ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 490/4378/13 Головуючий в 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/819/485/20 Доповідач: ОСОБА_2 Категорія: запобіжні заходи
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 квітня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:

Головуючого - ОСОБА_2
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю: секретаря - ОСОБА_5
прокурора - ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою з доповненнями обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 11 лютого 2020 року, якою
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України, не працевлаштованого, не одруженого,
обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.121, ч.2 ст. 121, ч.2 ст. 345 КК України, продовжено строк тримання під вартою
ВСТАНОВИЛА:
В провадженні Центрального районного суду м. Миколаєва, перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 за обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.121, ч.2 ст. 121, ч.2 ст. 345 КК України,
Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 11.02.2020 року, відносно ОСОБА_7 , продовжено строк тримання під вартою до 10 квітня 2020 року включно.
Не погоджуючись із таким судовим рішенням, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу суду скасувати та ухвали нову, якою обрати відносно нього запобіжний захід у вигляді застави.
Апеляційна скарга мотивована доводами про незаконність оскаржуваної ухвали суду.
В обґрунтування апеляційних вимог вказує на те, що він має на утриманні хвору бабусю, має міцні соціальні зв`язки, знаходиться під вартою вже 6 років, що є порушенням його конституційних прав.
Крім того, наголошує, шо заявлені ризики не обґрунтовані, а єдиною підставою для його утримання під вартою є тяжкість інкримінованих злочинів.
Заслухавши суддю-доповідача та перевіривши матеріали провадження і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.
Судом першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1, 2 ст.121, ч.2 ст.345 КК України, постановлено ухвалу про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого.
Відповідно до частини 3 статті 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані.
Виходячи з даних матеріалів кримінального провадження, є правильним висновок суду першої інстанції відносно того, що ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, визначені при застосуванні даного запобіжного заходу, не зменшились.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, передбачених ч.1, 2 ст.121, ч.2 ст.345 КК України, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
Колегія суддів звертає увагу на дані про особу обвинуваченого, який є схильним до протиправної поведінки, яку демонструє навіть під час розгляду кримінального провадження щодо попереднього побиття ним іншої людини та у місцях попереднього ув`язнення. Запобіжний захід відносно обвинуваченого раніше змінювався на менш суворий, однак, ОСОБА_7 взяв участь у черговій бійці, і ці обставини, на думку колегії суддів, дають достатні підстави вважати, що у разі не продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо нього, перебуваючи на свободі, він може переховуватись від суду, іншим чином перешкодити встановленню дійсних фактичних обставин справи та вчинити інші злочини, а тому, вказані ризики виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою з метою забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати правосуддю та встановленню істини у кримінальному провадженні, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, а тому доводи апелянта, які це заперечують, являються необґрунтованими.
Крім того, судом першої інстанції було вірно зазначено, що обвинувачений перебував під вартою не безперервно та ув`язку із різними обвинуваченнями, щодо кримінальних правопорушень які малі місце в різний проміжок часу, наразі строк його перебування під вартою триває із 04 червня 2018 року, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині не ґрунтуються на матеріалах провадження.
Саме продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_7 , на думку колегії суддів, відповідає охороні прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого, свідків, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
З огляду на вищевикладене, твердження обвинуваченого про недоведеність обставин, які виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та відмову в продовженні строку запобіжного заходу, є непереконливими.
Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства ( «Летельє проти Франції»).
З огляду на викладене, вимоги апеляційної скарги обвинуваченого щодо відсутності підстав для продовження запобіжного заходу, є непереконливими. Доводи апелянта не спростовують встановлене та фактично зведені до незгоди з прийнятим рішенням про продовження строку дії запобіжного заходу.
Будь-яких доказів, які свідчать про порушення прав обвинуваченого ОСОБА_7 до суду не надано.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції не знаходить підстав для скасування оскаржуваної ухвали, яка постановлена із дотриманням вимог кримінального процесуального закону, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення.
Керуючись ч.2 ст.376, ст.ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу з доповненнями обвинуваченого ОСОБА_7 , залишити без задоволення, а ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 11 лютого 2020 року про продовження тримання під вартою ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.121, ч.2 ст. 121, ч.2 ст. 345 КК України, до 10 квітня 2020 року - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді: