Дата документу 12.02.2020 Справа№ 337/5839/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 337/5839/18 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. № 11-кп/807/192/20 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника адвоката ОСОБА_8

розглянула 12 лютого 2020 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 23 травня 2019 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в місті Запоріжжя, громадянина України, освіта середня спеціальна, не працюючого, не одруженого, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
11.01.2012 року Хортицьким районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст.186, ч.2 ст.190 КК України до 4 років позбавлення волі з застосуванням положень ст.ст. 75, 76 з іспитовим строком 1 рік;
23.05.2012 року Хортицьким районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст.307, ч.1 ст.309, ч.1 ст.313, ч.1 ст.317 КК України до 5 років 1 місця позбавлення волі з конфіскацією майна. Звільнений умовно-достроково 02.09.2015 року з невідбутим строком 1 рік 7 місяців 10 днів,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 194, ч.2 ст. 309, ч.2 ст. 311 КК України.

Встановлені вироком суду першої інстанції обставини:

13.11.2018 року приблизно об 11 годині 30 хвилин, ОСОБА_7 , будучи особою раніше судимою за ст. 307 та ст. 309 КК України, маючи умисел на незаконне придбання, зберігання наркотичних засобів без мети збуту, знаходячись біля будинку № 13 по вул. Лахтинська в м. Запоріжжі, шляхом привласнення знайденого, незаконно придбав пачку з під цигарок в середині якої знаходився поліетиленовий пакет з речовиною рослинного походження сіро-зеленого кольору, яка згідно висновку експерта № 7-2346 від 27.11.2018 року з особливо небезпечним наркотичним засобом канабісом, маса якого в перерахунку на суху речовину складає 18,980 г., який поклав собі до лівого карману куртки та став незаконно зберігати при собі з метою власного вживання шляхом куріння.
В цей же день ОСОБА_7 , перебуваючи у стані наркотичного сп`яніння, проходячи біля будинку № 15 по вул. Лахтінська в м. Запоріжжя був зупинений співробітниками поліції, які о 12 годині 42 хвилин під час огляду місця події у ОСОБА_7 виявили та вилучили пачку з під цигарок в середині якої знаходився поліетиленовий пакет з речовиною рослинного походження сіро-зеленого кольору, яка згідно висновку експерта № 7-2346 від 27.11.2018 є особливо небезпечним наркотичним засобом - канабісом, маса якого в перерахунку на суху речовину складає 18,980 г., яку ОСОБА_7 незаконно придбав та зберігав при собі для особистого вживання, без мети збуту.
Крім того, 13.12.2018, о 15 год. 40 хв., ОСОБА_10 , маючи умисел на незаконне придбання та зберігання прекурсорів з метою їх використання для виготовлення психотропних речовин, діючи повторно, знаходячись біля ЗОШ № 92, яка розташована за адресою: м. Запоріжжя, вул. Лахтинська буд. 9, шляхом привласнення знайденого, незаконно придбав дві пігулки в пластиковому блістері, які згідно висновку експерта № 7-11 від 15.01.2019 року, містять у своєму складі псевдоефедрин, загальною масою 0,0889 г., який згідно Постанови Кабінету Міністрів України №770 від 06 травня 2000 року «Про затвердження переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», Таблиця IV, Список 1, віднесено до прекурсорів, обіг яких обмежено і стосовно яких встановлюється заходи контролю та паперовий згорток з порошкоподібною речовиною бурого і білого кольору масою 0,0355 г, яка згідно висновку експерта № 7-11 від 15.01.2019 року, є червоним фосфором, який до наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів не належать.
Далі, ОСОБА_10 , з метою виготовлення психотропної речовини «первинтин» з незаконно придбаного прекурсору та подальшого особистого вживання, будучі обізнаним про механізм, стадії виготовлення та інгредієнти для виготовлення психотропної речовини, за невстановлених під час досудового слідства обставин придбав скляну пляшку об`ємом 20 мл., з рідиною темно-коричневого кольору, йод, який до наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів не належать.
Далі, 13.12.2018, о 15 год. 40 хв. біля ЗОШ № 92, яка розташована за адресою: м. Запоріжжя, вул. Лахтінська б.9 працівниками поліції було зупинено ОСОБА_10 , у якого було виявлено та вилучено дві пігулки в пластиковому блістері, які згідно висновку експерта № 7-11 від 15.01.2019 року, містять у своєму складі псевдоефедрин, загальною масою 0,0889 г., який згідно Постанови Кабінету Міністрів України №770 від 06 травня 2000 року «Про затвердження переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», Таблиця IV, Список 1 віднесено до прекурсорів, обіг яких обмежено і стосовно яких встановлюється заходи контролю, паперовий згорток з порошкоподібною речовиною бурого і білого кольору масою 0,0355 г, яка згідно висновку експерта № 7-11 від 15.01.2019 року, є червоним фосфором, який до наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів не належать та скляну пляшечку ємкістю 20 мл., з надписом «Йод» який до наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів не належать. Псевдоефедрин ОСОБА_10 , незаконно придбав при вищезазначених обставинах та незаконно зберігав з метою його використання для виготовлення психотропних речовин.
Крім того, 27.12.2018 року, приблизно о 17:15 годині ОСОБА_7 будучі в стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи в квартирі АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, під час сварки, діючи умисно, з метою знищення чужого майна, шляхом підпалу, створюючи загрозу життю та здоров`ю потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , а також інших людей що проживають у сусідніх квартирах, будинку АДРЕСА_3 , зайшов до кімнати де мешкають ОСОБА_11 і ОСОБА_12 та використовуючи легкозаймисту речовину, облив майно, яке належать останнім, та за допомогою запальнички підпалив його, чим спричинив пожежу. В наслідок пожежі було знищено спільне майно ОСОБА_11 та ОСОБА_12 а саме: ортопедичний матрац вартістю 1500 гривен, ковдри в кількості 3 шт. вартістю 1550 гривен, гроші які знаходилися під матрацом в сумі 1700 гривен та інші речі: джинси, куртка, черевики, чим спричинив матеріальну шкоду на загальну суму 4750 гривен.

