення арешту на розрахункові рахунки ТОВ «Заможне Агро» з метою забезпечення збереження речових доказів та подальшого відшкодування заподіяної шкоди.

Підставою для звернення до суду з даним клопотанням зазначено необхідність забезпечення збереження його як речового доказу.

Слідчий в судове засідання не прибув, надіслав заяву про розгляд справи у його відсутності, клопотання підтримав з підстав, викладених у ньому та просив суд його задовольнити.

Дослідивши надані суду матеріали кримінального провадження, слідчий суддя прийшов до наступного висновку.

Встановлено, що в провадженні органів поліції перебувають матеріали кримінального провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України, відомості про яке внесено до ЄРДР.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Як вбачається з матеріалів клопотання, слідчий за погодженням з прокурором, звертаючись до суду із клопотанням про арешт майна зазначив, що метою накладення арешту на майно є забезпечення збереження речових доказів.

Згідно положень ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Виходячи з положень наведених норм права, майно, яке, на переконання органу досудового розслідування, має одну або декілька ознак наведених в ст. 98 КПК України може набути статусу речового доказу за рішенням слідчого.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 110 КПК України, рішення слідчого, прокурора приймаються у формі постанови.

Аналізуючи наведені вимоги закону, слідчий суддя переконана, що висновок органу досудового розслідування щодо відповідності майна тим чи іншим ознакам ст. 98 КПК України може бути зроблений лише в тексті постанови, яка має відповідати вимогам ч. 5 ст. 110 КПК України, зокрема містити мотиви прийнятого рішення.

Відсутність постанови про визнання майна речовим доказом, як окремого процесуального документа, який фіксує висновок слідчого про набуття майном статусу речового доказу та мотиви з яких він дійшов такої думки, позбавляє слідчого суддю можливості провести аналіз та зробити висновок про відповідність цього майна положенням ст. 98 КПК України та наявність чи відсутність підстав для арешту майна саме з метою його збереження як речового доказу, оскільки слідчий суддя не наділений правом самостійного визначення підстав, передбачених ст. 98 КПК України та має здійснювати контроль правильності прийнятого слідчим рішення.

Наведені слідчим у клопотанні про арешт майна підстави, у зв`язку з якими майно відповідає критеріям визначеним ст. 98 КПК України, не може бути визнано достатнім для висновку, що це майно є речовим доказом, оскільки, згідно положень ст. 171 КПК України, наведені слідчим у клопотанні обставини мають бути доведені доказами, доданими до клопотання, тоді як само клопотання не є доказом будь-яких обставин.

Таким чином, слідчий, прокурор, який вважає за потрібне звернутись до слідчого судді з клопотанням про арешт майна з метою забезпечити збереження його як речового доказу, першочергово мав би визнати майно, на яке він просить накласти арешт, речовим доказом у кримінальному провадженні шляхом винесення про це постанови, в якій зазначити підстави для визнання майна речовим доказом, з огляду на положення ст. 98 КПК України, проте таких дій вчинено не було, з огляду на відсутність у доданих до клопотання матеріалах постанови про визнання майна речовим доказом.

Враховуючи вищевикладене і мотивування клопотання слідчого, слідчий суддя вважає, що в розумінні вимог ст. 132 КПК України слідчий не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які він послався у клопотанні про арешт майна, а тому в задоволенні клопотання слід відмовити.

Керуючись статтями 170-173, 309 КПК України, - слідчий суддя

УХВАЛИЛА:

Відмовити в задоволенні клопотання слідчого Слідчого відділення Новоград-Волинського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області про накладення арешту на майно в кримінальному провадженні № 0000545 від 24.06.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного судупротягом 5 днів з дня її винесення.

Слідчий суддя ОСОБА_1