Коростишівський районний суд Житомирської області
Справа № 283/2314/19
Провадження № 1-кп/935/132/20
У Х В А Л А
Іменем України
14 травня 2020 року м.Коростишів
Коростишівський районний суд Житомирської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , неповнолітньої потерпілої ОСОБА_6 , законного представника потерпілої ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_9 , розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду у режимі відеоконференції з Андрушівським районним судом Житомирської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.08.2019 за №0000492, за обвинуваченням ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Микуличі Бородянського району Київської області, який проживає в АДРЕСА_1 , який утримується в Державній установі «Житомирська установа виконання покарань (№8)», у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України,

встановив:

У провадженні Коростишівського районного суду Житомирської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України.

У судовому засіданні прокурор звернулася із клопотанням про продовження застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу, так як строк дії попередньої ухвали про тримання під вартою спливає 31.05.2020, яке обґрунтувала тим, що ризики, які були підставою обрання вказаного запобіжного заходу не змінилися, продовжують існувати, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі понад 10 років, досудовим розслідуванням зібрано достатні докази вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого правопорушення. Характер, спосіб та зухвалість вчиненого злочину свідчить про особливу суспільну небезпеку підозрюваного. ОСОБА_8 раніше судимий, 10.04.2018 звільнився з місць позбавлення волі умовно достроково, на шлях виправлення не став, у період строку невідбутого покарання вчинив новий умисний злочин. Перебуваючи на волі, ОСОБА_8 може ухилитися від суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, тому з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання ризикам, передбаченим п. п. 1, 3-5 ч. 1 ст. 177 КПК України слід продовжити застосований до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Неповнолітня потерпіла ОСОБА_10 та законний представник потерпілої ОСОБА_7 у судовому засіданні не заперечували щодо задоволення заявленого прокурором клопотання.

Обвинувачений у судовому засіданні заперечував щодо задоволення заявленого прокурором клопотання.

Захисник у судовому засіданні заперечував щодо задоволення заявленого прокурором клопотання, так як не доведені ризики, передбачені ст. 177 КПК України, обвинувачений має стійки соціальні зв`язки, постійне місце проживання, за яким позитивно характеризується, потерпіла та свідки допитані, вважає, що останньому необхідно змінити запобіжний захід у виді триманні під вартою на домашній арешт.

Суд, заслухавши доводи сторін кримінального провадження, дослідивши доводи клопотання прокурора, дійшов висновку про задоволення клопотання прокурора з огляду на таке.

Відповідно до вимог ч. 1 та 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, зазначеним у п. п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Згідно вимог ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Вирішуючи це питання, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, висловлену в рішенні «Харченко проти України» від 10.02.2011. Зокрема в п. 79 цього рішення зазначено, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою обґрунтованою, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин, підстав, якими національні органи мотивували свої рішення, та належно задокументованих фактів, на які посилався заявнику своїх клопотаннях про звільнення з-під варти. Таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи.

Отже, враховуючи неможливість до спливу строку обраного раніше (продовженого) обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою закінчити судовий розгляд кримінального провадження та прийняти остаточне рішення суд, керуючись зазначеним нормами процесуального права, зобов`язаний розглянути та вирішити заявлене прокурором клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою.

ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України, який є особливо тяжким злочином, відповідно до вимог ст. 12 КК України.

Кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду, метою якого відповідно до глави 28 КПК України є встановлення поза розумним сумнівом винуватості або невинуватості особи у зазначених прокурором в обвинувальному акті кримінальних правопорушеннях за наслідками безпосереднього дослідження і оцінки доказів судом, що виключає можливість оцінки судом обґрунтованості підозри у розумінні п. 175 рішення Європейського суду з прав людини «Нечипорук і Йонкало проти України» та інших рішень Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» і «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства»).

Суд приходить до висновку, що докази та обставини, на які посилається прокурор у своєму клопотанні, дають достатні підстави вважати, що продовжують існувати ризики можливості переховуватися від суду, оцінює наявність ризику можливості переховування обвинуваченого від суду (продовження існування цього ризику) як цілком ймовірний з огляду на тяжкість можливого покарання у разі визнання ОСОБА_8 винним у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується, що може спонукати його до вчинення спроби ухилитися від суду.

Суд вважає, що існує ризик вчинення іншого кримінального правопорушення ОСОБА_8 , оскільки будучи раніше судимим 06.11.2014 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, яке є тяжким злочином, він обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення.

Разом з тим, суд приходить до висновку, що наведені у клопотанні прокурора ризики, які передбачені п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: незаконно впливати на свідків, потерпілу, законного представника потерпілої та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, оскільки досудове розслідування закінчено, а потерпіла наразі допитана у судовому засіданні. Суд зазначає, що доказів на підтвердження наявності у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, наявності у нього утриманців і постійного місця роботи учасниками кримінального провадження суду не надано.

Тому, враховуючи продовження існування ризиків, визначених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та неможливість запобігти цим ризикам шляхом застосування менш суворого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, а також враховуючи особу обвинуваченого, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_8 можливо продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк якого відповідно до вимог ч. 1 ст. 197 КПК України не може перевищувати шістдесяти днів.

Продовження строку тримання під вартою не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, про який зазначає як сторона захисту так і сторона обвинувачення, та який не зважаючи на презумпцію невинуватості переважає принцип поваги до особистої свободи.

Керуючись ст.ст. 176-178, 183, 331, 372 КПК України, суд,

постановив:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити, застосований до обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк шістдесят днів.

Строк дії ухвали визначити по 12 липня 2020 року включно.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду через Коростишівський районний суд Житомирської області протягом семи дні з дня її оголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3