Ухвала
Іменем України
16 грудня 2019 року
м. Київ
справа № 333/4048/17
провадження № 51-5762 ск 19
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
розглянувши касаційну скаргу прокурора ОСОБА_4 на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 14 серпня 2019 року у кримінальному проваджені стосовно ОСОБА_5 ,
встановив:
За вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05 червня 2018 року ОСОБА_5 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 Кримінального Кодексу України (далі КК України), та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років. Строк відбування покарання обчислено з моменту його фактичного затримання з 16 квітня 2017 року. Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України у строк відбування покарання ОСОБА_5 зарахований строк його попереднього ув`язнення з 16 квітня 2017 року до набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_5 залишений у вигляді тримання під вартою. Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_5 на користь потерпілої 196 000 грн. моральної шкоди. Вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат.
Запорізький апеляційний суд ухвалою від 14 серпня 2019 року апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника адвоката ОСОБА_7 задовольнив. Вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05 червня 2018 року стосовно ОСОБА_5 в частині призначення покарання змінив. Призначив ОСОБА_5 покарання за ч. 1 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі на строк 9 років.
У касаційній скарзі прокурор порушує питання про скасування зазначеного судового рішення та направлення кримінального провадження на новий розгляд до суду апеляційної інстанції у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і особі засудженого через м`якість. Прокурор вважає, що апеляційний суд не врахував наявність обставини, яка обтяжує покарання, а саме вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння. Крім того, апеляційний суд не досліджував в повному обсязі матеріали кримінального провадження.
Перевіривши доводи касаційної скарги та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження з мотивів, наведених у скарзі.
Згідно зі ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. Суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Отже, касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПКУкраїни підставами для скасування або зміни судових рішень є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК України); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК України).

Оцінюючи обґрунтованість доводів касаційної скарги прокурора Суд враховує наступне.
Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Для вибору такого покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали суду апеляційної інстанції, суд, пом`якшуючи ОСОБА_5 покарання, врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який є особливо тяжким, наявність обставини, яка обтяжує покарання, вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, а також те, що засуджений ОСОБА_5 вперше притягується до кримінальної відповідальності, за місцем проживання характеризується виключно позитивно, одружений, має малолітню дитину, щире каяття, визнання провини, часткове відшкодування шкоди та незадовільний стан його здоров`я.
При цьому суд апеляційної інстанції, погоджуючись із висновком суду першої інстанції про можливість виправлення ОСОБА_5 лише в умовах ізоляції від суспільства, вважав призначене покарання ОСОБА_5 на строк 11 років занадто суворим і таким, що не в повній мірі відповідає особі обвинуваченого.
Таким чином, апеляційний суд під час розгляду кримінального провадження в апеляційному порядку перевірив посилання й доводи, викладені в апеляційних скаргах і, встановивши підстави для зміни вироку суду першої інстанції, вмотивовано задовільнив їх, навівши мотиви і підстави для прийняття такого рішення.
Оскільки прокурор в апеляційному порядку не оскаржував вирок суду першої інстанції, а сторона захисту не оспорювала доведеність вини та правильність кваліфікації дій засудженого ОСОБА_5 та не порушувала питання про встановлення певних фактів в інший спосіб, ніж це було здійснено в суді першої інстанції, апеляційний суд, виходячи з положень ст. 404 КПК України, усупереч твердженням прокурора в касаційній скарзі не був зобов`язаний повторно досліджувати обставини кримінального провадження та зібрані у ньому докази.

Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст.419 КПК України.
В той же час, касаційна скарга прокурора не містить конкретного обґрунтування невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, яке перешкодило чи могло перешкодити суду апеляційної інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення при розгляді кримінального провадження з огляду на положення статей 412-414 КПК України, а відтак й необхідності скасування оскаржуваного судового рішення на підставах, передбачених ч. 1 ст. 438 КПКУкраїни.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Оскільки з касаційної скарги прокурора, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, суд вважає за необхідне відмовити у відкритті касаційного провадження.
На підставі викладеного, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора ОСОБА_4 на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 14 серпня 2019 року у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_5
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3