Номер провадження 1-кп/243/529/2020
Номер справи 243/2231/20
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«01» червня 2020 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області, у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю:

- секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

- прокурора ОСОБА_3 ,

- обвинуваченого ОСОБА_4 ,

- захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі № 19 Слов`янського міськрайонного суду Донецької області кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0001914 від 06 грудня 2019 року з Обвинувальним актом та додатками, яке надійшло з Територіального Управління Державного бюро розслідувань, розташоване в місті Краматорську 06 березня 2020 року по обвинуваченню

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сєвєродонецьк Луганської області, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, військовослужбовця військової служби за контрактом, який проходить військову службу на посаді стрільця санітара 1 десантно штурмового взводу 1 десантно штурмової роти військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», не одруженого, на утримані неповнолітніх дітей не має, інвалідом не являється, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого:

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 407 ч. 4 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Згідно ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку, щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію ( крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудований період після закінчення воєнних дій.

На підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року № 303/2014, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року № 1126-VII, в Україні з 18 березня 2014 року розпочався особливий період, який діє по даний час.

01 липня 2017 року ОСОБА_4 уклав з Міністерством оборони України контракт про проходження військової служби за контрактом строком на три роки.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 16 листопада 2017 року №312 солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 , постановлено на всі види забезпечення та призначено на посаду навідника цієї ж військової частини.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 11 червня 2018 року №155 солдата ОСОБА_4 призначено на посаду стрільця санітара 1 десантно штурмового взводу 1 десантно штурмової роти Військової частини НОМЕР_1 .

Згідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Являючись військовослужбовцем військової служби за контрактом, солдат ОСОБА_4 відповідно до вимог ст.ст. 9,11,16,127,128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України, бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців.

Проте, солдат ОСОБА_4 достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, та маючи можливість належно їх виконувати, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, свідомо допустив їх порушення та вчинив військовий злочин проти встановленого порядку проходження військової служби.

Так, Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 23 липня 2018 року №197 солдата ОСОБА_4 відправлено у відрядження до Військової частини НОМЕР_2 з метою проходження кваліфікаційного курсу спеціальних операцій.

26 липня 2018 року солдат ОСОБА_4 прибув до Військової частини НОМЕР_2 та у зв`язку з відмовою від проходження кваліфікаційного курсу спеціальних операцій вибув з вказаної військової частини та повинен був повернутися 30 липня 2018 року до розташування підрозділу Військової частини НОМЕР_1 , яка на момент вчинення злочину дислокувалась у АДРЕСА_2 .

Незаконно перебуваючи поза місцем служби солдат ОСОБА_4 перебував за місцем свого проживання у м. Сєвєродонецьк Луганської області та проводив час вільно, на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

Протягом всього часу незаконного перебування за межами військової частини солдат ОСОБА_4 переховувався від правоохоронних органів та приховував від оточуючих свою належність до Збройних Сил України. Крім того, усвідомлюючи всю протиправність своїх дій та маючи можливість повернутися на місце служби, останній ніяких заходів для цього не вживав.

27 лютого 2020 року, солдат ОСОБА_4 , усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, добровільно та з власної ініціативи прибув до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську за адресою м. Краматорськ вул. Героїв України, 21 та, таким чином, припинив вчинення злочину.

Таким чином, дії ОСОБА_4 виразились в умисному нез`явленні вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене військовослужбовцем ( крім строкової служби).

ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 407 частиною 4 КК України, тобто нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене військовослужбовцем ( крім строкової служби).

30 травня 2020 року між Прокурором військової прокуратури Донецького гарнізону Військової прокуратури Об`єднаних Сил лейтенантом юстиції ОСОБА_3 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні № 0001914, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06 грудня 2019 року та обвинуваченим ОСОБА_4 , з участю його захисника адвоката ОСОБА_5 укладено Угоду про визнання винуватості у відповідності до вимог ст. 472 КПК України.

Згідно наданої суду Угоди про визнання винуватості обвинувачений ОСОБА_4 під час судового розгляду справи повністю визнав свою винуватість у зазначеному діянні і зобов`язується: а) беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри у судовому провадженні і б) сторони погоджуються на призначення покарання ОСОБА_4 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 407 частиною 4 КК України, з застосуванням норми ст. 69 КК України та погоджуються на призначення покарання нижче від нижчої межі, встановленої в санкції частиною 4 ст. 407 КК України за цей злочин у виді штрафу в розмірі 900 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто у розмірі 15300 грн.

Згідно даної угоди Прокурор військової прокуратури Донецького гарнізону Військової прокуратури Об`єднаних Сил лейтенант юстиції ОСОБА_3 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні № 0001914, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06 грудня 2019 року та обвинувачений ОСОБА_4 , з участю його захисника адвоката ОСОБА_5 дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за частиною 4 ст. 407 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин, обвинувачений визнав свою винуватість у зазначеному злочині. Також вказаною Угодою визначено покарання, яке повинен понести ОСОБА_4 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 407 частиною 4 КК України, з застосуванням норми ст. 69 КК України - покарання нижче від нижчої межі, встановленої в санкції частина 4 ст. 407 КК України за цей злочин у виді штрафу в розмірі 900 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто у розмірі 15300 грн.

В Угоді передбачені наслідки укладення та затвердження Угоди про визнання винуватості, встановлені статтею 473 КПК України та наслідки її невиконання.

Розглядаючи питання про затвердження Угоди про визнання винуватості суд виходить з наступного.

Перед ухвалення рішення про затвердження угоди про визнання винуватості суд під час судового засідання з`ясував в обвинуваченого чи цілком він розуміє: 1) що він має право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а також він має такі права:

- мовчати і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення;

- мати захисника у тому числі на отримання правової допомоги безоплатно у порядку та випадках, передбачених законом або захищатися самостійно;

- допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь.

Суд роз`яснив ОСОБА_4 наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України та характер кожного обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим, а також вид покарання та інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Сторони просять затвердити угоду про визнання винуватості.

Відповідно ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена Угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода, завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Судом встановлено в судовому засіданні, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченому ст. 407 ч.4 КК України, який згідно ст. 12 КК України є тяжким злочином.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права визначені п.п. 1.4 п.1 ч.4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження Угоди судом.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального Кодексу України та Кримінального Кодексу України.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що укладення даної угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді і що угода відповідає вимогам закону і вважає можливим затвердити угоду про визнання винуватості між Прокурором військової прокуратури Донецького гарнізону Військової прокуратури Об`єднаних Сил лейтенантом юстиції ОСОБА_3 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні № 0001914, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06 грудня 2019 року та обвинуваченим ОСОБА_4 , з участю його захисника адвоката ОСОБА_5 дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій підозрюваного за ч.4 ст. 407 КК України, і призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Речові докази по справі відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 314, 369-370, 373, 374, 475 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Затвердити Угоду від 09 квітня 2020 року про визнання винуватості між Прокурором військової прокуратури Донецького гарнізону Військової прокуратури Об`єднаних Сил лейтенантом юстиції ОСОБА_3 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні № 0001914, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06 грудня 2019 року та обвинуваченим ОСОБА_4 , з участю його захисника адвоката ОСОБА_5 .

Визнати ОСОБА_6 винуватим за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 407 ч.4 КК України.

Призначити ОСОБА_7 узгоджене сторонами покарання, з застосуванням вимог статті 69 КК України у виді штрафу в розмірі 900 (дев`ятсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на користь держави, що становить 15300 грн. ( п`ятнадцять тисяч триста грн.) на користь держави.

Захід забезпечення кримінального провадження відповідно до видів, передбачених ст. ст. 131, 176 КПК України не обирався та не застосовувався.

Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана до Судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Донецького апеляційного суду через Слов`янський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Вирок постановлено, складено і підписано в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Головуючий суддя ОСОБА_1