Вироком Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 23 травня 2019 року:
ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.194, ч.2 ст.309, ч.2 ст.311 КК України, та йому призначено покарання:
за ч.2 ст.194 КК України у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі;
за ч.2 ст.309 КК України у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі;
за ч.2 ст.311 КК України у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі.
На підставі ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_7 покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від призначеного покарання з випробовуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України, а саме періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 до набрання вироком суду законної сили змінено на запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, поклавши на ОСОБА_7 обов`язки: прибувати на виклик до суду або прокурора; повідомляти прокурора та суд про зміну свого місця проживання.
Звільнено ОСОБА_7 з-під варти в залі суду.
Зараховано у строк відбуття покарання засудженому ОСОБА_7 строк знаходження під вартою в період з 27.12.2018 по 23.05.2019 року.
Доля речових доказів вирішена в порядку ст. 100 КПК України.

Вимоги і узагальнені доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації дій обвинуваченого, не погоджується з оскаржуваним вироком в частині призначення покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, через м`якість.

В обґрунтування своїх зазначає, що призначене судом ОСОБА_13 покарання є недостатнім для його виправлення, а саме головне, воно не зможе попередити вчинення ним нових злочинів

Вказує, що суд залишив поза увагою судом той факт, що ОСОБА_7 неодноразово судимий, зокрема за вчинення тяжких злочинів, що свідчить про його стійку асоціальну направленість та його небезпечність для суспільства.

Крім того, не погоджується з встановленими судом двома обставинами, які пом`якшують призначене ОСОБА_7 покарання, а саме щире каяття та визнання вини, оскільки згідно роз`яснень, викладених в п.3 абз. 3 постанови Пленуму Верховного суду України № 12 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», визнання своєї провини є лише складовою частиною розкаяння у вчиненому злочині, а тому їх сукупність не може бути двома пом`якшуючими обставинами.

Просить вирок в частині призначення покарання скасувати, ухвалити новий, яким визнати винним ОСОБА_7 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 194, ч.2 ст. 309 та ч.2 ст. 311 КК України та призначити покарання: за ч. 2 ст. 194 КК України у вигляді 4 роки позбавлення волі, за ч. 2 ст. 309 KK України у вигляді 3 років позбавлення волі; за ч. 2 ст. 311 КК України у вигляді 2 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань остаточне призначити покарання у вигляді 4 років позбавлення волі.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор у судовому засіданні частково підтримав апеляційну скаргу щодо застосування до ОСОБА_7 ст. ст.75, 76 КК України.

