ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/1088/20
провадження № 1-кс/753/448/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"22" січня 2020 р. Дарницький районний суд міста Києва у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

адвоката ОСОБА_5

підозрюваного ОСОБА_6 ,

розглянувши в судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_3 , подане в рамках кримінального провадження №0000092, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.03.2019 року, за ознаками злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст.358, ч. 4 ст. 190 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженець м. Біла Калитва, Ростовської області, Росія, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

встановив:

Прокурор Київської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_3 , звернулася до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , в рамках кримінального провадження №0000092 від 14.03.2019 року.

В обґрунтування вказаного клопотання прокурор зазначає, що ОСОБА_6 , у невстановленому досудовим розслідуванням місці, у невстановлений досудовим розслідуванням час та дату вступив в попередню змову з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 щодо заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене за попередньою змовою групою осіб в особливо великих розмірах, використовуючи завідомо підроблені документи, розподіливши між собою ролі.

Так, реалізовуючи свій спільний злочинний умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману, у великих розмірах, використовуючи завідомо підроблені документи, ОСОБА_7 08.11.2017 у невстановлений досудовим розслідуванням час, у невстановлений досудовим розслідуванням місці, достовірно знаючи, що договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 від 28.01.2012 (нотаріальний бланк серії ВРН №700823) є підробленим, оскільки остання вказану квартиру у ОСОБА_9 не купувала, у відсутності законних підстав звернулась до державного реєстратора філії Комунального підприємства Мирнопільської сільської ради «Результат» у місті Києві ОСОБА_10 для реєстрації нібито свого права власності на квартиру АДРЕСА_3 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно та надала завідомо підроблений офіційний документ, а саме договір купівлі продажу квартири від 28.01.2012 (нотаріальний бланк серії ВРН №700823) відповідно до якого ОСОБА_7 нібито купила в ОСОБА_9 квартиру АДРЕСА_3 за 234 000 грн.

Так, 08.11.2017 державним реєстратором філії комунального підприємства Мирнопільської сільської ради «Результат» ОСОБА_10 внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про зміни права власності на вищевказану кватиру та змінено власника на ОСОБА_7 .

У подальшому, ОСОБА_6 реалізовуючи свій злочинний умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману, у великих розмірах, з метою особистого збагачення, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи у змові з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , достовірно знаючи, що договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 від 28.01.2012 (нотаріальний бланк серії ВРН №700823) є підробленим, оскільки ОСОБА_7 вказану квартиру у ОСОБА_9 взагалі не купувала, 28.02.2018 у невстановлений досудовим розслідуванням час перебуваючи за адресою: АДРЕСА_4 , у приміщенні №3, де здійснює свою нотаріальну діяльність приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_11 , достовірно знаючи вартість квартири, з метою набуття статусу нібито добросовісного набувача, купив у ОСОБА_7 вказану вище квартиру за 147 477 грн. тобто за ціною значно меншою від дійсної ринкової вартості квартири.

Так, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_11 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_3 за ОСОБА_6 . В договорі купівлі-продажу квартири від 28.02.2018, зазначено, що така вартість квартири визначена сторонами за взаємним погодженням, за відсутності примусу як будь-кого із сторін так і з боку третіх осіб, а також за відсутності збігу будь-яких важких обставин, є справедливою і відповідає її дійсній вартості.

Крім того, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який являвся чоловіком ОСОБА_7 , оскільки шлюб між останніми укладено 26.06.2004, діючи за попередньою згодою з ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , та виконуючи роль співучасника, у невстановлений досудовим розслідуванням час 28.02.2018 перебуваючи за адресою м. Київ, пр-т Григоренка, 15, у приміщенні №3, де здійснює свою нотаріальну діяльність приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_11 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, переслідуючи корисливий умисел, направлений на заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене за попередньою змовою групою осіб в особливо великих розмірах, достовірно знаючи, що вказана квартира не перебувала у власності його дружини ОСОБА_7 та договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 від 28.01.2012 (нотаріальний бланк серії ВРН №700823) є підробленим, надав заяву на згоду про відчуження квартири АДРЕСА_3 , чим сприяв перереєстрації права власності квартири за ОСОБА_6 з метою її подальшого перепродажу третім особам і запобігання можливості повернути квартиру законним власникам.

Таким чином, ОСОБА_6 діючи у групі з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, переслідуючи корисливий умисел, направлений на заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене за попередньою змовою групою осіб в особливо великих розмірах, незаконно заволоділи належним ОСОБА_9 майном шляхом обману та отримали реальну змогу розпоряджатись вищевказаною квартирою як власною, завдавши потерпілому матеріальної шкоди на суму 660 996 грн.

16.01.2020 року ОСОБА_6 прокурором Київської місцевої прокуратури №2 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Наявність підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, обґрунтовується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: витягом з ЄРДР; витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; відповіді з БТІ; договір купівлі-продажу квартири від 28.01.2012; договір купівлі-продажу квартири від 28.02.2018; договір купівлі-продажу квартири від 28.01.2012; договір купівлі-продажу квартири від 25.07.2018; протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 24.12.2019; допитами свідків; іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Прокурором, в порядку ст. 177 КПК України, встановлені ризики, що підозрюваний ОСОБА_6 , може ухилитись від виконання покладених на неї процесуальних обов`язків, а саме: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду. Так, враховуючи тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_6 у разі визнання підозрюваного винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, а також можливість призначення йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк до дванадцяти років з конфіскацією майна, ОСОБА_6 усвідомлюючи суворість покарання, яке йому загрожує, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду; 2) незаконно впливати на потерпілого та свідків з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Також прокурор наголошує, що до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання не може бути застосований у зв`язку з тим, що він не буде дієвим і не зможе стримати останнього від вчинення ним нових злочинів та переховуватися від органів досудового розслідування.

А запобіжний захід у вигляді особистої поруки не можливо застосувати у зв`язку з тим, що відповідно до ч. 1 ст. 180 КПК України особиста порука полягає у наданні особами, яких слідчий суддя, суд вважатиме такими, що заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, проте з оточення підозрюваного вказані особи, які могли б бути поручителями досудовим розслідуванням на цей час не встановлені.

Також до підозрюваного не може бути застосований запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у зв`язку з тим, що він не буде дієвим, оскільки ОСОБА_6 перебуваючи на волі зможе продовжувати свою злочинну діяльність, а також вчиняти дії спрямовані на уникнення останнього від передбаченої КК України відповідальності.

У судовому засіданні прокурори внесене до суду клопотання підтримали, просили його задовольнити, з підстав наявності ризиків та з метою забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного та виконання процесуальних рішень у справі.

Захисник ОСОБА_5 та підозрюваний в судовому засіданні проти задоволення клопотання про застосування такого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечували, та просили обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, додатково надали до суду характеризуючи документи.

Заслухавши прокурора, підозрюваного та його захисника, вивчивши матеріали клопотання, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні клопотання, у зв`язку з наступним.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності підстав, зазначених статтею 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, які зазначені статтею 178 КПК України.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.190 КК України, які відносяться до особливо тяжких злочинів, а відтак вважаю наявними підстави, з якими закон пов`язує можливість обрання особі запобіжного заходу.

Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається, що 27.12.2019 року внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення за вищевказаними статтями Кримінального кодексу.

16.01.2020 ОСОБА_6 прокурором Київської місцевої прокуратури №2 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Ухвалою Дарницького районного суду м.Києва від 20.01.2020 року надано дозвіл на затримання ОСОБА_6 , з метою його приводу до суду, для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до Закону України від 30 червня 1993 року № 3352-XII «Про попереднє ув`язнення» таке ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених КПК, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили. Тримання осіб, взятих під варту, відповідно до завдань кримінального судочинства здійснюється на принципах неухильного додержання Конституції України, вимог Загальної декларації прав людини, інших міжнародних правових норм і стандартів поводження з ув`язненими і не може поєднуватися з навмисними діями, що завдають фізичних чи моральних страждань або принижують людську гідність.

Метою попереднього ув`язнення згідно з цим законом є запобігання можливому ухиленню особи, взятої під варту, від органів досудового розслідування та суду, перешкоджанню кримінальному провадженню або зайняттю злочинною діяльністю, а також забезпечення виконання вироку та видачі (екстрадиції) або транзитного перевезення особи.

Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою для застосування запобіжного заходу (в тому числі у вигляді тримання під вартою) відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Запобіжні заходи, у тому числі тримання під вартою, як і затримання особи, є видами заходів забезпечення кримінального провадження (ст. 131 КПК України). Ці заходи, як і направлення особи до медичного закладу для проведення стаціонарної судово-медичної або судово-психіатричної експертизи та переміщення особи, яка відбуває покарання, в установу попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі в судовому розгляді кримінального провадження не можуть переслідувати мету покарання особи за вчинений злочин, оскільки це суперечить презумпції невинуватості.

Затримання, тримання особи під вартою, направлення її до медичного закладу для проведення стаціонарної судово-медичної або судово-психіатричної експертизи, переміщення особи, яка відбуває покарання, в установу попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі в судовому розгляді кримінального провадження є заходами не кримінально-правового, а кримінально-процесуального характеру, що мають на меті виключно забезпечення належного здійснення кримінального провадження. Застосування цих заходів не може розглядатись як безпосередній наслідок вчиненого злочину, оскільки вони обумовлені не визнанням судом особи винною, а застосовуються до моменту постановлення вироку та/або до набрання ним законної сили за наявності відповідних підстав, передбачених кримінальним процесуальним законодавством.

В силу ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є винятковим, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Так, згідно з п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України застосування запобіжного заходу є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1)існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;

2)потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;

3)може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, які свідчать про обґрунтованість підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення та про наявність достатніх підстав, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, але не доведе обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику, зазначеному у клопотанні, що має місце по даному кримінальному провадженню, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого, обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

При вирішенні питання щодо запобіжного заходу підозрюваній, суд також враховує, що при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно дотримуватися вимог ст. 29 Конституції України, ст. 9 Загальної Декларації прав людини, ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст. 12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом, при цьому, ризик переховування обвинувачених від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

При розгляді даного клопотання, суд, з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини, виходить з усвідомлення, чи є тривалість тримання під вартою обґрунтованою, і що це питання не може вирішувати «in abstracto». Це питання має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин, підстав, якими суд мотивує своє рішення, та належно задокументованих фактів. Тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагають істинні потреби публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують вимогу поваги до особистої свободи (рішення в справі «Лабіта проти Італії» (Labita v. Italy) [ВП], заява № 26772/95, п. 153, ECHR 2000-IV).

Також, у Рішеннях ЕСПЛ «Летельє проти Франції», «Мамедова проти Росії», а також правових позицій, викладених у п. 80 Рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», та у рішенні від 12 січня 2012 р. у справі «Тодоров проти України», визначено принцип призначення альтернативного запобіжного заходу, згідно з яким «для тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою».

У справі «Ігнатов проти України», Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 5 Конвенції, разом зі статтями 2, 3 і 4, є серед основоположних прав, що захищають фізичну безпеку особистості і в цій якості її важливість має першорядне значення. Її головна мета полягає в тому, щоб не допустити свавільного або необґрунтованого позбавлення волі. Зокрема, можна ідентифікувати три основні засади у практиці Суду: вичерпний характер винятків, які повинні бути інтерпретовані строго і які не допускають широкого трактування відповідно до інших положень Конвенції (зокрема, статті 8-11 Конвенції); законності затримання, включаючи матеріальне та процесуальне право, що є вимогою ретельного дотримання принципу верховенства права. Одним з найбільш поширених видів позбавлення волі у кримінальному провадженні є досудове тримання під вартою. Таке тримання є одним із винятків із загального правила, що кожна людина має право на свободу (параграф 1 статті 5), та передбачено в підпункті (с) пункту 1 статті 5 Конвенції.

Відповідно до ч. 2 ст. 181 КПК України домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Таким чином, аналізуючи доводи прокурора щодо необхідності застосування до підозрюваного ОСОБА_6 найбільш суворого виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також зіставляючи їх з вищевказаними вимогами кримінального процесуального закону і практики Європейського суду з прав людини, слідчий суддя вважає, що прокурором не наведено достатніх і належних доказів існування у сукупності всіх ризиків зазначених прокурором.

Аналізуючи можливість обрання щодо підозрюваного іншого запобіжного заходу, слідчий суддя звертає увагу на те, що на початковій стадій досудового розслідування ризики перешкоджання підозрюваним у проведенні досудового розслідування, зокрема - збиранні доказів, є найвищими, і забезпечення найбільш ефективного та оперативного розслідування в даному випадку, на переконання суду, можливе у випадку тримання підозрюваного під домашнім арештом, який є найм`якшим запобіжним заходом на даній стадії кримінального провадження серед ефективних.

В той же час, суд вважає, що з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, а отже, оцінивши в сукупності всі обставини, в тому числі, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, наявність у підозрюваного постійного місця проживання, міцних соціальних зв`язків, слідчий суддя дійшов висновку, що підозрюваному необхідно обрати більш м`який запобіжний захід, а саме у вигляді домашнього арешту, що передбачено ст.181 КПК України та полягає в забороні залишати місце свого фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_2 в період з 22.00 до 06.00 год., строком на два місяці, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, оскільки, на думку слідчого судді, застосування такого, менш суворого запобіжного заходу, зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 176-179, 184, 193, 194, 196, 309, 369-372, 376, 395 КПК України, практикою Європейського суду з прав людини, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання - відмовити.

Обрати відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у певний період доби строком на 2 місяці, заборонивши ОСОБА_6 залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 в період з 22.00 до 06.00

Зобов`язати останнього прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора чи суду.

Працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного ОСОБА_6 який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтись в його житло, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань пов`язаних із виконанням покладених на нього обов`язків.

Ухвалу про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати через слідчого та прокурора для виконання органу УП за місцем проживання підозрюваного та зобов`язати останніх негайно поставити його на облік і повідомити про це суд.

Роз`яснити ОСОБА_6 , що у разі невиконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжних захід і накладено грошове стягнення.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Київської місцевої прокуратури №2

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з моменту її проголошення.

Слідчий суддя :