У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 20 березня 2020 року, якою застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, до 16 травня 2020 року включно, відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, у кримінальному провадженні № 0004221 від 08.11.2019року,

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_6
захисник ОСОБА_7

встановив:

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Ухвалою слідчого судді до підозрюваного ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в державній установі "Миколаївський слідчий ізолятор" терміном до 16 травня 2020 року з можливістю внесення застави в розмірі 84 080 (вісімдесят чотири тисячі вісімдесят ) гривень.

Постановлено у разі внесення застави на підставі ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки:
-прибувати до слідчого слідчого відділу Заводського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області майора поліції ОСОБА_8 за першою вимогою;
-не відлучатися з м. Миколаєва без дозволу слідчого, прокурора або суду;
-повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або роботи;
-утримуватися від спілкування з іншими підозрюваними у кримінальному провадженні.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги підозрюваного.
В апеляційній скарзі підозрюваний просить застосувати до нього більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.
Апелянт стверджує, що не буде переховуватись від органу досудового розслідування чи суду, та вчиняти противоправних дій. Просить врахувати його стан здоров`я та змінити йому запобіжний захід на домашній арешт.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Заводським відділом поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0004221 від 08.11.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Досудовими розслідуванням встановлено, що у невстановлені під час досудового розслідування дату та час ОСОБА_5 вступив у незаконну змову із ОСОБА_9 щодо незаконного збуту наркотичних засобів громадянам. При цьому ОСОБА_5 отримував наркотичні засоби від ОСОБА_10 та передав їх покупцям за грошові кошти.

Так, 20.01.2020 вранці ОСОБА_5 , порушуючи Закон України «Про незаконний обіг в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів», реалізуючи свій спільний злочинний умисел, домовився із особою під зміненими анкетними даними ОСОБА_11 щодо збуту наркотичних засобів. В подальшому в ході проведення контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупівлі наркотичних засобів, цього ж дня приблизно о 12.15 год. отримав від ОСОБА_10 наркотичний засіб ацетильований опій, з метою його подальшої передачі ОСОБА_11 . В подальшому о 12.35 год. ОСОБА_5 на вул. Шосейній в м. Миколаєві зустрівся із ОСОБА_11 , якому за грошову винагороду у сумі 500 грн. передав, тобто незаконно збув 2 медичні шприци із рідиною, яка в своєму складі містить особливо небезпечний наркотичний засіб ацетильований опій вагою 0,4375 г.

Під час проведення контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупівлі наркотичного засобу 18.03.2020 ОСОБА_5 , порушуючи Закон України «Про незаконний обіг в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів», діючи повторно, близько 10.00 год. на вул. Шосейній у м. Миколаєві зустрівся із особою під зміненими анкетними даними ОСОБА_11 , від якого отримав грошові кошти у сумі 500 грн. у розмірі вартості наркотичного засобу. В подальшому ОСОБА_5 направився до домоволодіння за місцем спільного проживання з ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_1 , де і передав ОСОБА_10 грошові кошти та отримав особливо небезпечний наркотичний засіб ацетильований опій. Після цього ОСОБА_5 по вул. Шосейній в м. Миколаєві передав, тобто незаконно збув ОСОБА_11 медичний шприц із рідиною, яка у своєму складі містить особливо небезпечний наркотичний засіб ацетильований опій вагою 0,4136 г.

18.03.2020 р. ОСОБА_5 було затримано в порядку ст. 208 КПК України, а 19.03.2020 року йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, а саме: незаконному придбані з метою збуту, незаконному збуті особливо небезпечних наркотичних засобів, вчиненні повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Слідчим до суду подано клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_5 , в обґрунтування клопотання слідчий зазначив про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України та про наявність ризиків, передбачених п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Задовольняючи частково клопотання слідчого, слідчий суддя врахував наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого злочину, вагомість наявних доказів, а також тяжкість покарання, що йому загрожує в разі визнання винуватим, послався на наявність ризиків, передбачених п. 1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України. Вважав, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить запобіганню доведеним ризикам та прийшов до висновку про необхідність застосування до підозрюваного ОСОБА_5 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Одночасно, відповідно до вимог ч.3 ст.183 КПК України, вважав за необхідне визначити заставу у розмірі 84 080 (вісімдесят чотири тисячі вісімдесят ) гривень, яка буде достатньою для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали судового провадження, апеляційний суд дійшов наступного.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 194 КПК України.