Обвинувачений та його захисник у судовому засіданні заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, посилаючись на її безпідставність через позитивні відомості стосовно особистості ОСОБА_7 , просили відмовити в її задоволенні, а вирок суду залишити без змін.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при ухвалені вироку.

Під час судового розгляду ОСОБА_7 повністю визнавав себе винним у скоєнні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, що також підтвердив у суді апеляційної інстанції, у зв`язку з чим, відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України, в судовому засіданні зі згоди обвинуваченого та інших учасників судового процесу, місцевий суд, з`ясувавши добровільність позиції обвинуваченого та учасників судового провадження, правильність розуміння ними змісту вказаних обставин, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись тільки допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, що характеризують його особу.
Висновок суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 194, ч.2 ст. 309, ч.2 ст. 311 КК України, правильність кваліфікації дій обвинуваченого в апеляційній скарзі не оскаржується, а тому, відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України, колегія суддів переглядає вирок суду в межах апеляційної скарги прокурора.
Доводи прокурора про недотримання судом вимог закону України про кримінальну відповідальність при призначенні ОСОБА_7 покарання заслуговують на увагу.

Так, згідно з положеннями ст.ст. 50, 65 КК України покарання є заходом примусу і має на меті, зокрема й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При призначенні покарання необхідно враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Вирішуючи питання про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України суд також має враховувати тяжкість вчиненого злочину, особу винного, дотримуючись загальних принципів, встановлених законом, щодо призначення покарання.

При вирішенні питання про застосування ст. 75 КК України суд першої інстанції повинен був належним чином дослідити й оцінити всі обставини, які мають значення для справи, у тому числі обставини вчинення злочину, ступінь суспільної небезпеки, відношення обвинуваченого до вчиненого ним кримінального правопорушення та належним чином обґрунтувати підстави для висновків про можливість виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів без реального відбування покарання.

Разом з тим, звільняючи ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання із застосуванням положень ст.ст. 75, 76 КК України, суд першої інстанції недостатньо врахував ступінь тяжкості скоєних злочинів й дані про особу обвинуваченого, та в свою чергу належним чином не вмотивував свої доводи щодо звільнення від його відбування з випробуванням.

Так, судом першої інстанції при призначені покарання цілком слушно враховано обставини, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, зокрема: щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку.
Разом з тим, на думку судової колегії, судом не в достатній мірі враховані ступінь тяжкості вчинених злочинів, які згідно ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів та злочинів середньої тяжкості, у сукупності з чисельністю епізодів злочинної діяльності, даними про особу обвинуваченого, який раніше судимий, відбував покарання реально, наявність обставини, що обтяжує покарання у виді вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння та у стані викликаному вживанням наркотичних засобів.
Крім того, судова колегія звертає увагу, що до обвинуваченого раніше застосовувався інститут звільнення від відбування призначеного покарання з випробуванням, проте це не дало позитивних результатів, що вказує на неефективність застосування положень ст.ст. 75, 76 КК України.
Таким чином, суд першої інстанції всупереч вищенаведеним вимогам закону не врахував сукупності всіх обставин, які могли вплинути на його висновки щодо звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Отже, судова колегія, з урахуванням відсутності виключних обставин справи, які б свідчили про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, вважає, що виправлення останнього неможливе без реального відбування покарання, оскільки в іншому випадку не буде досягнуто мети призначення покарання.

Колегія суддів приходить до висновку про те, що вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання та звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від його відбування підлягає скасуванню згідно зі ст. 413 КПК України у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, з ухваленням відповідно до п.4 ч.1 ст. 420 КПК України вироку суду апеляційної інстанції з призначенням ОСОБА_7 покарання у вигляді позбавлення волі, яке слід відбувати реально.

При цьому, зважаючи на особу ОСОБА_7 , який вибачився перед потерпілим, за наявності пом`якшуючих покарання обставин у вигляді щирого каяття та добровільного відшкодування завданого збитку, з урахуванням позиції потерпілих, висловлених у суді першої інстанції щодо відсутності претензій до обвинуваченого та не бажання застосовувати до останнього суворого покарання, працевлаштованості ОСОБА_7 і позитивної характеристики за місцем роботи, що підтверджується наданою при апеляційному розгляді характеристикою, колегія суддів вважає, що наведені обставини дають можливість призначити обвинуваченому за ч.2 ст. 194 КК України покарання у мінімальній межі, визначеної санкцією даної норми і відповідно до ч.1 ст. 70 КК України остаточне покарання саме у виді 3 років позбавлення волі.

Таке покарання, на думку колегії суддів, буде достатнім і необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Підстав для застосування більш обтяжливого принципу складання покарань за сукупністю злочинів та призначення ОСОБА_7 більш суворого покарання, як за окремим епізодом, кваліфікованим за ч.2 ст. 194 КК України, так і остаточного покарання, про що йдеться в апеляційній скарзі прокурора, колегія суддів не вбачає, що обумовлює часткове задоволення даної апеляційної скарги.

Доводи прокурора щодо безпідставності встановлення судом двох пом`якшуючих обставин у виді щирого каяття та визнання вини слід визнати безпідставними, на такими, що спростовуються змістом оскаржуваного вироку, оскільки судом обставинами, що пом`якшують покарання було встановлено щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку, що з урахуванням позиції потерпілих, не викликає сумнівів.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 413, 420 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 23 травня 2019 року відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 194, ч.2 ст. 309, ч.2 ст. 311 КК України в частині призначення покаранняскасувати.
Ухвалити в даній частині новим вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання:

за ч.2 ст.194 КК України у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі;
за ч.2 ст.309 КК України у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі;
за ч.2 ст.311 КК України у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

На підставі ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_7 у строк відбуття покарання строк попереднього утримання з 27.12.2018 року по 23.05.2019 рік включно.
Строк відбуття покарання ОСОБА_7 обчислювати з моменту приведення вироку апеляційного суду до виконання.
В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.
Вирок набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ЄУ № 337/5839/18 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1

Провадж. № 11-кп/807/192/20 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника адвоката ОСОБА_8

розглянула 12 лютого 2020 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 23 травня 2019 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в місті Запоріжжя, громадянина України, освіта середня спеціальна, не працюючого, не одруженого, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
11.01.2012 року Хортицьким районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст.186, ч.2 ст.190 КК України до 4 років позбавлення волі з застосуванням положень ст.ст. 75, 76 з іспитовим строком 1 рік;
23.05.2012 року Хортицьким районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст.307, ч.1 ст.309, ч.1 ст.313, ч.1 ст.317 КК України до 5 років 1 місця позбавлення волі з конфіскацією майна. Звільнений умовно-достроково 02.09.2015 року з невідбутим строком 1 рік 7 місяців 10 днів,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 194, ч.2 ст. 309, ч.2 ст. 311 КК України.

Встановлені вироком суду першої інстанції обставини:

