Справа № 305/458/18
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.12.2019 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючий), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження №11-кп/4806/180/19 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника адвоката ОСОБА_7 та прокурора Рахівського відділу Тячівської місцевої прокуратури ОСОБА_8 на вирок Рахівського районного суду Закарпатської області від 30.03.2018.
Цим вироком:
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою освітою, не працюючий, розлучений, військовозобов`язаний, не судимий, засуджений:

- за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді 06 (шести)місяців арешту .

Речові докази: канабіс масою в перерахунку на суху речовину 74,317 г., що знаходиться в кімнаті зберігання речових доказів Рахівського ВП Тячівського ВП ГУ НП в Закарпатській області, по вступу вироку в законну силу, ухвалено знищити.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави судові витрати в сумі 572 грн. за проведення експертизи наркотичних засобів (висновок № 6/77 від 16.02.2018).

Згідно вироку, ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

ОСОБА_6 у період із серпня 2017 року по 22.01.2018, за місцем свого проживання в кімнаті житлового будинку АДРЕСА_1 , діючи умисно отримавши після вирощування ним рослин коноплі листя та відокремивши їх від стовбура, незаконно виробив наркотичний засіб, який у подальшому, умисно, незаконно зберігав без мети збуту у вигляді речовини рослинного походження, зеленого кольору з характерним запахом, яка згідно висновку експерта №6/77 від 16.02.2018 є канабісом та відноситься до особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг яких заборонений, загальною масою 74, 317 г. 22.01.2018, о 14 год. 40 хв., під час проведенняогляду, наркотичну сировину було вилучено.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_7 просять змінити вирок суду від 30. 03. 2018 щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання та просять призначити останньому покарання у вигляді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. В обґрунтування своїх вимог вказують на те, що призначене судом першої інстанції ОСОБА_6 покарання не відповідає тяжкості злочину та особі обвинуваченого, а тому є несправедливими за своїм розміром та видом внаслідок суворості. Звертають увагу, що ОСОБА_6 свою вину у вчиненому визнав повністю, у вчиненому розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину,

-2-

що визнано судом першої інстанції пом`якшуючими покарання обставинами, при цьому обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено, проте всупереч вимогам ст. ст. 50, 65 КК України, суд першої інстанції прийшов до необґрунтованого висновку про обрання обвинуваченому покарання у виді арешту. При цьому, суд першої інстанції відхилив запропоновану прокурором ОСОБА_6 міру покарання у виді штрафу, зазначивши при цьому, що враховує те, що ОСОБА_6 раніше до кримінальної відповідальності не притягався, має на утриманні двох неповнолітніх дітей та констатував, що матеріалами справи не підтверджується участь ОСОБА_6 в АТО. Також зазначають про суперечливість висновку суду першої інстанції щодо неможливості виправлення ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства та залишив поза увагою законослухняну поведінку ОСОБА_6 з часу скоєння ним правопорушення. Вважають, що постановлений щодо ОСОБА_6 вирок не відповідає принципу верховенства права, призначене обвинуваченому покарання є явно несправедливим, що суперечить ст. 8 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та правовій позиції щодо дотримання справедливості Конституційного Суду України у рішенні від 30.01.2003 №3-рп/2003.

В апеляційній скарзі прокурор зазначає про допущені судом першої інстанції істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, у зв`язку з чим просить вирок суду від 30.03.2018 щодо ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадженні в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання. В обгрунтування своїх вимог прокурор вказує на недотримання судом першої інстанції вимог ч. 2 ст. 314-1 КПК України, у зв`язку з не вирішенням у підготовчому судовому засіданні питання про надання доручення органу з питань пробації на складання досудової доповіді стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 . На його думку, відсутність в матеріалах справи досудової доповіді та її не дослідження судом, свідчить про неналежне встановлення відомостей, що характеризують обвинуваченого, а відтак неналежне виконання судом вимог ст. 65 КК України та призначення обвинуваченому покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через суворість. Також звертає увагу на те, що у матеріалах справи міститься ухвала про доручення органу пробації в строк до 30.03.2018 підготувати досудову доповідь, проте жодних даних про надіслання вказаної ухвали суду адресату, матеріали кримінального провадження не містять.

Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, доводи обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 про задоволення апеляційної скарги, поданої обвинуваченим та прохання відмовити в задоволенні апеляційної скарги прокурора, думку прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу, висловивши заперечення щодо задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та його захисника, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи викладені в апеляційних скаргах колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника адвоката ОСОБА_7 підлягає задоволенню, а апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає, з таких підстав.
Згідно ст. 370 КПК України судове рішення у кримінальному провадженні є актом правосуддя, покликаним забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини, правопорядку та здійснення проголошеного Конституцією України принципу верховенства права. Тому суду слід неухильно додержуватись вимог про законність, обгрунтованість та вмотивованість вироку і ухвали в кримінальному провадженні.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі

-3-

об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до статті 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що під час судового розгляду ОСОБА_6 повністю визнавав себе винним у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення, що також підтвердив у суді апеляційної інстанції, у зв`язку з чим, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, в судовому засіданні зі згоди обвинуваченого та інших учасників судового процесу, суд першої інстанції, з`ясувавши добровільність позиції обвинуваченого та учасників судового провадження, правильність розуміння ними змісту вказаних обставин, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у пред`явленому йому обвинуваченні, а саме у незаконному виробництві та зберіганні наркотичних засобів без мети збуту, викладених у вироку, відповідають фактичним обставинам справи, підтверджуються перевіреними судом першої інстанції доказами та учасниками кримінального провадження не оскаржуються, а тому апеляційним судом у відповідності до ч.1 ст. 404 КПК України не перевіряються.

Що стосується доводів прокурора, наведених в апеляційній скарзі про незаконність і необґрунтованість вироку суду щодо ОСОБА_6 у зв`язку з відсутністю в матеріалах справи досудової доповіді відносно обвинуваченого, чим на його думку, суд першої інстанції допустив істотні порушення кримінального процесуального закону, колегія суддів, вважає такими, що не є підставою для скасування вироку і направлення кримінального провадження щодо ОСОБА_6 на новий розгляд до суду першої інстанції, оскільки відсутність такої доповіді не перешкодило і не могло перешкодити суду ухвалити по справі судове рішення.

Відповідно до ст. 314-1 КПК України з метою забезпечення суду інформацією, що характеризує обвинуваченого, а також прийняття судового рішення про міру покарання представник уповноваженого органу з питань пробації складає досудову доповідь за ухвалою суду.

Досудова доповідь складається щодо особи, обвинуваченої у вчиненні злочину невеликої або середньої тяжкості, або тяжкого злочину, нижня межа санкції якого не перевищує п`яти років позбавлення волі. Досудова доповідь щодо неповнолітнього обвинуваченого віком від 14 до 18 років складається незалежно від тяжкості вчиненого злочину, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Твердження прокурора про відсутність в матеріалах кримінального провадження даних про виконання судом першої інстанції вимог ст. 314-1 КПК України, спростовуються ухвалою Рахівського районного суду Закарпатської області від 23.03.2018 про доручення Рахівському РВ ВКП та пробації Західного міжрегіонального управління підготувати в строк до 30.03.2018 досудову доповідь щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , яка була направлена адресату для виконання 23. 03.2018 (а.м.к.п.26-28).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 412, ч. 1 ст. 415 КПК України перелік підстав, з яких суд апеляційної інстанції вправі скасувати судове рішення із призначенням нового судового розгляду є вичерпним.

У ст. 412 КПК України законодавець визначив, що невід`ємною властивістю поняття «істотність порушень вимог кримінального процесуального закону» є його здатність перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Тобто при вирішенні питання про те, чи було певне порушення КПК істотним та таким, що може потягнути за собою наслідки, визначені у ст. ст. 412, 415 КПК України, необхідно зважати на значимість тих процесуальних дій, які мали стати основою ухваленого судового рішення.

-4-

Посилаючись як на підставу для скасування вироку щодо ОСОБА_6 з призначенням нового розгляду, на ненадання досудової доповіді органом пробації та вважаючи таке порушення вимог ст. 314-1КПК України істотним, прокурор не наводить мотивів з яких це порушення вплинуло на незаконність та необґрунтованість судового рішення.

