Справа № 502/2320/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.01.2020 м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області
у складі:
головуючого судді ОСОБА_1

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду

кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань

за № 0000565 від 16.10.2019 р. відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Нерушай Татарбунарського району Одеської області, громадянки України, з базовою загально-середньою освітою, офіційно не працевлаштованої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої

яка обвинувачується у вчиненні злочину,

передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України

В С Т А Н О В И В:

Як встановлено в підготовчому судовому засіданні, ОСОБА_4 пред`явлено обвинувачення у тому, що вона маючи намір на незаконне зайняття рибним промислом за допомогою заборонених знарядь лову капроновими сітками, 05.07.2019 р. у денний час, більш точного часу в ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим, прийшла на канал « ІНФОРМАЦІЯ_2 » в районі с. Ліски Кілійського району Одеської області, де реалізуючи свій злочинний намір на незаконне зайняття рибним промислом, з порушенням вимог чинного законодавства, а саме, не маючи відповідного дозволу ,який видається Державним комітетом рибного господарства України, відповідно до наказу № 19 від 15.02.1999 р. «Про затвердження Правил любительського і спортивного рибальства та Інструкції про порядок обчислення та внесення платежів за спеціальне використанню водних живих ресурсів при здійсненні любительського і спортивного рибальства», знаходячись на каналі «Дунай-Сасик» закинула одну капронову сітку вічком 30 мм, висотою 1,5 м, довжиною 30 м. Тим самим ОСОБА_4 реалізувала свій злочинний намір на незаконне зайняття рибним промислом за допомогою заборонених знарядь лову сіткою моно, з порушенням вимог ст. 52-1 Закону України «Про тваринний світ», ст. 3.15 «Правил любительського і спортивного рибальства у внутрішніх водоймах України», затверджених наказом Державного комітету рибного господарства України № 19 від 15 лютого 1999 року, відповідно до якого «забороняється лов риби з використанням промислових та інших знарядь лову, виготовлених із сітеснастних та інших матеріалів усіх видів і найменувань, способом загат і спуску води з водоймищ, із застосуванням забороненого знаряддя лову», та в подальшому 05.07.2019 р. приблизно о 13:30 знаходячись на місці встановлення сітки, здійснювала вилов цінних порід риби, а саме 15 одиниць чехоня на загальну суму 2040 гривень, заподіявши таким чином згідно Такс для обчислення розміру збитків від завданих громадянином за незаконне вилучення цінних видів риб у районі дії Правил рибальства, затверджених постановою КМУ від 21.11.2011 р. № 1209 істотну шкоду рибним запасам України на загальну суму 2040 гривень, враховуючи, що дані дії неминуче вплинуть на якість відтворення популяції зазначених видів біоресурсів.

Відповідні дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 249 Кримінального кодексу України за ознаками незаконного зайняття рибним промислом, яке заподіяло істотну шкоду.

13.11.2019 р. під час досудового розслідування між прокурором Ізмаїльської місцевої прокуратури ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 за участю захисника ОСОБА_5 було укладено угоду про визнання винуватості на підставі статей 468, 469, 472 КПК України.

Згідно даної угоди її сторони дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 249 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин, зокрема, обставин, що пом`якшують покарання: щире каяття; активне сприяння розкриттю злочину. Вказаною угодою передбачено, що підозрюваний беззастережно визнав свою винуватість у зазначеному діянні. Також вказаною угодою визначено покарання, яке з урахуванням кількох обставин, що пом`якшують покарання, повинна понести ОСОБА_4 , а саме 1 рік обмеження волі, від якого вона має бути звільнена на підставі ст. 75 КК України з покладанням обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч.1 ст. 76 КК України.

В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені статтею 473 КПК України, та наслідки її невиконання.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 пояснив, що він розуміє надані йому законом права, наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, визначені ст. 473 КПК України, наслідки її невиконання, передбачені в ст. 476 КПК України, характер пред`явленого обвинувачення та вид покарання, який до нього буде застосований в результаті затвердження угоди про визнання винуватості, визнав свою вину у пред`явленому обвинуваченні та просив затвердити зазначену угоду.

Захисник в судовому засіданні вважав за можливе затвердити угоду.

Прокурор в судовому засіданні просив угоду про визнання винуватості затвердити і призначити обвинуваченому узгоджене покарання.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути, серед іншого, укладена у провадженні щодо злочинів невеликої тяжкості.
Судом встановлено в судовому засіданні, що висунуте ОСОБА_4 обвинувачення відповідно до ст. 12 КК України стосується вчинення ним злочину невеликої тяжкості.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права визначені абз. 1-4 п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ст. 473 КПК України, наслідки її невиконання, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості і призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання.

Керуючись ст. ст. 314, 373, 374, 475 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 13.11.2019 р. між прокурором Ізмаїльської місцевої прокуратури ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 за участю захисника ОСОБА_5 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000565 від 16.10.2019 р. за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 249 КК України та призначити узгоджене сторонами угоди покарання у виді 1 /одного/ року обмеження волі.

У відповідності до положень ст. ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання, якщо вона на протязі 1 року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї обов`язки: - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; - повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання .

Іспитовий строк обвинуваченому відраховувати з дня проголошення вироку.

Відповідно до положень ст. 100 КПК України та ст. ст. 96-1, 96-2 КК України речові докази конфіскувати.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1