Справа № 502/1589/19
Провадження № 1-кп/515/2290/19
Татарбунарський районний суд Одеської області
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2019 року Татарбунарський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

особи, щодо якої передбачається застосування

примусових заходів медичного характеру ОСОБА_4

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Татарбунари Одеської області клопо- тання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000314 від 20.05.2019 р., відносно

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1

у м.Одеса, громадянина України, з середньою освітою, не працю

ючого, не одруженого, не судимого, зареєстрованого у

АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою:

АДРЕСА_2 ,

який вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.15 ч.1 ст.152 КК України,

В С Т А Н О В И В:

17 жовтня 2019 року до Татарбунарського районного суду Одеської області на підставі ухвали Одеського апеляційного суду від 18.09.2019 р. надійшло клопотання слідчого СВ Кілійського ВП Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , затверджене прокурором Ізмаїльсь- кої місцевої прокуратури ОСОБА_7 , про застосування примусових заходів медичного характе- ру у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000314 від 20.05. 2019 р., відносно ОСОБА_4 , який вчинив кримінальне правопору- шення, передбачене ч.3 ст.15 ч.1 ст.152 КК України.

З клопотання слідує, що 20 травня 2019 р. приблизно о 14 год. 30 хв. (більш точного часу в ході досудового розслідування встановити не виявилося можливим) ОСОБА_4 , перебуваючи на пе- рехресті вулиць Суворова та Айвова у м.Вилкове Кілійського району Одеської області, підійшов до потерпілої ОСОБА_8 , 1969 р. народження, яка здійснювала рух по вул.Суворова, та діючи умисно, з метою задоволення статевої пристрасті, посягаючи на свободу, честь і гідність потерпі- лої ОСОБА_8 , з метою подолання опору та пригнічення її волі, штовхнув обома руками остан- ню у спину, від чого вона впала на землю та почала звати на допомогу. Після цього ОСОБА_4 шляхом застосування фізичної сили сів зверху на потерпілу, утримуючи її руки своїми руками, та почав висказувати намір задоволення статевої пристрасті оральним шляхом, при цьому взявши за пояс штанів, у яких він був одягнений. Однак, свій протиправний намір не зміг довести до кінця з причин, що не залежали від його волі, так як його дії були помічені свідком ОСОБА_9 та після усвідомлення ОСОБА_4 , що його дії помічені, він піднявся з потерпілої ОСОБА_8 та зник у невідомому напрямку.

Згідно висновку амбулаторної судово-психіатричної експерти № 229 від 15.07.2019 р., ОСОБА_4 в період часу, що стосується вчиненню кримінального правопорушення, у якому він підозрю- ється, страждав на хронічне захворювання у вигляді «Шизотипового розладу» (що відповідає діаг- ностичним критерієм рубрики F21 за Міжнародною класифікацією хвороб 10-го перегляду), за своїм психічним станом він не здатний усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_4 , в період часу, що відноситься до вчинення кримінального правопорушення, у якому він підозрюєть- ється, у тимчасовому розладі психічної діяльності не перебував. Однак на теперішній час ОСОБА_4 страждає на психічне захворювання у вигляді «Шизотипового розладу» (що відповідає діаг- ностичним критерієм рубрики F21 за Міжнародною класифікацією хвороб 10-го перегляду), за своїм психічним станом він не здатний усвідомлювати свої дії та керувати ними, а тому потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закла- ду з наданням психіатричної допомоги із посиленим наглядом.

У судовому засіданні прокурор підтримав заявлене клопотання, наполягаючи на його задоволе- нні.

ОСОБА_4 та його захисник заперечували проти заявленого клопотання. посилаючись на те, що після проходження судово-психіатричної експертизи ОСОБА_4 проходить лікування амбу- латорно від виявленого у нього психічного захворювання під постійним наглядом своєї матері ОСОБА_10 . Враховуючи, що ОСОБА_4 раніше до кримінальної відповідальності не притя- гувався, у період досудового розслідування і після нього будь-яких злочинів не вчиняв, вважали, що поміщення його до психіатричного закладу з посиленим наглядом буде ускладнювати його лі- кування, а тому просили відмовити у задоволенні заявленого клопотання.

