Справа № 621/527/20
Пр. № 1-кп/621/144/20
Вирок
Іменем України
03 квітня 2020 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого- ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Змієві кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Таранівка, Зміївського району, Харківської області, громадянина України, неодруженого, непрацюючого, із повною загальною середньою освітою,який зареєстрований і проживає в АДРЕСА_1 , раніше не судимого:

у вчиненнізлочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
02.02.2020 близько 02години 00 хвилин ОСОБА_5 , знаходився неподалік від кафе «Імбир», яке розташоване за адресою: Харківська область, Зміївський район, с.Бірки, вулиця Центральна, буд. 1-А, де у нього, на грунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, виникла сварка із ОСОБА_4 , в ході якої ОСОБА_5 , який на той час знаходився у стані алкогольного сп`яніння, маючи раптово виниклий умисел на навмисне спричинення тілесного ушкодження ОСОБА_6 , наніс два удари взутою ногою в область обличчя останнього, в наслідок чого, спричинив ОСОБА_6 , травматичний закритий перелом нижньої щелепи у фронтальному відділі.
Обвинувачений ОСОБА_5 під час судового розгляду свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю, розкаявся у скоєному. Цивільний позов визнав.

Дослідження інших доказів визнано судом недоцільним, оскільки обставини справи ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував правильність розуміння учасниками розгляду змісту цих обставин, впевнився в добровільності їх позиції, а також роз`яснив, що в такому випадку вони будуть позбавлені можливості оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_5 доведена повністю.
Дії обвинуваченого суд кваліфікує за ч.1 ст. 122 КК України, яківиразилисьу спричиненні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.
При вирішенні питання про вид і міру покарання ОСОБА_5 суд враховує обставини, які пом`якшують покарання відповідно до ст.66 КК України, а саме щире каяття у вчиненні кримінального правопорушення, обставину яка обтяжує покарання, відповідно до ст. 67 КК України, а саме вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Згідно класифікації злочинів, передбаченої ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, вчинене ОСОБА_5 відноситься до злочину середньої тяжкості.

Досліджуючи дані про особу обвинуваченого судом встановлено, що ОСОБА_5 раніше не судимий, вину свою визнав повністю, щиро розкаявся, за місцем проживання характеризується формально позитивно, не працює, на диспансерному обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, неодружений.

При призначенні покарання ОСОБА_5 , суд відповідно до вимог ст.ст. 65, 68 КК України враховує, що ним скоєно злочин середньої тяжкості, характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного кримінального правопорушення, їх наслідки, дані про особу обвинуваченого, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Враховуючи вказані обставини, суд дійшов висновку про необхідність і достатність призначення ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.1 ст. 122КК України.

При цьому, суд враховуючи характер та ступінь суспільної небезпеки діяння, тяжкість злочину, дані про особу обвинуваченого, відсутність судимостей, обставини що пом`якшують та обтяжують покарання, суд вважає можливим виправлення ОСОБА_5 без відбування покарання, та дійшов висновку про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, застосувавши ст. 75 КК України.
На думку суду, призначене покарання відповідає характеру та ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а також є достатнім для виправлення ОСОБА_5 та запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
На період іспитового строку суд покладає обов`язки на ОСОБА_5 передбачені ст.76 КК України.
Вирішуючи питання щодо обрання міри запобіжного заходу ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили, суд враховує те, що запобіжний захід у відношені ОСОБА_5 не обирався, тому підстав для обрання запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не вбачає.
Щодо цивільного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, суд зазначає наступне.

Згідно ч.2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальномупровадженні.

Частиною 1 ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Згідно з ст. 1167 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Судовим розглядом встановлено, що в наслідок дій ОСОБА_5 потерпілому ОСОБА_6 спричинено травматичний закритий перелом нижньої щелепи у фронтальному відділі. На медикоментозне лікування ОСОБА_4 було витрачено 2421 грн, що підтверджується відповідними чеками.

Згідно ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідальність, передбачена ч. 1 ст. 1166 ЦК України, передбачає прямий зв`язок між виною особи та наслідками, які наступили у результаті неправомірних дій особи.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка їїзавдала, за наявностіїї вини, крімвипадків, встановленихчастиною другою цієїстатті.

Відповідно до п.9 постанови Пленуму Верховного Суду Українивід 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» з наступними змінами і доповненнями, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічнихтощо), яких зазнав позивач, характеру майнових втрат (їхтривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд вважає доведеним, що у зв`язку із протиправними діями ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , дійсно зазнав душевних страждань. Крім того, судом враховується характер злочину,його негативні наслідки для позивача та визнання позову відповідачем.

Таким чином, позовнівимоги про стягнення моральної шкоди є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 349, 368-371, 373, 374, 376 КПК України, суд,-

ухвалив:
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.
На підставістатті 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням з іспитовимстроком на 1 (один) рік.
У відповідності до вимог ст. 76 КК Українина період іспитового строку, покласти на ОСОБА_5 такіобов`язки:
1) періодичноз`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питаньпробації.
2) повідомлятиуповноважений орган з питаньпробації про змінумісцяпроживання, навчання, роботи.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_5 не обирати.
Цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований і проживає в АДРЕСА_1 ,паспорт НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , який мешкає: АДРЕСА_2 , зареєстрований за АДРЕСА_2 ) матеріальну шкоду в розмірі 2421 грн. (двітисячі чотириста двадцять один) 00 коп. та моральну шкоду в розмірі 30000 грн. (тридцятьтисяч) 00 коп.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.
Вирок може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду через Зміївський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий