ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 662/1571/19 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження: 11-кп/819/47/20 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія:ч.2 ст. 125 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4
при секретарі: ОСОБА_5
за участі прокурора: ОСОБА_6
обвинуваченого: ОСОБА_7
адвоката: ОСОБА_8
потерпілої: ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №0000314 за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Новотроїцького районного суду Херсонської області від 11 вересня 2019 року, відносно:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Катеринівка, Новотроїцького району, Херсонської області, громадянина України, зареєстрованого та фактично проживаючого: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України,-
ВСТАНОВИЛА:

Вироком Новотроїцького районного суду Херсонської області від 11 вересня 2019 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України і призначено покарання у виді штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 1894, 55 грн. матеріальної шкоди, та 6000 грн. моральної шкоди. В іншій частині позову відмовлено.
Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 24.05.2019 року близько 17 годин, знаходячись на території подвір`я знайомої ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_2 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння під час суперечки, яка виникла раптово, на ґрунті особистих неприязних відносин, умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 наніс один удар кулаком правої руки по обличчю в область перенісся та один удар по правій руці. Від отриманих тілесних ушкоджень потерпіла отримала легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я у вигляді струсу головного мозку, крововиливів на віках обох очей, крововиливу на внутрішній поверхні фаланги першого пальця правої кисті.
Суд кваліфікував дії обвинуваченого за ч.2 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що потягло короткочасний розлад здоров`я.
Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 просить вирок в частині покарання та цивільного позову змінити, зменшити розмір штрафу до мінімального 850 грн., зменшити розмір моральної шкоди до 3000 грн.
Захисник стверджує, що призначене ОСОБА_7 покарання є надмірно суворим.
Призначаючи покарання у виді штрафу у максимальному розмірі, суд не врахував неправомірну поведінку потерпілої, та не в повній мірі взяв до уваги дані про особу обвинуваченого.
На думку захисника, судом також не враховано те, що ОСОБА_7 є особою пенсійного віку, не має постійного джерела отримання доходу, проживає за рахунок тимчасових заробітків.
Твердить, що суд безпідставно не врахував визнання обвинуваченим вини та щире каяття, як обставини, що пом`якшують покарання, те що він раніше не судимий, не заперечував проти відшкодування майнової шкоди на лікування та частково моральної шкоди, що свідчить про його щире каяття. Обвинувачений не заперечував факту нанесення потерпілій тілесних ушкоджень, вважає, що такі дії є протиправними з його сторони, однак до такого вчинку його спонукала поведінка потерпілої.
Крім того, захисник не погоджується із вироком суду в частині стягнення з обвинуваченого на користь потерпілої грошових коштів у розмірі 6000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, з підстав немотивованості судового рішення в цій частині.
Вказує, що у вироку не вказано , з якого розрахунку виходив суд, приймаючи рішення про стягнення вказаної суми та не врахував майновий стан обвинуваченого.
Інші учасники судового провадження вирок не оскаржували.
Позиції учасників судового провадження, висловлені в ході апеляційного перегляду.
Під час апеляційного розгляду адвокат ОСОБА_8 , обвинувачений ОСОБА_7 підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.
Прокурор та потерпіла ОСОБА_9 заперечили проти задоволення апеляційних вимог адвоката.
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.
Мотиви Суду.
В апеляційній скарзі адвокатом не оспорюються висновки суду про доведеність винуватості у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення за встановлених і викладених у вироку обставин та кваліфікацію його дій за ч. 2 ст. 125 КК України, а тому вирок в цій частині відповідно до положень ч 1 ст. 404 КПК України не переглядається в апеляційному порядку.
Колегія суддів переглядає вирок суду в межах апеляційної скарги адвоката лише в частині призначеного покарання та вирішення цивільного позову.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Зі змісту вироку вбачається, що обираючи ОСОБА_7 вид та міру покарання, суд врахував те, що він вчинив злочин невеликої тяжкості, добровільно не відшкодував завдану матеріальну та моральну шкоду, за місцем проживання характеризується, як особа, що зловживає алкогольними напоями.
