гСправа № 375/1702/19 Провадження № 1-кп/358/155/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2020 року м. Богуслав

Богуславський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Богуславі кримінальне провадження № 1-кп/358/155/20 щодо:

ОСОБА_4 по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та ОСОБА_5 по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Богуславського районного суду Київської області перебуває кримінальне провадження №1-кп/358/155/20 по обвинуваченню ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Як вбачається із даних реєстру матеріалів досудового розслідування, ухвалою слідчого судді Рокитнянського районного суду Київської області від 28.06.2019, обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк якого неодноразово продовжувався судом і останній раз відповідно до ухвали Богуславського районного суду Київської області від 29.05.2020 до 27 липня 2020 року.

Наявність ризиків обґрунтовувалась тим, що обвинувачені ОСОБА_4 і ОСОБА_5 можуть переховуватись від органу досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків та іншого обвинуваченого.

Під час судового розгляду захисник ОСОБА_6 , на підставі ст. 331 КПК України, заявив клопотання про зміну обвинуваченим ОСОБА_4 і ОСОБА_5 запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою на особисте зобов`язання.

Своє клопотання захисник ОСОБА_6 обґрунтовує тим, що на даний час з урахуванням висновку комісійної судово-медичної експертизи №147/к від 21.04.2020 відсутня обгрунтованість підозри щодо його підзахисних у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Так, згідно попереднього висновку судово-медичної експертизи №288/Д від 20.08.2019, проведеної судовим експертом Таращанського бюро СМЕ, виявлені у потерпілого ОСОБА_7 тілесні ушкодження могли утворитися при обставинах, які показали обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 під час слідчих експериментів 28.06.2019. Однак висновок комісійної судово-медичної експертизи вказує на протилежне. Тому сторона захисту вважає, що органом досудового слідства досудове слідство проведено однобоко, слідством не відпрацьовано інші можливі версії розвитку причинно-наслідкового зв`язку, в тому числі можливого нанесення тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть потерпілого ОСОБА_7 чоловіком ОСОБА_8 , з яким у них ввечері 20.06.2019 року була бійка. Тієї ж ночі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 нанесли удари потерпілому ОСОБА_7 та не виключено, що ОСОБА_9 спостерігав за цими подіями зі сторони та після того, як обвинувачені залишили потерпілого, міг сам продовжити наносити йому тілесні ушкодження, які перебувають у причинному зв`язку з настанням смерті.

За вказаних обставин захисник вважає, що висновок комісійної судово-медичної експертизи №147/к повністю узгоджується з показаннями обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в тій частині, що від протиправних дій останніх не могли бути спричинені потерпілому ОСОБА_7 тілесні ушкодження, що потягли смерть останнього, тобто причинно-наслідковий зв`язок між діями та наслідками відсутній. На думку сторони захисту за таких обставин в діях обвинувачених можуть вбачатися лише ознаки складу злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, який не є тяжким.

Тому сторона захисту переконана в тому, що на даний час відпала необхідність у дії запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_4 і ОСОБА_5 та можливо змінити запобіжні заходи на більш м`які, не пов`язані з триманням під вартою.

В судовому засіданні обвинувачені ОСОБА_4 і ОСОБА_5 підтримали позицію свого захисника, а також зазначили, що у разі коли суд не погодиться на зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, то вони не заперечують на застосування щодо них запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Прокурор ОСОБА_3 висловив заперечення проти клопотання сторони захисту, вказавши на те, що ризики передбачені ст. 177 КПК України, а саме переховуватись від органу досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, що обвинувачених ОСОБА_4 і ОСОБА_5 не відпали і продовжують існувати. Щодо наявності обгрунтованої підозри відносно обвинувачених за ст. 121 ч. 2 КК України, то на переконання прокурора сукупність наданих стороною обвинувачення доказів, підтверджує винуватість ОСОБА_4 і ОСОБА_5 у вчиненні вказаного злочину.

Заслухавши думку прокурора, захисника та обвинувачених, вивчивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони захисту має право своєю ухвалою змінити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Статтею 201 КПК України передбачено право обвинуваченого (його захисника) подати до суду клопотання про зміну запобіжного заходу. Копія такого клопотання та матеріалів, якими воно обґрунтовується, надається прокурору не пізніше ніж за три години до початку розгляду клопотання. До клопотання додаються копії матеріалів, якими обґрунтовується клопотання; перелік свідків (у разі наявності), що можуть підтвердити відомості, що зазначені в клопотанні; підтвердження того, що прокурору надіслана копія клопотання та матеріалів, що його обґрунтовують.

Подане клопотання відповідає вимогам ст. 201 КПК України та вручене прокурору раніше, ніж за три години до початку його розгляду.

Статтею 177 КПК України визначено мету та підстави застосування запобіжних заходів щодо обвинуваченого.

Під час обрання судом обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження дії цього терміну, судом було надано оцінку обґрунтованості клопотання сторони обвинувачення, заперечення щодо такого клопотання стороною захисту та постановлено ухвалу про обрання запобіжного заходу, який в послідуючому неодноразово продовжувався. Саме в цих ухвалах судом надавалася оцінка наявності мети і підстави застосування запобіжного заходу.

Чинним КПК України визначено обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу, але прямо не визначені такі обставини під час вирішення питання про зміну запобіжного заходу.

Натомість, виходячи з принципів, що закладені в ст. ст. 7 та 9 КПК України, суд приходить до висновку про необхідність застосування таких засад як верховенство права; законність; безпосередність дослідження показань, речей і документів під час заявленого захисником клопотання.

Зважаючи на законодавчо визначену мету заходів забезпечення кримінального провадження - досягнення дієвості цього провадження (ч. 1 ст. 131 КПК України), а також мету застосування запобіжного заходу - забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховуватись від суду, впливати на свідків кримінальному провадженні (ч. 1 ст. 177 КПК України), суд доходить висновку, що у даному кримінальному провадженні при обранні обвинуваченим запобіжного заходу була досягнута зазначена вище мета.

Суд на даній стадії процесу безпосередньо не дослідив всі надані стороною обвинувачення докази, у тому числі показання свідка ОСОБА_9 , не допитані судові експерти, а тому стверджувати про відсутність ризику впливу на свідків є передчасним.

ОСОБА_4 і ОСОБА_5 обвинувачуються у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, за який передбачено покарання від семи до десяти років.

Тримання під вартою може бути виправданим лише за наявності певного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважує принцип поваги до особистої недоторканності (рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року «Харченко проти України»).

У справі «Москаленко проти України» (рішення ЄСПЛ від 20 травня 2010 року) Європейський суд зазначив, що органи судової влади неодноразово посилалися на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєнні яких він обвинувачувався. У цьому контексті ЄСПЛ нагадав, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Також ЄСПЛ визнав, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.

Відмовляючи в клопотанні про зміну запобіжного заходу, суд вважає таку міру виправданою, оскільки цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи.

Щодо твердження сторони захисту про недостатність наданих стороною обвинувачення доказів та невинуватість його підзахисних у інкримінованому їм злочині, то суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст.89 КПК України питання допустимості та достатності доказів буде вирішене під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення кінцевого рішення по даному кримінальному провадженню, як і питання доведеності чи не доведеності винуватості обвинувачених ОСОБА_4 і ОСОБА_5 у скоєні вищевказаного кримінального правопорушення.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.176, 177, 178, 183, 205, 331, 369-372, 395 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_4 і ОСОБА_5 з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги у строки передбачені ст. 395 КПК України.

Головуючий: суддя ОСОБА_1