Під час апеляційного розгляду, встановлено, що рішення слідчим суддею прийнято з дотриманням зазначених вимог національного та міжнародного законодавства.

Слідчим суддею вірно зазначено в ухвалі про те, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, яке згідно ч.4 ст.12 КК України є тяжким злочином.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення підтверджується наявними в матеріалах кримінального провадження доказами, а саме: даним протоколів за результатами контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки наркотичних засобів у ОСОБА_5 від 20.01.2020, 18.03.2020, висновком експерта №155 від 29.01.2020, висновоком експерта №650 від 18.03.2020, висновками експерта №155 від 29.01.2020, №650 від 18.03.2020, протоколом обшуку домоволодіння за місцем проживання ОСОБА_10 від 18.03.2020, протоколом затримання ОСОБА_5 .

При цьому, слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів. Дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, слідчий суддя у висновках, які зробив орган досудового слідства відносно ОСОБА_5 чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив. Не виявлено таких обставин і колегією суддів.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя вірно зазначив, що є значна ймовірність того, що підозрюваний може переховуватись від органу досудового розслідування оскільки, підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, відповідальність за який передбачена у виді позбавлення волі строком від 6 до 10 років з конфіскацією майна, а тому, враховуючи тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному ОСОБА_5 у разі визнання його винуватим за ч. 2 ст. 307 КК України, останній може переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Крім того, слідчий суддя вважав доведеним ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки підозрюваний не працює, не має постійного доходу, а тому, з метою отримання прибутку, може продовжити свою злочинну діяльність, вчинити інше кримінальне правопорушення у сфері незаконного обігу наркотичних засобів.

Судом оцінено репутацію підозрюваного, а саме, те що підозрюваний ОСОБА_5 має задовільний стан здоров`я, неодружений, утриманців не має, що свідчить про відсутність стійких соціальних зв`язків, офіційно не працевлаштований, не має постійних законних джерел доходу, відповідно до ст. 89 КК України вважається таким, що не має судимості.

Вищезазначені обставини вказують на наявність ризиків передбачених п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі "Ілійков проти Болгарії" №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що "суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".

П. 48 рішення "Чеботарь проти Молдови" № 35615/06 від 13.11.07 р. - Європейський Суд з прав людини зазначив "Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання".

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Враховуючи фактичні обставини кримінального правопорушення у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 та особу підозрюваного, апеляційний суд погоджується з рішенням суду першої інстанції, що більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Посилання апелянта на те що, він не має наміру переховуватись від органу досудового розслідування чи суду та вчиняти інші протиправні дії, не можуть бути взяті до уваги, оскільки, вказані факти не зменшують заявлені у кримінальному провадженні ризики, ризики, встановлені слідчим суддею у своїй сукупності є мотивом для обмеження свободи підозрюваного у встановленому законом порядку.

Істотних порушень вимог КПК України, які б перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

Зважаючи на викладене, рішення слідчого судді є законним і обґрунтованим, оскільки постановлене згідно норм матеріального права з ретельним дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України та ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та об`єктивно оціненими судом, в порядку та в межах, передбачених на даній стадії кримінального провадження, натомість доводи та твердження захисника, про які йдеться в поданій апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційної інстанції вважає безпідставними, в зв`язку з чим приходить до остаточного висновку про залишення поданої апеляційної скарги без задоволення.

Керуючись ст. 376, 405, 407, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 20 березня 2020 року, якою до підозрюваного ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, до 16 травня 2020 року включно - залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді