Справа№751/9394/17
Провадження №1-кп/751/120/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 січня 2020 року місто Чернігів

Новозаводський районний суд міста Чернігова

у складі: головуючого-судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові кримінальне провадження № 0001841 від 24.02.2016 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м.Хабаровська, Хабаровського краю, Російської Федерації, працюючого водієм ЧТУ, одруженого, що має малолітніх дітей ІНФОРМАЦІЯ_2 і ІНФОРМАЦІЯ_3 , з середньою спеціальною освітою, зареєстрованого та проживаючої в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.191 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ,

представника потерпілого цивільного позивача ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_3 обвинувачується в тому, що перебуваючи на посаді завідуючого регіональним складом Приватного підприємства «Будпостач», відповідно до наказу (розпорядження) № 381 від 24.12.2015 року, будучи, відповідно до договору про колективну матеріальну відповідальність від 25.12.2015 року без номеру, матеріально-відповідальною особою, користуючись наданими йому повноваженнями щодо організації збутової діяльності ПП «Будпостач» відповідно до замовлень і укладених договорів, забезпечення постачання продукції споживачам та ведення обліку руху і залишків товарно-матеріальних цінностей, діючи умисно, використовуючи завідомо підроблений документ, здійснив привласнення матеріальних цінностей ПП «Будпостач» за наступних обставин:

25.12.2015 року в денний час ОСОБА_3 , переслідуючи умисел на заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів, перебуваючи на складі ПП «Будпостач», який розташований за адресою: провулок Стробілоуський, будинок 2 в місті Чернігові, отримав товарно-матеріальні цінності: бензопили «WERK WS-4500М», шину, ланцюг 45 см, 2,4 кВт, вага 5,6 кг, легкий старт ), загальною кількістю 20 комплектів, вартість одного комплекта становить 824,56 гривень, а всього майна на загальну суму 16491 гривня 20 копійок, що належить ПП «Будпостач», які в подальшому привласнив та використав на власні потреби.

ОСОБА_3 інкримінується кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.191 КК України привласнення чужого майна, яке було ввірене особі.

Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні вину не визнав повністю, вимоги цивільного позову не визнав і суду пояснив, що з травня 2015 року працював на ПП «Будпостач» менеджером, а з 25.12.2015 року до лютого 2016 року завідуючим регіональним складом. Зазначив, що наприкінці 2015 року було безліч акційних пропозицій щодо пил, щодо придбання саме інкримінованих пил подій не пам`ятає.

Представник потерпілого-цивільного позивача суду пояснив, що в ПП «Будпостач» працює з 22.06.2017 року, обвинуваченого знає лише в рамках кримінального провадження. Зазначив, що в грудні 2015 року ОСОБА_7 здійснив відвантаження бензопил по рахунку-фактурі клієнту СПД Журавель, а в січні 2016 року було виявлено заборгованість клієнта СПД ОСОБА_8 , який в телефонному режимі пояснив, що замовлення у вигляді бензопил не отримував, було з`ясовано, що бензопили ОСОБА_7 поставив СПД Журавель, який їх отримав лише фактично, але не було оформлено юридично. Вказав, що рахунок-фактура є лише документом для оплати постачальником, а основним документом є накладна, оформлення заказу відбувається наступним чином: замовлення вноситься в базу 1С, виписується рахунок-фактура або накладна, яка є основним документом, а потім роздруківка з бази 1С. Пояснив, що зі складу в Чернігові видається товар на підставі видаткової накладної з поміткою «оплачено». При цьому комірник є матеріально-відповідальною особою, яка здійснює приймання, зберігання і видачу товару, а за його відсутності призначена за усним розпорядження завідувача регіонального складу особа, яка по накладній відпускає товар, а отримувач товару на ній ставить підпис. Не заперечує, що відомий йому склад ПП «Будпостач» знаходиться на вулиці Любченка в Чернігові.

Допитаний свідок ОСОБА_9 суду пояснив, що в 2015 році працював у ФОП ОСОБА_10 в магазині, ОСОБА_7 знає у зв`язку з постачання товару від ПП «Будпостач». Вказав, що не пам`ятає чи були в грудні 2015 року разом із бензопилами якісь документи, але в цей період був як готівковий, так і безготівковий розрахунок, коли готівкою отримував кошти в касі, віддавав на руки обвинуваченому, розписувався на накладній, по якій постачався товар. Знає, що замовляли бензопили, розрахунки здійснювались по різному, чия пропозиціяґ на постачання бензопил не пам`ятає.

Допитаний свідок ОСОБА_11 ФОП суду пояснив, що можливо в грудні 2015 року, точно не пам`ятає, до нього звернувся ОСОБА_3 якого знав більше року як менеджера ПП «Будпостач» і запропонував придбати 20 пил. Оскільки на той час пили не були потрібні, то обвинувачений спитав, чи можна взяти на його ім`я, а пізніше повернути гроші, на що погодився, оскільки раніше вже так робили, бо мав певні знижки на придбання, а різниця залишалась менеджеру. Вказує, що в бухгалтерії ПП «Будпостач» розписався на накладній про отримання пил, яких фактично не отримував (на час підписання більше підписів не було), а приблизно через 2 місяці за телефоном ПП повідомило, що винен кошти за пили. Зазначив, що ПП «Будпостач» з позовною заявою або претензіями з приводу розрахунків за пили більше не зверталось, відомо, що пили виявили у іншого отримувача.

В судовому засіданні представник потерпілого-цивільного позивача надав письмове клопотання про відмову від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, так як ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах з ПП «Будпостач» та згідно з договором ніс повну індивідуальну матеріальну відповідальність. Просив закрити провадження у справі. Вказав, що в рамках даного кримінального провадження матеріальні претензії до обвинуваченого відсутні .

Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник в судовому засіданні підтримали клопотання представника потерпілого, просили закрити кримінальне провадження.

Прокурор в судовому засіданні не заперечував щодо задоволення клопотання представника потерпілого, оскільки кримінальне провадження було відкрито за заявою потерпілого і до 11.01.2019 року дане кримінальне провадження могло бути розпочато лише за заявою потерпілого.

Вислухавши думку учасників судового провадження, які підтримали клопотання про закриття кримінального провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження, суд вважає за необхідне задовольнити клопотання представника потерпілого з таких підстав:

ОСОБА_3 на час вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України - з 24 грудня 2015 року перебував у трудових відносинах з ПП « Будпостач» та згідно з договором ніс повну індивідуальну матеріальну відповідальність. Кримінальне правопорушення вчинене 25 грудня 2015 року, із заявою про вчинене кримінальне правопорушення ПП «Будпостач» звернулось 24.02.2016 року.

Загальне правило щодо дії кримінального процесуального закону в часі відповідно до ч. 1 ст. 5 КПК передбачає, що процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.

Вирішуючи питання про закриття судом цього кримінального провадження, розпочатого за процедурою приватного обвинувачення, при тому, що на момент подачі до суду заяви потерпілого про відмову від обвинувачення, таке кримінальне правопорушення було виключено з обсягу поняття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення, слід виходити із загальних положень КПК з урахуванням завдань кримінального провадження, засад верховенства права та диспозитивності, а також дотримуючись балансу публічних та приватних інтересів і загальної справедливості судового провадження.

Статтею 2 КПК передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч. 4 ст. 26 КПК кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення розпочинається лише на підставі заяви потерпілого. Відмова потерпілого, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представника від обвинувачення є безумовною підставою для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі №288/1158/16 вказано на те, що «критерієм розмежування кримінальних проваджень у формі приватного та публічного обвинувачення є зумовлене характером і наслідками протиправного діяння співвідношення публічного і приватного інтересу як об`єктів кримінально-правового захисту. Від такого співвідношення залежать передбачені законом способи вирішення конфлікту між винним і потерпілим, у тому числі можливість його розв`язання без застосування заходів кримінальної репресії».

Попри суспільну небезпечність кримінальних правопорушень приватного обвинувачення, як і будь-яких інших злочинів, їх визначальною ознакою є домінування приватного інтересу над публічним, яке надає вирішального значення волевиявленню потерпілого для притягнення чи непритягнення особи до кримінальної відповідальності. Головна ідея запровадження цієї особливої кримінальної процедури у правову систему України полягає в тому, що законодавець надає пріоритет свободі особистості у царині, яка віддана на розсуд індивіда і не може бути об`єктом втручання держави.

Злочини, кримінальне провадження щодо яких здійснюється у формі приватного обвинувачення, завдають шкоди головним чином інтересам окремих осіб, здебільшого, не є тяжкими і зумовлені локальними конфліктами, їх небезпека для держави й суспільства не є значною, а порушені права потерпілих можуть бути ефективно захищені як за допомогою кримінально-правових механізмів, так і в альтернативний спосіб. Завдана цим особам шкода зазвичай не має непоправного характеру, і становище, яке вони мали до вчинення посягання, може бути поновлено, в тому числі, шляхом порозуміння, примирення, компенсації й іншим чином без застосування встановлених державою заходів примусу.

У цих випадках, які є винятками із засади публічності, законодавець надає потерпілому можливість вибору одного з альтернативних варіантів поведінки у відповідь на вчинення щодо нього кримінального правопорушення: ініціювати перед компетентними органами притягнення винного до кримінальної відповідальності; врегулювати кримінально-правовий спір на основі взаємного порозуміння; не вдаватися до жодних дій.

Обираючи спосіб реагування на злочин, потерпілий, користуючись свободою розсуду, самостійно вирішує питання про те, наскільки це протиправне діяння зачіпає його інтереси, наскільки ефективним для їх захисту буде звернення до процедури кримінального судочинства, а в разі початку такої процедури чи доцільно її продовжувати. Заява потерпілого свідчить про його рішення захистити власні інтереси шляхом здійснення кримінального провадження.

Волевиявлення потерпілого про притягнення винного до кримінальної відповідальності є необхідним для здійснення кримінального провадження у формі приватного обвинувачення, яке відповідно до частини першої статті 477 КПК може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого, а в разі його відмови від обвинувачення згідно із частиною четвертою статті 26, пунктом сьомим частини першої статті 284 цього Кодексу підлягає безумовному закриттю (за винятком кримінальних проваджень щодо злочинів, пов`язаних з домашнім насильством).

Зазначений законодавчий підхід покликаний сприяти врегулюванню виниклого у зв`язку зі злочином конфлікту між підозрюваним (обвинуваченим) та потерпілим і є проявом диспозитивності як загальної засади кримінального провадження. Зміст цієї засади розкривається у статті 26 КПК і полягає у свободі сторін використовувати свої права у межах та у спосіб, що передбачені цим Кодексом.

Системний аналіз приписів ч. 4 ст. 26, п. 7 ч. 1 ст. 284 та ст. 477 КПК з урахуванням наведених положень у постанові Великої Палати Верховного Суду свідчить, що волевиявлення потерпілого у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення є вирішальним у питаннях щодо початку та припинення (закриття) такого провадження. Виникнення у потерпілого права відмови від обвинувачення у такому провадженні нерозривно пов`язане із моментом реалізації початку досудового розслідування, і кримінальним процесуальним законом не передбачено можливості обмеження названого права потерпілого в цьому провадженні. Недопустимим є розрив реалізації положень засади диспозитивності, закріплених у ч. 4 ст. 26 КПК.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 29.06.2010 року у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини зазначив, що «одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями» (абз. 3 п.п. 3.1 п. 3). У рішенні від 22.09.2005 року № 5-рп/2005 Конституційний Суд вказав, що із конституційних принципів рівності та справедливості випливає вимога визначеності, ясності й недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі (абз. 2 п.п. 5.4 п. 5).

У справі «Стіл та інші проти Сполученого Королівства» від 23.09.1998 року (п.54) ЄСПЛ наголосив, що «Конвенція вимагає, щоб усе право - писане чи неписане - було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, у разі потреби з належною консультацією, передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, які може спричинити така дія».

Отже, позбавлення потерпілого ПП «Будпостач» під час судового провадження наявного в нього з початку кримінального провадження у формі приватного обвинувачення права на відмову від обвинувачення, шляхом звуження поняття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення, не відповідатиме принципу правової визначеності як складової вимоги верховенства права. Так, законодавчі зміни в частині проваджень у формі приватного обвинувачення та, відповідно, обмеження права потерпілого на відмову від обвинувачення має базуватися на наданні можливості останньому передбачати наслідки своєї поведінки. Тобто, потерпілий, який ініціював провадження у справі приватного обвинувачення та вже набув права на відмову від обвинувачення, повинен мати чітке розуміння наслідку змін законодавчого регулювання щодо своїх прав, а саме чи вправі буде він відмовитися від обвинувачення з метою закриття такого провадження щодо особи найманого працівника, який завдав шкоди виключно власності потерпілого.

Таким чином, в умовах аналізованих змін кримінального процесуального закону з урахуванням вищенаведеного і вимог ч. 1 ст. 8 КПК про те, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, суд вважає обґрунтованим надання у цьому кримінальному провадженні пріоритету застосування положень ст. 8, ч. 4 ст. 26 КПК перед приписами ч. 1 п. 5 КПК, а отже можливості закриття цього кримінального провадження на підставі відмови потерпілого від обвинувачення (п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК).

При вирішенні клопотання представника потерпілого застосуванню підлягає Закон № 4651-VI від 13.04.2012 року.

Згідно із ч. 7 ст. 284 КПК України, якщо обставини, передбачені пунктами 5, 6, 7, 8, 9 частини першої цієї статті, виявляються під час судового провадження, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження.

Враховуючи те, що представник потерпілого відмовився від обвинувачення, жодних претензій до обвинуваченого не має, обвинувачений не заперечує проти закриття провадження, з підстави передбаченої п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України, тому є всі підстави для закриття кримінального провадження у зв`язку із відмовою представника потерпілого від обвинувачення. Зазначений висновок суду повністю узгоджується з позиціями Верховного Суду, викладеними в постановах від 21.08.2019 року по справі № 149/3394/18, від 20.11.2019 року по справі № 132/4685/18.

Цивільний позов Приватного підприємства «Будпостач» підлягає залишенню без розгляду.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Процесуальні витрати, пов`язані із проведенням судової почеркознавчої експертизи в сумі 3960 гривень слід віднести на рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись статтями 24, 191 КК України, статтями 9, 26, 124, 284, 369-372, 376, 395, 477 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
Кримінальне провадження № 0001841 по обвинуваченню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України закрити на підставі пункту 7 частини 1 статті 284 КПК України, за відмовою представника потерпілого ПП «Будпостач» від обвинувачення.

Цивільний позов Приватного підприємства « Будпостач» до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди - залишити без розгляду.

Процесуальні витрати, пов`язані із проведенням судової почеркознавчої експертизи в сумі 3960 гривень віднести на рахунок держави.

Ухвала може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду через Новозаводський районний суд м. Чернігова протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1