13.11.2018 року приблизно об 11 годині 30 хвилин, ОСОБА_7 , будучи особою раніше судимою за ст. 307 та ст. 309 КК України, маючи умисел на незаконне придбання, зберігання наркотичних засобів без мети збуту, знаходячись біля будинку № 13 по вул. Лахтинська в м. Запоріжжі, шляхом привласнення знайденого, незаконно придбав пачку з під цигарок в середині якої знаходився поліетиленовий пакет з речовиною рослинного походження сіро-зеленого кольору, яка згідно висновку експерта № 7-2346 від 27.11.2018 року з особливо небезпечним наркотичним засобом канабісом, маса якого в перерахунку на суху речовину складає 18,980 г., який поклав собі до лівого карману куртки та став незаконно зберігати при собі з метою власного вживання шляхом куріння.
В цей же день ОСОБА_7 , перебуваючи у стані наркотичного сп`яніння, проходячи біля будинку № 15 по вул. Лахтінська в м. Запоріжжя був зупинений співробітниками поліції, які о 12 годині 42 хвилин під час огляду місця події у ОСОБА_7 виявили та вилучили пачку з під цигарок в середині якої знаходився поліетиленовий пакет з речовиною рослинного походження сіро-зеленого кольору, яка згідно висновку експерта № 7-2346 від 27.11.2018 є особливо небезпечним наркотичним засобом - канабісом, маса якого в перерахунку на суху речовину складає 18,980 г., яку ОСОБА_7 незаконно придбав та зберігав при собі для особистого вживання, без мети збуту.
Крім того, 13.12.2018, о 15 год. 40 хв., ОСОБА_10 , маючи умисел на незаконне придбання та зберігання прекурсорів з метою їх використання для виготовлення психотропних речовин, діючи повторно, знаходячись біля ЗОШ № 92, яка розташована за адресою: м. Запоріжжя, вул. Лахтинська буд. 9, шляхом привласнення знайденого, незаконно придбав дві пігулки в пластиковому блістері, які згідно висновку експерта № 7-11 від 15.01.2019 року, містять у своєму складі псевдоефедрин, загальною масою 0,0889 г., який згідно Постанови Кабінету Міністрів України №770 від 06 травня 2000 року «Про затвердження переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», Таблиця IV, Список 1, віднесено до прекурсорів, обіг яких обмежено і стосовно яких встановлюється заходи контролю та паперовий згорток з порошкоподібною речовиною бурого і білого кольору масою 0,0355 г, яка згідно висновку експерта № 7-11 від 15.01.2019 року, є червоним фосфором, який до наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів не належать.
Далі, ОСОБА_10 , з метою виготовлення психотропної речовини «первинтин» з незаконно придбаного прекурсору та подальшого особистого вживання, будучі обізнаним про механізм, стадії виготовлення та інгредієнти для виготовлення психотропної речовини, за невстановлених під час досудового слідства обставин придбав скляну пляшку об`ємом 20 мл., з рідиною темно-коричневого кольору, йод, який до наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів не належать.
Далі, 13.12.2018, о 15 год. 40 хв. біля ЗОШ № 92, яка розташована за адресою: м. Запоріжжя, вул. Лахтінська б.9 працівниками поліції було зупинено ОСОБА_10 , у якого було виявлено та вилучено дві пігулки в пластиковому блістері, які згідно висновку експерта № 7-11 від 15.01.2019 року, містять у своєму складі псевдоефедрин, загальною масою 0,0889 г., який згідно Постанови Кабінету Міністрів України №770 від 06 травня 2000 року «Про затвердження переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», Таблиця IV, Список 1 віднесено до прекурсорів, обіг яких обмежено і стосовно яких встановлюється заходи контролю, паперовий згорток з порошкоподібною речовиною бурого і білого кольору масою 0,0355 г, яка згідно висновку експерта № 7-11 від 15.01.2019 року, є червоним фосфором, який до наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів не належать та скляну пляшечку ємкістю 20 мл., з надписом «Йод» який до наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів не належать. Псевдоефедрин ОСОБА_10 , незаконно придбав при вищезазначених обставинах та незаконно зберігав з метою його використання для виготовлення психотропних речовин.
Крім того, 27.12.2018 року, приблизно о 17:15 годині ОСОБА_7 будучі в стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи в квартирі АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, під час сварки, діючи умисно, з метою знищення чужого майна, шляхом підпалу, створюючи загрозу життю та здоров`ю потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , а також інших людей що проживають у сусідніх квартирах, будинку АДРЕСА_3 , зайшов до кімнати де мешкають ОСОБА_11 і ОСОБА_12 та використовуючи легкозаймисту речовину, облив майно, яке належать останнім, та за допомогою запальнички підпалив його, чим спричинив пожежу. В наслідок пожежі було знищено спільне майно ОСОБА_11 та ОСОБА_12 а саме: ортопедичний матрац вартістю 1500 гривен, ковдри в кількості 3 шт. вартістю 1550 гривен, гроші які знаходилися під матрацом в сумі 1700 гривен та інші речі: джинси, куртка, черевики, чим спричинив матеріальну шкоду на загальну суму 4750 гривен.

Вироком Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 23 травня 2019 року:
ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.194, ч.2 ст.309, ч.2 ст.311 КК України, та йому призначено покарання:
за ч.2 ст.194 КК України у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі;
за ч.2 ст.309 КК України у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі;
за ч.2 ст.311 КК України у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі.
На підставі ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_7 покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від призначеного покарання з випробовуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України, а саме періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 до набрання вироком суду законної сили змінено на запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, поклавши на ОСОБА_7 обов`язки: прибувати на виклик до суду або прокурора; повідомляти прокурора та суд про зміну свого місця проживання.
Звільнено ОСОБА_7 з-під варти в залі суду.
Зараховано у строк відбуття покарання засудженому ОСОБА_7 строк знаходження під вартою в період з 27.12.2018 по 23.05.2019 року.
Доля речових доказів вирішена в порядку ст. 100 КПК України.

Вимоги і узагальнені доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації дій обвинуваченого, не погоджується з оскаржуваним вироком в частині призначення покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, через м`якість.

В обґрунтування своїх зазначає, що призначене судом ОСОБА_13 покарання є недостатнім для його виправлення, а саме головне, воно не зможе попередити вчинення ним нових злочинів

Вказує, що суд залишив поза увагою судом той факт, що ОСОБА_7 неодноразово судимий, зокрема за вчинення тяжких злочинів, що свідчить про його стійку асоціальну направленість та його небезпечність для суспільства.

Крім того, не погоджується з встановленими судом двома обставинами, які пом`якшують призначене ОСОБА_7 покарання, а саме щире каяття та визнання вини, оскільки згідно роз`яснень, викладених в п.3 абз. 3 постанови Пленуму Верховного суду України № 12 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», визнання своєї провини є лише складовою частиною розкаяння у вчиненому злочині, а тому їх сукупність не може бути двома пом`якшуючими обставинами.

Просить вирок в частині призначення покарання скасувати, ухвалити новий, яким визнати винним ОСОБА_7 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 194, ч.2 ст. 309 та ч.2 ст. 311 КК України та призначити покарання: за ч. 2 ст. 194 КК України у вигляді 4 роки позбавлення волі, за ч. 2 ст. 309 KK України у вигляді 3 років позбавлення волі; за ч. 2 ст. 311 КК України у вигляді 2 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань остаточне призначити покарання у вигляді 4 років позбавлення волі.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор у судовому засіданні частково підтримав апеляційну скаргу щодо застосування до ОСОБА_7 ст. ст.75, 76 КК України.

Обвинувачений та його захисник у судовому засіданні заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, посилаючись на її безпідставність через позитивні відомості стосовно особистості ОСОБА_7 , просили відмовити в її задоволенні, а вирок суду залишити без змін.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при ухвалені вироку.

Під час судового розгляду ОСОБА_7 повністю визнавав себе винним у скоєнні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, що також підтвердив у суді апеляційної інстанції, у зв`язку з чим, відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України, в судовому засіданні зі згоди обвинуваченого та інших учасників судового процесу, місцевий суд, з`ясувавши добровільність позиції обвинуваченого та учасників судового провадження, правильність розуміння ними змісту вказаних обставин, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись тільки допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, що характеризують його особу.
Висновок суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 194, ч.2 ст. 309, ч.2 ст. 311 КК України, правильність кваліфікації дій обвинуваченого в апеляційній скарзі не оскаржується, а тому, відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України, колегія суддів переглядає вирок суду в межах апеляційної скарги прокурора.
Доводи прокурора про недотримання судом вимог закону України про кримінальну відповідальність при призначенні ОСОБА_7 покарання заслуговують на увагу.

Так, згідно з положеннями ст.ст. 50, 65 КК України покарання є заходом примусу і має на меті, зокрема й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При призначенні покарання необхідно враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Вирішуючи питання про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України суд також має враховувати тяжкість вчиненого злочину, особу винного, дотримуючись загальних принципів, встановлених законом, щодо призначення покарання.

При вирішенні питання про застосування ст. 75 КК України суд першої інстанції повинен був належним чином дослідити й оцінити всі обставини, які мають значення для справи, у тому числі обставини вчинення злочину, ступінь суспільної небезпеки, відношення обвинуваченого до вчиненого ним кримінального правопорушення та належним чином обґрунтувати підстави для висновків про можливість виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів без реального відбування покарання.

Разом з тим, звільняючи ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання із застосуванням положень ст.ст. 75, 76 КК України, суд першої інстанції недостатньо врахував ступінь тяжкості скоєних злочинів й дані про особу обвинуваченого, та в свою чергу належним чином не вмотивував свої доводи щодо звільнення від його відбування з випробуванням.

Так, судом першої інстанції при призначені покарання цілком слушно враховано обставини, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, зокрема: щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку.
Разом з тим, на думку судової колегії, судом не в достатній мірі враховані ступінь тяжкості вчинених злочинів, які згідно ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів та злочинів середньої тяжкості, у сукупності з чисельністю епізодів злочинної діяльності, даними про особу обвинуваченого, який раніше судимий, відбував покарання реально, наявність обставини, що обтяжує покарання у виді вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння та у стані викликаному вживанням наркотичних засобів.
Крім того, судова колегія звертає увагу, що до обвинуваченого раніше застосовувався інститут звільнення від відбування призначеного покарання з випробуванням, проте це не дало позитивних результатів, що вказує на неефективність застосування положень ст.ст. 75, 76 КК України.
Таким чином, суд першої інстанції всупереч вищенаведеним вимогам закону не врахував сукупності всіх обставин, які могли вплинути на його висновки щодо звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Отже, судова колегія, з урахуванням відсутності виключних обставин справи, які б свідчили про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, вважає, що виправлення останнього неможливе без реального відбування покарання, оскільки в іншому випадку не буде досягнуто мети призначення покарання.

Колегія суддів приходить до висновку про те, що вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання та звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від його відбування підлягає скасуванню згідно зі ст. 413 КПК України у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, з ухваленням відповідно до п.4 ч.1 ст. 420 КПК України вироку суду апеляційної інстанції з призначенням ОСОБА_7 покарання у вигляді позбавлення волі, яке слід відбувати реально.

При цьому, зважаючи на особу ОСОБА_7 , який вибачився перед потерпілим, за наявності пом`якшуючих покарання обставин у вигляді щирого каяття та добровільного відшкодування завданого збитку, з урахуванням позиції потерпілих, висловлених у суді першої інстанції щодо відсутності претензій до обвинуваченого та не бажання застосовувати до останнього суворого покарання, працевлаштованості ОСОБА_7 і позитивної характеристики за місцем роботи, що підтверджується наданою при апеляційному розгляді характеристикою, колегія суддів вважає, що наведені обставини дають можливість призначити обвинуваченому за ч.2 ст. 194 КК України покарання у мінімальній межі, визначеної санкцією даної норми і відповідно до ч.1 ст. 70 КК України остаточне покарання саме у виді 3 років позбавлення волі.

Таке покарання, на думку колегії суддів, буде достатнім і необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Підстав для застосування більш обтяжливого принципу складання покарань за сукупністю злочинів та призначення ОСОБА_7 більш суворого покарання, як за окремим епізодом, кваліфікованим за ч.2 ст. 194 КК України, так і остаточного покарання, про що йдеться в апеляційній скарзі прокурора, колегія суддів не вбачає, що обумовлює часткове задоволення даної апеляційної скарги.

Доводи прокурора щодо безпідставності встановлення судом двох пом`якшуючих обставин у виді щирого каяття та визнання вини слід визнати безпідставними, на такими, що спростовуються змістом оскаржуваного вироку, оскільки судом обставинами, що пом`якшують покарання було встановлено щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку, що з урахуванням позиції потерпілих, не викликає сумнівів.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 413, 420 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 23 травня 2019 року відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 194, ч.2 ст. 309, ч.2 ст. 311 КК України в частині призначення покаранняскасувати.
Ухвалити в даній частині новим вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання:

за ч.2 ст.194 КК України у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі;
за ч.2 ст.309 КК України у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі;
за ч.2 ст.311 КК України у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

На підставі ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_7 у строк відбуття покарання строк попереднього утримання з 27.12.2018 року по 23.05.2019 рік включно.
Строк відбуття покарання ОСОБА_7 обчислювати з моменту приведення вироку апеляційного суду до виконання.
В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.
Вирок набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4