Судом були досліджені надані матеріали кримінального провадження: витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 00000314 від 20.05.2019 р. за ознаками злочину, передба- ченого ч.3 ст.15 ч.1 ст.152 КК України; рапорти старшого інспектора-чергового Кілійського ВП Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області про вчинення замаху на зґвалтування ОСОБА_8 ; за- ява ОСОБА_8 по замах на її зґвалтування; протокол огляду місця події від 20.05.2019 р.; прото- коли проведення слідчого експерименту від 21.05.2019 р. за участю потерпіої ОСОБА_8 та сві- дка ОСОБА_9 ; протокол затримання за підозрою у вчинені злочину ОСОБА_4 ; вис- новок судово-психіатричної експертизи № 229 щодо ОСОБА_4 , тощо (а.с.60, 61, 62, 63, 64, 65-66, 67-68, 69-70, 71-72, 73-75, 76-80, 81-87).

На підставі досліджених матеріалів судом встановлено, що суспільно небезпечні дії ОСОБА_4 підпадають під ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 ч.1 ст. 152 КК України, що виразилися в незакінченому замаху на зґвалтування.

Суд, проаналізувавши матеріали справи, заслухавши думки прокурора, ОСОБА_4 , його за- хисника, вважає, що клопотання підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 КК України, не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані не- осудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хро- нічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або ін- шого хворобливого стану психіки.

В силу ст.92 КК України, примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпеч- них діянь.

За змістом п.1 ч.1 ст.94 КК України, залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатрич- ного закладу з посиленим наглядом.

Згідно п.15 постанови Пленуму Верховного Суду № 7 від 03.06.2005 р. «Про практику застосу- вання судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», визначаючи відповідно до ч.ч.3-5 ст.94 КК тип психіатричного закладу, до якого слід госпіталізувати неосуд- ного, необхідно виходити як з його психічного стану, так і з характеру вчиненого ним суспільно небезпечного діяння. Для об`єктивної оцінки ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб (ч.1 ст.94 КК) суд має спочатку з`ясувати думку експертів-психіатрів стосовно виду примусових заходів медичного характеру, які можуть бути призначені психічно хворій особі в разі визнання її неосудною, а потім, з урахуванням висновків експертів і характеру вчиненого цією особою суспільно небезпечного діяння, ухвалити рішення про вибраний ним вид примусових за- ходів медичного характеру (тип психіатричного закладу, який його здійснюватиме).

У відповідності з вимогами ч.2 ст.513 КПК України, визнавши доведеним, що ця особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопоруше- ння захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд поста- новляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

Сукупність наведених доказів свідчить про те, що ОСОБА_4 вчинив суспільно-небезпечне діяння, передбачене ч.3 ст.15 ч.1 ст.152 КК України, в стані неосудності і відповідно до вимог ч. 2 ст.19 КК України не підлягає кримінальній відповідальності, тому згідно п.2 ч.1 ст.94 КК Украї- ни суд вважає за необхідне застосувати до нього примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу з посиленим наглядом.

Виходячи із роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені у п.15 постанови № 7 від 03.06.2005 р. «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», суд не визначає лікувальну установу, в якій до особи будуть застосовані примусові заходи медичного характеру та не визначає строк, на який ці заходи призначені.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 у вигляді домашнього арешту закінчився 16 серпня 2019 року, підстав для обрання запобіжного заходу в судовому засіданні немає.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

На підставі зазначеного та керуючись ст.ст.2, 19, 93, 94 КК України, ст.ст.369-372, 512, 513 КП К України, суд

У Х В А Л И В:

Клопотання слідчого СВ Кілійського ВП Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_11 про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_4 у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу з посиленим наглядом задо- вольнити.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який скоїв суспі- льно небезпечне діяння, передбачене ч.3 ст.15 ч.1 ст.152 КК України, примусові заходи медич- ного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу з посиленим наглядом.

На ухвалу протягом 30 днів з дня її проголошення може бути подана апеляційна скарга до Оде- ського апеляційного суду через Татарбунарський районний суд Одеської області.

Відповідно до ст.532 КПК України, ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя ОСОБА_1