Дата документу 28.05.2020
Справа № 334/7538/19
Провадження № 1-кп/334/510/20
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2020 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора Запорізької місцевої прокуратури №3 ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, який має середню спеціальну освіту, одруженого, який має на утриманні малолітню дитину 2018 року народження, працюючого не офіційно вантажником на металобазі, який зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

30.11.2018 року Запорізьким районним судом м.Запоріжжя за ч.2 ст.185 КК України, до двох років позбавлення волі з іспитовим строком на один рік

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

14 жовтня 2019 року, приблизно об 23 годині 30 хвилин, ОСОБА_4 приїхав у гості до ОСОБА_5 за адресою АДРЕСА_2 , де в ході спілкування побачив, що потерпілий користується мобільний телефоном «IPhone 7» в корпусі білого кольору.

15 жовтня 2019 року приблизно о 07 годині 00 хвилин ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння та передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, знаходячись у приміщенні квартири АДРЕСА_3 , переконавшись, що потерпілий ОСОБА_5 все ще спить, за ним не спостерігає, з метою особистого збагачення, таємно, повторно, шляхом вільного доступу викрав мобільний телефон «IPhone 7» в корпусі білого кольору, вартістю 4100 гривень 00 копійок, чохол-бампер синього кольору, вартістю 280 гривень 00 копійок, чохол чорного кольору, вартістю 280 гривень 00 копійок, який знаходився біля ліжка потерпілого ОСОБА_5 .

Після цього, ОСОБА_4 , утримуючи при собі викрадене майно, покинув місце вчинення кримінального правопорушення (злочину) та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, спричинивши при цьому потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 4660 гривень 00 копійок. Таким чином, ОСОБА_4 повторно вчинив викрадення чужого майна.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень визнав у повному обсязі, підтвердив обставини, вказані в обвинувальних актах, а також спрямованості умислу та мети при вчиненні ним кримінальних правопорушень. ОСОБА_4 пояснив суду обставини скоєння злочину, щиро розкаявся у скоєному та просив суд не призначати суворе покарання.

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_4 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах встановлених у ході судового розгляду та беручи до уваги, що прокурор також не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності його позиції, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються, роз`яснивши при цьому учасникам судового провадження положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку.

Згідно з ч.5 ст.9 КПК України, кримінально процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У своїх рішеннях "Ірландія проти Сполученого Королівства" від 18 січня 1978 року, "Коробов проти України" від 21 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення "поза розумним сумнівом", така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Отже суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують його особу, приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 «поза розумним сумнівом» у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), яке вчинено повторно повністю доведена.

Умисні дії обвинуваченого ОСОБА_4 підлягають кваліфікації за ч.2 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), яке вчинено повторно.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

Обставиною, яка, відповідно до ст.66 КК України, пом`якшує покарання обвинуваченому, суд визнає його щире каяття.

Обставиною, яка, відповідно до ст.67 КК України, обтяжує покарання обвинуваченому, судом не встановлена.

Мотиви призначення покарання та ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку і положення закону, якими керувався суд.

При визначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує, що останній є осудним в розумінні ч. 1 ст. 19 КК України, вчинив злочин невеликої тяжкості.

Суд також враховує умови життя обвинуваченого, його соціальне та матеріальне становище.

З урахуванням всіх обставин кримінального провадження, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 враховуючи тяжкість злочину, за наявності обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, з урахуванням особи обвинуваченого, суд вважає можливим призначити йому покарання в межах санкцій відповідних закону про кримінальну відповідальність за якими обвинувачений притягується до кримінальної відповідальності, оскільки на думку суду саме призначене покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Питання про долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст..100 КПК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений. Матеріальна шкода відшкодована шляхом повернення майна.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.314, 373, 374, 394,474, 475 КПК України,суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.15, ч.2 ст.185 КК України та призначити йому покарання у вигляді двох років обмеження волі.

Відповідно до ч.4 ст..71 КК України, до призначеного покарання частково приєднати покарання за вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 22 листопада 2019 року, остаточно призначивши ОСОБА_4 покарання у вигляді трьох років обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком один рік, поклавши на нього виконання обов`язків, передбачених п.п.1, 2 ч.1, п.2 ч.2 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації. Повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Речові докази: мобільний телефон «IPhone 7» білого колоьору, чохол бампер чорного кольору, який переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_5 - повернути власнику.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Запорізького Апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Ленінський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1