Провадження № 11-кп/4820/701/19
Категорія: ухвала Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

доповідача-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому, в режимі відеоконференцзв`язку із Хмельницьким слідчим ізолятором, матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 вересня 2019 року,
в с т а н о в и л а:

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 вересня 2019 року відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про застосування відносно нього акту амністії.

Суд мотивував своє рішення тим, що відсутні правові підстави для застосування до засудженого ОСОБА_7 . Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки, останній, вчинив новий умисний злочин середньої тяжкості до повного відбування покарання за вироком Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 15.12.2015 року.
Не погоджуючись з ухвалою місцевого суду, захисник засудженого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подав на неї апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та ухвали нову, якою застосувати до засудженого ОСОБА_7 амністію та звільнити його від відбування покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Вказує, що засуджений ОСОБА_7 , на час звернення з клопотанням, підпадав, як суб`єкт, під дію п. «в» ст. 1 та 13,15 Закону України «Про амністію у 2016 році», адже вчинив злочин середнього ступеня тяжкості до набрання чинності вказаного закону, мав та на даний час має неповнолітнього сина, щодо якого не позбавлений батьківських прав, а відтак він не входить до переліку осіб щодо яких в силу положень ч. 4 ст. 86 КК України, ст. 4 Закону України «Про застосування амністії», ст. 9 ЗУ «Про амністію у 2016 році» амністія не застосовується, а тому він підлягав звільненню під відбування призначеного покарання. Крім того зазначає, що протягом останніх десяти років відносно нього амністія не застосовувалась. На момент вчинення злочину, а також набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році», він мав та має неповнолітню дитину, якій не виповнилось 18 років, сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стосовно якого не позбавлений батьківських прав. Зважаючи на це у суду першої інстанції були всі підстави для застосування до засудженого ОСОБА_7 . Закону України «Про амністію у 2016 році».
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, ОСОБА_7 та його захисника на підтримку поданої апеляційної скарги, прокурора, який не заперечив щодо її задоволення, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно ст.3 Закону України «Про застосування амністії в Україні», рішення про застосування чи не застосування амністії приймається судом стосовно кожної особи індивідуально після ретельної перевірки матеріалів особової справи та відомостей про поведінку засудженого за час відбування покарання.

Проте, суд першої інстанції допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що відповідно до п.4 ч.1 ст. 409 КПК України є підставою для скасування судового рішення.
При вирішенні питання про застосування амністії щодо конкретної особи необхідно з`ясовувати чи не поширюються на неї обмеження щодо застосування амністії, визначені ст.9 ЗУ "Про амністію в 2016 році» та ст.4 "Про застосування амністії в Україні", а також визначити статтю Закону України "Про амністію в 2016 році", якою передбачено відповідний критерій для застосування амністії щодо цієї особи.

Так, відповідно до змісту оскаржуваного судового рішення, місцевий суд відмовив засудженому ОСОБА_7 у задоволенні його клопотання на підставі прямої заборони, передбаченої п. «а» ст.9 ЗУ «Про амністію у 2016 році», яка виключає застосування даного інституту до осіб, які до повного відбуття покарання вчинили новий умисний злочин.

Однак, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, і вважає його таким, що суперечить фактичним обставинам справи.
З матеріалів судового провадження вбачається, що ОСОБА_7 , після його засудження вироком Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 15 грудня 2015 року за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, із встановленням іспитового строку два роки, до повного відбуття призначеного покарання вчинив умисний злочин, передбачений ч.2 ст.185 КК України, за який вироком Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 26.07.2017 року, на підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25.03.2019 року на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано строк попереднього ув`язнення ОСОБА_7 з 26.07.2017 року по 21.12.2017 року в строк призначеного покарання за вироком Дунаєвецького районного суду від 26.07.2017 року, із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 актовий запис № 122 від 21.04.2016 року ОСОБА_7 є батьком неповнолітнього ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 23).
Згідно довідки, виданої службою у справах дітей Дунаєвецької районної державної адміністрації Хмельницької області від 05 вересня 2019 року № 02-11/340/2019, ОСОБА_7 не позбавлений батьківських прав відносно свого неповнолітнього сина (а.с. 20).
Відповідно до п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію в 2016 році» підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років.

Аналіз вище наведених фактичних обставин свідчить про те, що ОСОБА_7 , після ухвалення вироку Дунаєвецьким районним судом від 15.12.2015 року покарання не відбував, будучи звільненим від його відбування з випробуванням в силу положень ст. 75 КК України, та маючи на утриманні неповнолітнього сина щодо якого не позбавлений батьківських прав, відноситься до осіб, які підпадають під дію п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Посилання в ухвалі місцевого суду на заборону застосування амністії до ОСОБА_7 на підставі приписів п. «а» ст.9 Закону України «Про амністію у 2016 році» є помилковим, оскільки вимоги цього пункту стосуються осіб, які після ухвалення вироку, але до повного відбуття покарання, знову вчинили умисний злочин. В той час як ОСОБА_7 , будучи звільнений від відбування покарання з випробуванням, в період іспитового строку вчинив злочин середньої тяжкості, що відповідає змісту п. «в» ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році», за наявності підстав передбачених ст. 4 ЗУ «Про застосування амністії в Україні», що дає усі підстави для застосування щодо нього амністії.

За наведених обставин, оскаржуване рішення суду є незаконним, необґрунтованим з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, оскільки до ОСОБА_7 слід застосувати п. «в» ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році» та звільнити його від відбування покарання у виді 2 років позбавлення волі, призначеного вироком Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 26 липня 2017 року.

Колегія суддів вважає, за необхідне зазначити, що вирок Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 15 грудня 2015 року, яким ОСОБА_7 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 2 роки, необхідно виконувати самостійно.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів судової палати,

п о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 задовольнити частково.

Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 вересня 2019 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про застосування відносно нього акту амністії скасувати.

Прийняти нову, якою клопотання засудженого задовольнити частково та застосувати до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , засудженого вироком Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 26 липня 2017 року за ч. 2 ст. 185 КК України на 2 роки позбавлення волі вимоги п. «в» ст.9 Закону України від 22.12.2016 року № 1810-VIII «Про амністію у 2016 році» та звільнити від відбування подальшого покарання у виді позбавлення волі.

Звільнити ОСОБА_7 з-під варти негайно.

Ухвала підлягає касаційному оскарженню до Касаційного кримінального суду Верховного суду протягом 3-х місяців з дня проголошення, а засудженим який утримується під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4