Вчинення злочину вперше суд визнав обставиною, що пом`якшує покарання, а вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, як обставину, яка обтяжує покарання.
З урахуванням викладеного, зваживши на вік обвинуваченого суд дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.
Призначене судом покарання захисник вважає надмірно суворим.
Згідно зі ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Термін «явно несправедливе покарання» вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
Проаналізувавши всі доводи апеляційної скарги, відомості про особу обвинуваченого, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при призначенні покарання були прийняті до уваги всі дані, що характеризують особу обвинуваченого, в тому числі і в соціально - побутовому плані, а також фактично були враховані обставини кримінального провадження в їх сукупності, які визначають тяжкість скоєного кримінального правопорушення, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення.
Як видно із матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності притягується вперше, за місцем проживання характеризується посередньо, як особа, що зловживає алкогольними напоями, офіційно не працевлаштований, має тимчасові заробітки, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває.
Вчинення ОСОБА_7 злочину у стані алкогольного сп`яніння свідчить про підвищену суспільну небезпеку особи обвинуваченого.
Жодних дій спрямований на відшкодування заподіяної злочином шкоди обвинувачений не вжив.
Вину визнав частково, поведінка обвинуваченого після вчинення злочину не свідчить про те, що він щиро жалкує про скоєне та намагається мінімізувати негативні наслідки своїх дій.
Обставини вчинення злочину, дані , що характеризують особу обвинуваченого дають підстави для висновку, що призначене судом покарання відповідає вимогам ст. 50, 65 КК України та є достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів.
Доводи апеляційної скарги захисника про те, що суд мав наявність у його діях щирого каяття, колегія суддів визнає безпідставними.
Як видно зі змісту вироку, суд зазначив чому не вбачає в діях обвинуваченого щирого каяття, навів обґрунтовані мотиви прийнятого рішення.
З таким висновком погоджується і колегія суддів.
Визнання вини полягає у безумовному (визначальному) висловленні обвинуваченим про його зізнання у інкримінованому злочині, визнання фактичних обставин вчиненого.
Щире каяття передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.
Позиція обвинуваченого щодо розкаяння, на думку колегії суддів, має бути послідовною протягом як досудового розслідування так і судового розгляду.
ОСОБА_7 вину визнав частково, заперечував встановлені судом обставини вчинення злочину. Жодних дій, спрямованих на відшкодування потерпілій заподіяної шкоди не вчинив ні під час досудового розслідування ні в ході судового розгляду.
Сам по собі висловлений намір у майбутньому відшкодувати спричинену шкоду, та часткове визнання цивільного позову не може бути визнано обставиною, що пом`якшує покарання, оскільки не доводить щирого розкаяння обвинуваченого.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд як обставину, що пом`якшує покарання мав врахувати неправомірну поведінку потерпілої, колегія суддів визнає необґрунтованими.
Під час судового розгляду, судом першої інстанції було встановлено, що дії потерпілої були спрямовані на вербальне висловлення вимоги щодо необхідності залишення обвинуваченим території її домоволодіння, потерпіла не здійснювала небезпечних дій, які б свідчили про необхідність їх припинення зі сторони обвинуваченого шляхом застосування насильства до потерпілої, а відтак посилання адвоката на протиправність дії ОСОБА_9 як на обставину, що пом`якшує покарання є неприйнятними.
Досягнення обвинуваченим пенсійного віку, відсутність постійного джерелу доходів, поряд з іншими відомостями, що характеризують особу обвинуваченого, були враховані судом.
Під час апеляційного розгляду обвинувачений пояснив, що здав документи на призначення пенсії та чекає рішення пенсійного фонду.
Визначення виду та міри покарання віднесено до дискреційних повноважень суду.
Суд, враховуючи тяжкість злочину, дані про особу обвинуваченого та його процесуальну поведінку після вчинення злочину, зважаючи на часткове визнання вини, вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння та відсутність щирого каяття , дійшов обґрунтованого висновку, що саме покарання у виді штрафу у його максимальній межі передбаченій санкцією ч.2 ст. 125 КК буде достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Призначене судом покарання у виді штрафу у розмірі 1700 грн. не можна визнати непомірним для обвинуваченого та таким, що є явно несправедливим через надмірну суворість.
Наводячи доводи про суворість призначеного покарання захисник не надала жодних доказів тяжкого матеріального стану обвинуваченого та його неспроможності виконати призначене покарання.
Доводи апеляційної скарги про немотивованість вироку в частині вирішення цивільного позову, а саме щодо стягнення з обвинуваченого на користь потерпілої грошові кошти в сумі 6000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.
Мотивуючи вирок в частині стягнення моральної шкоди, суд виходив із того, що моральна шкода виразилася у душевному стражданні та великому емоційному напруженні, які потерпіла перенесла у зв`язку з несподіваним нападом у вечірній час обвинуваченого .
Суд врахував характер правопорушення, глибину фізичних страждань потерпілої та матеріальне становище обвинуваченого, який не працевлаштований та не має постійного джерела доходу, проживає за рахунок тимчасових заробітків, та прийшов до висновку про необхідність стягнення на користь потерпілої грошові кошти в рахунок відшкодування моральної шкоди в сумі 6000 грн. виходячи із того, що наслідки злочину тривали 3 місяці.
Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода, окрім іншого, може полягати у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я, в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Визначений судом розмір шкоди фактично відповідає характеру та тривалості моральних страждань потерпілої заподіяних внаслідок завдання легких тілесних ушкоджень, що потягли короткочасних розлад здоров`я та супроводжувалися фізичним болем, тривалості лікування, істотності вимушених змін у житті потерпілої через погіршення стану здоров`я та душевного хвилювання, а розмір стягнення відповідає вимогам розумності та справедливості.
Посилання сторони захисту на необґрунтованість визначення суми, яка підлягає стягненню слід визнати безпідставними.
Сторони надають докази на підтвердження своїх вимог та заперечень за своїм розсудом, а чинним законодавством не передбачено, що обставини, викладені у позові, зокрема щодо характеру моральних страждань та його розміру мають бути підтверджені лише певними доказами.
Згідно приписів ст. 22, 26 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій. Сторони мають рівні права на збирання та подання до суду доказів.
Статтею 128 ч. 5 КПК України визначено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку із цивільним позовом , КПК не врегульовані, до них застосовується норми ЦПК.
За приписами ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Заперечуючи проти суми позовних вимог та оспорюючи розмір моральної шкоди , цивільний відповідач повинен надати докази, на підтвердження своїх заперечень.
Як видно, ні в ході розгляду провадження в суді першої інстанції , ні під час апеляційного розгляду обвинуваченим не надано доказів, які б спростовували висновки суду в цій частині.
Колегія суддів вважає, що визначений судом розмір моральної шкоди відповідає тривалості та характеру моральних страждань потерпілої, з урахуванням ступеню вини обвинуваченого, його віку, матеріальної спроможності відшкодувати шкоду, і в повній мірі відповідає вимогам розумності та справедливості. Суд навів мотиви з яких виходив при вирішенні цивільного позову.
Обґрунтованих та переконливих доводів для зменшення суми відшкодування моральної шкоди апеляційна скарга захисника не містить, а відтак підстав для зміни вироку суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову не вбачається.
Розмір стягнутої судом матеріальної шкоди захисником не оспорюється.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б стали безумовною підставою для скасування чи зміни оскаржуваного вироку, в ході апеляційного розгляду не встановлено.
Керуючись ст.ст.404,405,407,419,376 ч.2 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Вирок Новотроїцького районного суду Херсонської області від 11 вересня 2019 року щодо ОСОБА_7 - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу протягом 3-х місяців може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду.
Судді: ( три підписи)
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4