Чортківський районний суд Тернопільської області
копія
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"31" січня 2020 р. Справа № 608/2360/19
Номер провадження1-кп/608/69/2020
Чортківський районний суд Тернопільської області в складі:
головуючої судді ОСОБА_1
при секретарі судового засідання ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3
потерпілого ОСОБА_4
особи, щодо якої вирішуються питання ОСОБА_5
законного представника ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7 ,
В С Т А Н О В И В :
20.10.2019 року, близько 05 години 00 хвилин, ОСОБА_5 , перебуваючи в будинку, де він спільно проживає разом із батьками, та
який знаходиться за адресою: с. Колиндяни, Чортківського району, Тернопільської області,
діючи умисно, таємно, шляхом вільного доступу, з метою викрадення чужого майна,
переконавшись що його дії не будуть помічені потерпілим, який перебував в той час у
будинку, викрав телевізор марки «LIBERTON» моделі «LED 2420 ASHDR» сірого
кольору, що належить його батькові ОСОБА_4 , вартістю 1 858 гривень 33 копійки. Після цього, вищевказаний телевізор марки «LIBERTON» моделі «LED 2420 ASHDR» сірого кольору, ОСОБА_5 здав у ломбард «Скарбниця», що за адресою: м. Чортків, вул. Шевченка, 30 Тернопільської області. Таким чином, ОСОБА_5 , своїми умисними діями спричинив потерпілому ОСОБА_4 матеріальну шкоду на загальну суму 1858 гривень 33 копійки
Таким чином, ОСОБА_5 вчинив суспільно небезпечне діяння, передбачене ч. 1 ст. 185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжку).
Слідчий СВ Чортківського ВП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_8 звернувся до суду з клопотанням, затвердженим прокурором Чортківської місцевої прокуратури ОСОБА_3 про застосування до ОСОБА_5 примусових заходів медичного характеру у вигляді надання примусової амбулаторної психіатричної допомоги на базі КНП «Чортківська центральна комунальна районна лікарня», посилаючись на те, що на час скоєння злочину ОСОБА_5 , згідно висновку судово-психіатричного експерта № 507 від 21 листопада 2019 року, в період, який відноситься до інкримінованого йому злочину, страждав на розлади особистості та поведінки внаслідок дисфункції головного мозку (ЧМТ 1992, 1996 рр.), з вираженим психоорганічним синдромом по змішаному типу, що сягає рівня хронічного психозу, тому він не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. В теперішній час, ОСОБА_5 страждає на розлади особистості та поведінки внаслідок дисфункції головного мозку (ЧМТ 1992, 1996 рр.), з вираженим психоорганічним синдромом по змішаному типу, що сягає рівня хронічного психозу, тому він не може усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_5 потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру у вигляді амбулаторної примусової психіатричної допомоги. Дане захворювання не являється тимчасовим.
У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримала, просила задоволити з підстав, викладених в ньому.
Потерпілий ОСОБА_4 клопотання прокурора підтримує, просить задоволити.
Захисник адвокат ОСОБА_7 та законний представник ОСОБА_5 ОСОБА_6 у судовому засіданні вважають за необхідне клопотання задоволити та застосувати до ОСОБА_5 примусові заходи медичного характеру, у вигляді амбулаторної примусової психіатричної допомоги.
Особа, щодо якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_5 вину визнає повністю, не заперечує проти задоволення клопотання про застосування щодо нього примусових заходів медичного характеру.
Суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження, виходячи із положень ст. ст. 93, 94 КК України, ст.ст. 512, 513 КПК України, роз`яснень пленуму Верховного Суду України, що викладені у постанові № 7 від 03 червня 2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», Закону України «Про психіатричну допомогу» та вважає за необхідне зазначити про таке.
Згідно ст. 19 Закону України «Про психіатричну допомогу», примусові заходи медичного характеру застосовуються за рішенням суду у випадках та в порядку, встановлених Кримінальним, Кримінально-процесуальним кодексами України, цим Законом та іншими законами.
У відповідності до положень ч. 2 ст. 19 КК України, не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого даним кодексом, перебувала у стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.
Згідно з п.1 ч. 1 ст. 503 КПК України, кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності, а враховуючи фактичні дані, зафіксовані у висновку судово-психіатричного експерта, є достатні підстави так вважати.
Примусові заходи медичного характеру застосовуються лише до осіб, які є суспільно небезпечними, що передбачено ст. 503 ч.4 КПК України.
Статтею 513 КПК України імперативно передбачено, що під час постановлення ухвали щодо застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує, чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення, чи вчинено суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення, чи вчинено це діяння певною особою; чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення в стані неосудності; чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які саме.
Враховуючи наведене, суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 185 Кримінального кодексу України, у зв`язку з чим кваліфікує дії останнього, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).
Однак, у відповідності до висновку судово-психіатричного експерта № 507 від 21 листопада 2019 року, ОСОБА_5 в теперішній час страждає на розлади особистості та поведінки внаслідок дисфункції головного мозку (ЧМТ 1992, 1996 рр.), з вираженим психоорганічним синдромом по змішаному типу, що сягає рівня хронічного психозу, тому він не може усвідомлювати свої дії та керувати ними. В період який відноситься до інкримінованого йому злочину ОСОБА_5 страждав на розлади особистості та поведінки внаслідок дисфункції головного мозку (ЧМТ 1992, 1996 рр.), з вираженим психоорганічним синдромом по змішаному типу, що сягає рівня хронічного психозу, тому він не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. Виходячи з всього вищевказаного, ОСОБА_5 потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру у вигляді амбулаторної примусової психіатричної допомоги.
Таким чином, у судовому засіданні встановлена неосудність ОСОБА_5 на момент вчинення суспільно-небезпечного діяння, так як він не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними в період вчинення інкримінованого діяння і на даний час також не може віддавати звіт своїм діям та керувати ними.
У відповідності до вимог ст.ст. 19, 94 КК України до осіб, визнаних судом неосудними, залежно від характеру і тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння та ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, може бути застосована госпіталізація до психіатричних закладів зі звичайним, посиленим чи суворим наглядом або їм може бути надана у примусовому порядку амбулаторна психіатрична допомога за місцем проживання.
З огляду на викладене, враховуючи конкретні обставини вчинення суспільно -небезпечного діяння, дані про характер і тяжкість наявного у ОСОБА_5 психічного захворювання, зокрема дані, що містяться у висновку № 507 від 21.11. 2019 року судово- психіатричного експерта, суд приходить до висновку про обґрунтованість клопотання та наявність правових підстав для застосування до ОСОБА_5 саме зазначеного виду примусового заходу медичного характеру, у зв`язку з наявним у нього психічним захворюванням.
Питання про речові докази вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 19, 93, 94 Кримінального Кодексу України, постановою Пленуму Верховного Суду України № 7 від 03 червня 2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», Законом України «Про психіатричну допомогу», ст.ст. 1-29, 100, 369-372, 376, 512, 513 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИВ :
Застосувати відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , примусові заходи медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку на базі КНП «Чортківська центральна комунальна районна лікарня».
Речові докази у кримінальному провадженні телевізор марки LIBERTON» моделі «LED 2420 ASHDR» сірого кольору, повернути потерпілому ОСОБА_4 .
Ухвала може бути оскаржена до Тернопільського апеляційного суду через Чортківський районний суд Тернопільської області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня проголошення ухвали.

Суддя/підпис/

Копія вірна:

Оригінал ухвали знаходиться в матеріалах справи № 608/2360/19

Ухвала набрала законної сили " " __________________ року.

Суддя: ОСОБА_1

Копію ухвали видано " " __________________ року.

Секретар: