Провадження № 1-кп/537/48/2020
Справа № 537/4098/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.05.2020 року Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі:

головуючого - судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

за участю прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

законного представника

обвинуваченого- ОСОБА_6 ,

представника

потерпілого- ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчук кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0001338 від 17.07.2019 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кременчука, українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 29.10.2018 року Крюківським районним судом м. Кременчука за ч.1 ст.185 КК України до 1 року позбавлення волі. На підставі ст.75, 104 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України,

безпосередньо після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив вирок про наступне:

І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.
ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин:

06.01.2019 року, близько 02 години, перебуваючи з потерпілим ОСОБА_8 в кімнаті № 4 секції № 22 будинку № 27 по вул. Шевченка в м. Кременчуці, побачив у потерпілого мобільний марки «Samsung» моделі SM-J320HZKDSEK, після чого у ОСОБА_4 виник злочинний умисел направлений на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою. Реалізючи свій умисел, ОСОБА_4 , умисно, діючи з корисливих мотивів та мети, повторно, шляхом зловживання довірою ОСОБА_8 , під приводом здійснення телефонного дзвінка, попрохав у потерпілого мобільний телефон, після чого скориставшись тим, що потерпілий не звертає на нього увагу, з місця вчинення злочину зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілоому матеріальну шкоду на суму, згідно висновку товарознавчої експертизи 1304,87 грн.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, 13.11.2019 року, близько 18 години 30 хвилин, переюуваючи поблизу під`їздного приміщення № 3 за адресою : АДРЕСА_3 , помітив у потерпілого ОСОБА_9 мобільний телефон, після чого у ОСОБА_4 виник злочинний умисел направлений на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою. Реалізючи свій умисел, ОСОБА_4 , умисно, діючи з корисливих мотивів та мети, повторно, шляхом зловживання довірою ОСОБА_9 , під приводом здійснення телефонного дзвінка, попрохав у потерпілого мобільний телефон, марки «Meizu M5C» EMEI: НОМЕР_1 / НОМЕР_2 після чого, скориставшись тим, що потерпілий не звертає на нього увагу, з місця вчинення злочину зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілоому матеріальну шкоду на суму, згідно висновку товарознавчої експертизи 1442,40 грн.

Своїми умисними діями, що виразилися у заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчиненому повторно, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.190 КК України.
ІІ. Позиція обвинуваченого.
Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні вину у вчиненні злочину визнав в повному обсязі. Вказав, що вчинив злочин при обставинах, які правильно вказані в обвинувальному акті, вказавши, що взяв мобільний телефон у потерпілого ОСОБА_8 та ОСОБА_9 під приводом здійснення дзвінка і скориставшись тим, що потерпілі не звертали на нього увагу, з місця вчинення злочину зник, викрадені телефони в подальшому продав невідомій особі за 1000 грн. та 500 грн., гроші витратив на власні потреби. Щиро розкаюється у скоєному і прохає його суворо не карати. На даний час шкода потерпілим не відшкодована.

ІІІ. Досліджені в судовому засіданні докази.

Потерпілі ОСОБА_8 , ОСОБА_9 в судове засіданні не з`явилися з невідомих суду причин, хоча були належним чином повідомені про місце і час судового засідання, але надали суду заяву, згідно яких прохають судовий розгляд проводити без їх участі, покарання винести на розсуд суду, потерпілий ОСОБА_8 цивільний позов підтримує в повному обсязі.

Представник потерпілого - адвокат ОСОБА_7 в судовому засіданні цивільний позов підтримує в повному обсязі і прохає його задовольнити. Стосовно призначення покарання покладається на розсуд суду.

Крім повного визнання обвинуваченим ОСОБА_4 своєї вини у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України його вина повністю підтверджується дослідженими в ході судового розгляду доказами :

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 07.01.2019 року, згідно якого ОСОБА_8 повідомив про вчинене відносно нього пограбування мобільного телефону обвинуваченим;

- протоколом огляду місця події від 07.01.2019 року з план-схемою та фототаблицею, згідно якого був проведений огляд місця вчинення злочину з дозволу власника ОСОБА_10 ;

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 13.11.2019 року, згідно якого ОСОБА_9 повідомив про вчинене відносно нього пограбування мобільного телефону обвинуваченим;

- висновком судової - товарознавчої експертизи № 2611/19 від 29.07.2019 року, згідно якої вартість викраденого мобільного телефону марки «Samsung» моделі SM-J320HZKDSEK, складає 1304,87 грн.;

- висновком судової - товарознавчої експертизи № 3842/19 від 19.11.2019 року, згідно якої вартість викраденого мобільного марки «Meizu M5C» EMEI: НОМЕР_3 , складає 1442,40 грн.

ІV. Оцінка суду.
Крім повного визнання соєї вини ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, його вина повністю підтверджується, як його показаннями, так і іншими доказами по справі.

Суд приймаючи дане рішення виходив з наступного:

Відповідно до ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів, з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Відповідно до ст.ст. 84, 85 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Докази повинні бути належними, тобто такими, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Також, докази повинні бути допустимими, тобто такими, що отримані у порядку, встановленому цим Кодексом.
Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках - на потерпілого.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 12 рп/2011 від 20 жовтня 2011 року визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.
Враховуючи показання обвинуваченого, суд вважає, що його показання є наданими суду без будь яких сумнівів та суперечностей, що суд сприймає, як беззаперечний, належний та допустимий доказ вини обвинуваченого у вчиненні даного злочину.

Приймаючи таке рішення, суд також враховує, що обставини вчинення злочину ОСОБА_4 вказує послідовно, логічно, його показання стосовно вчинення злочинів повністю співпадають з висновками судово - товарознавчої експертизи, протоколами про вчинення злочину, іншими доказами.

Враховуючи викладене, в сукупності з іншими обставинами вчинення злочину дають обґрунтовані підстави вважати обставини злочину, вказаними обвинуваченим ОСОБА_4 правдивими та достовірними і відсутності причини вважати їх надуманими чи необґрунтованими.

Отже, в даному кримінальному провадженні суд знаходить, що стороною обвинувачення доведено подію кримінального правопорушення, зокрема час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення, також, винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, що можливо встановити із показань показань обвинуваченого ОСОБА_4 ,висновками судово-товарознавчих експертиз та іншими доказами по справі.
Всі докази на підтвердження доведеності вини ОСОБА_4 оцінені судом, як кожен окремо, так і в своїй сукупності. Вказані докази передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані у відповідності з чинним кримінально процесуальним законодавством.
Відповідно до ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ «суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».
Оцінка доказів, в розумінні практики Європейського суду з прав людини, суд керується критерієм поза розумним сумнівом. Таке доведення випливає із сукупності ознак чи неспростованих презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою («Кобець проти України», № 16437/08, п. 43, рішення від 14 лютого 2008).
Суд визнає докази обвинувачення належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують винуватість ОСОБА_11 у вчиненні ним злочину передбаченого ч.2 ст.190 КК України.
Отже, дослідивши під час судового розгляду надані сторонами та іншими учасниками кримінального провадження докази на предмет їх належності, достовірності, допустимості і достатності відповідно до ст. 94 КПК України, суд приходить до висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 правильно кваліфіковано за ч.2 ст.190 КК України, так як він своїми умисними діями, що виразилися у заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчиненому повторно, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.190 КК України.
Вина ОСОБА_4 виходячи з критерію поза розумним сумнівом, доведена повністю.
V. Призначення покарання.
Призначаючи покарання обвинуваченому суд керується загальними засадами кримінального провадження, визначеними в ст. 7 КПК України, статтями, 50, 65-67 КК України. Відповідно до положень яких покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність. При призначенні покарання суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного, особу обвинуваченого, обставини, що пом?якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Згідно п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 « Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначення покарання суди мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного, особу обвинуваченого, те, що ОСОБА_4 , згідно вимоги МВС України раніше притягувався до кримінальної відповідальності, на диспансерному обліку в Кременчуцькому обласному наркологічному та Кременчуцькому обласному психоневрологічному диспансерах у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, працездатний, але офіційно не працює, тобто не займається суспільно - корисною працею.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 , згідно ст. 66 КК України є щире каяття, так як щире каяття припускає критичну оцінку особою своєї злочинної поведінки шляхом визнання вини і готовності нести кримінальну відповідальність та вчинення злочину неповнолітнім.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 , згідно ст. 67 КК України судом не встановлено.

Згідно до ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права». У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
При цьому, суд, окрім наведених вище мотивів враховує, що відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.
Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину.
При вирішенні питання про призначення ОСОБА_4 покарання за ч.2 ст.190 КК України суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості, наявність обставин, що пом`якшують покарання та відсутність обставин що обтяжують покарання.
Також, суд бере до уваги, що ОСОБА_4 29.10.2018 року засуджений Крюківським районним судом м. Кременчука за ч.1 ст.185 КК України до 1 року позбавлення волі. На підставі ст.ст.75, 104 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік. Однак, обвинуваченний вчинив новий злочин проти власності під час іспитового строку, що вказує на те, що обвинувачений належних висновків не зробив і продовжив злочинну діяльність.

Суд бере до уваги, що на час судового розгляду кримінального провадження з боку ОСОБА_4 потерпілим ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , не було здійснено будь-яке відшкодування завданої шкоди.

З огляду на наведене, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання в межах санкції закону за вчинений ним злочин, у виді позбавлення волі, відповідно до позиції прокурора в судових дебатах.

Представник потерпілого ОСОБА_8 - ОСОБА_7 , представник Служби у справах дітей ОСОБА_6 в судових дебатах висловив думку щодо призначення покарання ОСОБА_4 в межах санкції, передбаченої ч.2 ст.190 КК України.

Суду не було подано доказів в обґрунтування неможливості утримання ОСОБА_4 за станом здоров`я в умовах ізоляції від суспільства.

Враховуючи викладене та особу обвинуваченого, обставини вчиненого ним злочину, його суспільно- небезпечні наслідки та відношення обвинуваченого до вчиненого, наявність обставин, які пом`якшують покарання та відсутність обставин які обтяжують покарання, думку прокурора, думку потерпілих, суд приходить до висновку, що виправлення, соціальна реабілітація обвинуваченого, а також запобігання вчиненню нових злочинів не можливі без реального відбуття ним покарання, що відповідає справедливому співвідношенню між вчиненим злочином та заходами, які застосовуються до винного і зумовлені метою кримінального покарання, є необхідними і не надмірними. Саме таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення нових злочинів.

Під час досудового розслідування щодо ОСОБА_4 не обирався запобіжний захід.

Враховуючи процесуальну поведінку обвинуваченого та вчинені ним злочини під час іспитового строку, суд вважає на необхідне обрати ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу запобіжний захід у виді тримання під вартою.

VІ. Інші рішення щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку.
В ході судового розгляду потерпілим ОСОБА_8 заявлено цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_4 про стягнення майнової та моральної (немайнової ) шкоди, а саме стягнути з ОСОБА_4 на його користь завдану матеріальну шкоду в розмірі 1900 грн. та моральну шкоду, яка полягає в заподіянні йому психологічних (моральних) страждань, яку він оцінює у 10000 грн.

В ст.129 КПК України встановлено, що ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Згідно ст.ст.1166,1167 ЦК України передбачено загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду та право вимоги до винної особи .
Відповідно до ст. ст.22,23 ЦК України, особа має право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Майнова шкода полягає у відшкодуванні завданих особі збитків в результаті порушення її цивільного права. Моральна шкода полягає, в тому числі, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Судом встановлено, що в результаті злочину потерпілому ОСОБА_8 завдана майнова шкода, яка виразилась в втраті особистого майна потерпілого-мобільного телефону, вартість якого складає, згідно чивновку експерта № 2611/19 від 29.07.2019 року 1304,87 грн., яка на час судового розгляду обвинуваченим потерпілому не відшкодована.
Судом встановлено, що вчиненим злочином потерпілому завдано моральну шкоду, яка виразилась у перенесеними останнім фізичними та моральними стражданнями внаслідок спричинення злочину, у емоційних та душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з неправомірними діями обвинуваченого та перенесеного нервового потрясіння, в нього порушився нормальний життєвий уклад, тощо.

Обвинувачений ОСОБА_4 цивільний позов в частині відшкодування завданої майнової шкоди визнав в повному обсязі, а в частині завданої моральної шкоди не визнав.

Виходячи зі змісту Постанови Пленуму Верховного Суд України від 31 березня 1995 року № 4 „ Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди моральна шкода може полягати , зокрема : у приниженні честі , гідності, порушенні стосунків з оточуючими людьми, моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, що потребує додаткових зусиль для організації свого життя, тощо.

Враховуючи вищевикладені обставини, а саме: тривалість моральних страждань потерпілого, їх характер, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останньої в її заподіянні, що завдало потерпілому моральних страждань, суд приходить до висновку, що вимога потерпілого щодо стягнення на його користь моральної шкоди в сумі 10000 грн. належним чином обґрунтовані частково, а тому слід стягнути з ОСОБА_4 на користь потерпілого ОСОБА_8 моральну шкоду в сумі 1000 грн.

На підставі ст.120 КПК України суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого на користь потерпілого ОСОБА_8 витрати на правничу допомогу в сумі 3000 грн.

Керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, ст.ст. 50, 65, 66, 67 КК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим за ч.2 ст. 190 КК України та призначити покарання у виді 1 року позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71 КК України до покарання, призначеного за цим вироком частково приєднати покарання за вироком Крюківського районного суду м. Кременчука від 29.10.2018 року і за сукупністю вироків визначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавленні волі на строк 1 рік 1 місяць.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу обрати тримання під вартою, арештувавши в залі суду негайно.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з часу затримання, тобто з 18.05.2019 року.

Цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_4 про стягнення майнової та моральної ( немайнової ) шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_8 завдану майнову шкоду в сумі 1304, 87 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_8 завдану моральну шкоду в сумі 1000 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_8 витрати на правничу допомогу в сумі 3000 грн.

В іншій частині позову - відмовити.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Подання апеляційної скарги на вирок суду зупиняє набрання ним законної сили.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Судові рішення суду апеляційної інстанції набирають законної сили з моменту їх проголошення.

Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду через Крюківський районний суд м. Кременчука протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги .

Обвинуваченому роз`яснити його право ознайомитися з журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження. Обвинуваченому , до якого застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, роз`яснюється право заявляти клопотання про доставку в судове засідання суду апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1