ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 345/3339/16-кГоловуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/122/20 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.2 ст.125 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2020 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах Тернопільського апеляційного суду в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю - секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченої ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000342, за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_7 на ухвалу Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23.01.2020 року, -

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відмовою потерпілої ОСОБА_8 від обвинувачення.

Цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_7 про відшкодування шкоди, завданої злочином вирішено залишити без розгляду.

Своє рішення суд мотивував тим, що згідно п.7 ч.1 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається у разі, якщо потерпілий відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23.01.2020 року та ухвалити виправдувальний вирок відносно неї.

Вважає, що відмова потерпілої від обвинувачення не може бути єдиною підставою для закриття кримінального провадження і тому в судовому засіданні повинні бути встановлені всі обставини події та відсутність в її діях ознак злочину.

Також просить суд дослідити докази, що є у матеріалах справи, зокрема наданий обвинуваченою ОСОБА_7 компакт-диск з відеодоказами обставин події 07.03.2016 року; компакт-диск наданий потерпілою ОСОБА_8 ; протокол проведення слідчого експерименту від 20.07.2016 року з оригіналами фото-таблиць із доказами їх створення саме під час проведення слідчого експерименту.

Звертає увагу на те, що 18 лютого 2020 року набуде законної сили вирок Калуського міськрайонного суду в справі, в якій потерпіла ОСОБА_8 засуджена за вчинення кримінального правопорушення відносно ОСОБА_7 , що повинно бути враховано при дослідженні доказів по справі.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду; обвинувачену ОСОБА_7 , яка підтримала подану апеляційну скаргу та, навівши аналогічні викладеним у ній мотиви, просить скасувати оскаржуване рішення так винести виправдувальний вирок відносно неї; прокурора, який рішення місцевого суду вважає законним та обґрунтованим і тому просить залишити його без зміни; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Постановляючи ухвалу про закриття кримінального провадження, місцевий суд керувався тим, що під час судового розгляду кримінального провадження, яке було розпочато за заявою потерпілої, остання подала заяву про відмову від обвинувачення та закриття кримінального провадження, яке відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 477 КПК (у редакції норми станом на час вчинення діяння, досудового розслідування та звернення до суду з обвинувальним актом) належало до таких, що здійснюються у формі приватного обвинувачення.

Вирішуючи питання про правомірність закриття судом першої інстанції кримінального провадження, розпочатого за процедурою приватного обвинувачення, слід виходити із загальних положень КПК з урахуванням завдань кримінального провадження, засад верховенства права та диспозитивності, а також дотримуючись балансу публічних та приватних інтересів і загальної справедливості судового провадження.

Згідно ст.477 КПК України, кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення є провадження, яке може бути розпочате слідчим, прокурором лише на підставі заяви потерпілого щодо кримінальних правопорушень, передбачених, зокрема ст.125 КК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 26 КПК кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення розпочинається лише на підставі заяви потерпілого. Відмова потерпілого, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представника від обвинувачення є безумовною підставою для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі N 288/1158/16 вказано на те, що критерієм розмежування кримінальних проваджень у формі приватного та публічного обвинувачення є зумовлене характером і наслідками протиправного діяння співвідношення публічного і приватного інтересу як об`єктів кримінально-правового захисту. Від такого співвідношення залежать передбачені законом способи вирішення конфлікту між винним і потерпілим, у тому числі можливість його розв`язання без застосування заходів кримінальної репресії.

Попри суспільну небезпечність кримінальних правопорушень приватного обвинувачення, як і будь-яких інших злочинів, їх визначальною ознакою є домінування приватного інтересу над публічним, яке надає вирішального значення волевиявленню потерпілого для притягнення чи непритягнення особи до кримінальної відповідальності. Головна ідея запровадження цієї особливої кримінальної процедури у правову систему України полягає в тому, що законодавець надає пріоритет свободі особистості у царині, яка віддана на розсуд індивіда і не може бути об`єктом втручання держави.

Системний аналіз приписів ч. 4 ст. 26, п. 7 ч. 1 ст. 284 та ст. 477 КПК, з урахуванням наведених положень у постанові Великої Палати Верховного Суду, свідчить, що волевиявлення потерпілого у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення є вирішальним у питаннях щодо початку та припинення (закриття) такого провадження. Виникнення у потерпілого права відмови від обвинувачення у такому провадженні нерозривно пов`язане із моментом реалізації початку досудового розслідування, і кримінальним процесуальним законом не передбачено можливості обмеження названого права потерпілого в цьому провадженні.

Зважаючи на те, що потерпіла ОСОБА_8 відмовилась від обвинувачення відносно ОСОБА_7 за ч.2 ст.125 КК України, яке було розпочато за її завою, тому навіть попри заперечення обвинуваченої щодо закриття кримінального провадження, суд першої інстанції, діючи у відповідності до положень ч.7 ст.284 КПК України, правильно закрив кримінальне провадження.

Це рішення місцевого суду належним чином умотивоване та сумніві у колегії суддів не викликає.

Доводи обвинуваченої ОСОБА_7 про відсутність підстав для закриття провадження з мотивів необхідності ухвалення відносно неї виправдувального вироку, колегія суддів вважає безпідставними та необґрунтованими, оскільки вони є суб`єктивною оцінкою апелянта правових норм, які регламентують порядок закриття кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції, якою закрито кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відмовою потерпілої ОСОБА_8 від обвинувачення є законною та обґрунтованою і підстав до її скасування, про що ставить питання апелянт, не вбачає.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23 січня 2020 року, якою закрито кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відмовою потерпілої ОСОБА_8 від обвинувачення без змін.

Ухвала набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.