Як вбачається з вироку, судом першої інстанції у повній мірі були досліджені дані, які характеризують обвинуваченого, а відсутність досудової доповіді органу пробації не вплинуло в цілому на законність вироку в частині призначеного покарання, а тому це порушення кримінального процесуального закону не є істотним і не може бути підставою для скасування вироку з призначенням нового розгляду.

Крім того, висновок органу пробації не має для суду наперед встановленої сили, оскільки досудова доповідь органу пробації складається лише з метою забезпечення суду інформацією, що характеризує особу обвинуваченого, а у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 така інформація відображена у достатньому обсязі.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не допущено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, а відсутність досудової доповіді не є передбаченою ст. 415 КПК України підставою для скасування вироку суду та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Перевіряючи оскаржуване судове рішення в межах доводів апеляційної скарги обвинуваченого та його захисника - адвоката ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції не в повній мірі дотримався вимог ст. ст. 50, 65 КК України та роз`яснень, що містяться у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 "Про практику призначення судами кримінального покарання", внаслідок чого допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме не застосував закон, який підлягав застосуванню, що, відповідно до вимог ст. 409 КПК України, є підставою для зміни судового рішення.

Відповідно до ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з вимогами ст. 65 КК України суд призначає покарання в межах, встановлених у санкції статті (частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, враховуючи при цьому ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що містяться в п.2 постанови № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», з врахуванням ступеня тяжкості, обставин злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочини, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину тощо.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, врахувавши характер та суспільну небезпеку скоєного кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, пом`якшуючі обставини, якими є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, за відсутності обтяжуючих обставин, безпідставно прийшов до висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді арешту строком на шість місяців.

-5-

З вироку суду вбачається, що, призначаючи винному таке покарання, суд всупереч вищевказаним вимогам фактично не врахував того, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, що відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, наявність обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, відсутність обставин, які обтяжують покарання, наявність у ОСОБА_6 на утриманні двох неповнолітніх дітей, а також те, що санкція ч.1 ст. 309 КК України передбачає більш м`які види покарань, ніж арешт, та непереконливо мотивував свої висновки з приводу неможливості призначення обвинуваченому інших видів покарання, та те, що інші, менш суворі за видом покарання, будуть недостатніми для виправлення особи та попередження вчинення обвинуваченим ОСОБА_6 нових злочинів.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_6 у відповідності до ст. 89 КК України вважається таким, що не має судимості, посередньо характеризується за місцем проживання, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, вчинений ним злочин відноситься до середньої тяжкості, відсутні обставини, що обтяжують покарання. Крім того, обвинувачений у суді апеляційної інстанції повністю визнав свою вину, щиро розкаявся.

Таким чином, приймаючи до уваги ці та інші, наведені у вироку, обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого та відсутність обставин, які обтяжують його, тяжкість злочину, а також відсутність будь-яких об`єктивних даних, які б свідчили про неможливість виправлення ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства, колегія суддів дійшла висновку, що обвинуваченому ОСОБА_6 слід призначити покарання у виді штрафу у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, яке, на переконання апеляційного суду, буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових злочинів та відповідатиме визначеній ст. 50 КК України меті призначення покарання, принципам гуманності, індивідуалізації та достатності й буде справедливим.

З врахуванням наведеного, доводи апеляційної скарги прокурора задоволенню не підлягають, а обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 підлягають до задоволення, що зумовлює відповідно до вимог ст. ст.408, 409 КПК України змінити судове рішення в частині призначеного покарання.

Керуючись ст. ст. 404, 407,408, 409, 413,419 КПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргупрокурора Рахівського відділу Тячівської місцевої прокуратури ОСОБА_8 залишити без задоволення, а обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Рахівського районного суду Закарпатської області від 30.03.2018 щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання змінити.

Пом`якшити ОСОБА_6 призначене покарання за ч.1 ст.309 КК України до штрафу в розмірі 100 (сто) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700(одна тисяча сімсот) грн..

У решті вирок суду залишити без змін.

На ухвалу апеляційного суду безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду може бути подана касаційна скарга протягом 03 (трьох) місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: