Провадження № 1-кп/205/277/20
У Х В А Л А
24 березня 2020 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро кримінальне провадження № 0000712 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, який має не повну середню освіту, не одруженого, не працевлаштованого, дітей на утриманні не має, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

за участю учасників судового провадження

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Ленінського районного суду м. Дніпропетровська перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

В судовому засіданні прокурором ОСОБА_4 було заявлено клопотання про продовження ОСОБА_3 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в якому прокурор посилається на наявність ризиків, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що обвинувачений ОСОБА_3 може вчинити інші кримінальні правопорушення та переховуватися від органів досудового розслідування та суду, посилаючись на те, що останній офіційно не працевлаштований, не має постійного джерела доходів, стійких соціальних зв`язків, вчинив тяжкий злочин, раніше неодноразово був засуджений за злочини проти власності. Також, прокурор зазначив, що на стадії досудового розслідування ОСОБА_3 був оголошений у розшук у зв`язку з неможливістю встановити його місцеперебування та був затриманий в порядку оперативних заходів у місті Лисичанськ Луганської області, після чого йому був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечував проти клопотання прокурора про продовження йому строку запобіжного заходу та просив суд змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, зобов`язався не переховуватися від суду та виконувати процесуальні обов`язки обвинуваченого. Також зазначив, що має намір проживати спільно із своєю співмешканкою.

Захисник адвокат ОСОБА_5 , у судовому засіданні також заперечувала проти продовження обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та просила змінити ОСОБА_3 запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, посилаючись на недоведеність прокурором ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, мотивуючи ти, що ризик переховування обвинуваченого від суду недоведений, оскільки ОСОБА_3 був оголошений у розшук протиправно, оскільки йому не було відомо про повідомлення про його підозру у вчиненні злочину, він, залишаючи місце постійного проживання та перебуваючи у родичів за межами міста Дніпра, не був обізнаний про свій процесуальний статус обвинуваченого у кримінальному провадженні. Окрім того, захисник зазначила, що ризик вчинення ОСОБА_3 інших злочинів також недоведений, оскільки його кримінально спрямована поведінка у минулому не є його провиною, а являється результатом системних недоліків державної системи виконання покарання, які не забезпечили перевиховання останнього.
Суд, вивчивши доводи клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, заслухавши думки обвинуваченого та його захисника приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчинені злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.
Так, відповідно до ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, суд враховує у сукупності всі обставини, а саме вік обвинуваченого, стан його здоров`я, відсутність у нього соціальних зав`язків, відсутність родини та неповнолітніх дітей. Зокрема, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_3 страждає на хронічну сенсоневральну туговухість четвертого ступеню, у зв`язку з чим має вади слуху, проте вважає, що зазначене захворювання не перешкоджає застосуванню до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Суд вважає доведеними ризики зазначені прокурором, оскільки ОСОБА_3 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, та під загрозою можливого застосування суворого покарання, у разі визнання винуватим у вчиненні злочину, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки він не має стійких соціальних зв`язків, не працевлаштований, на утриманні нікого не має, а також, на стадії досудового розслідування, на підставі постанови слідчого від 04.10.2019 року був оголошений у розшук, через ухилення від органу досудового розслідування.

При цьому, суд відхиляє доводи захисника адвоката ОСОБА_5 про протиправність постанови слідчого від 04.10.2019 року про оголошення у розшук ОСОБА_3 , оскільки з матеріалів кримінального провадження вбачається, що вказана постанова не оскаржувалася у встановленому процесуальним законом порядку та не була скасована, у зв`язку з чим суд виходить із принципу презумпції законності та обов`язковості процесуального рішення у кримінальному провадженні, який закріплений у ч. 7 ст. 110 КПК України.

Також суд вважає доведеним ризик того, що обвинувачений ОСОБА_3 , перебуваючи на свободі, може вчинити інші злочини та продовжити злочинну діяльність, оскільки останній неодноразово був засуджений, в тому числі й за корисливі злочини, судимості не зняті та непогашені.

Суд відхиляє доводи захисника адвоката ОСОБА_5 , що кримінально спрямована поведінка ОСОБА_3 не є наслідком його особистої внутрішньої психологічної побудови, а являється наслідком недосконалості та неспроможності державної системи перевиховання осіб, які вчинили злочини, виконувати функції, оскільки дані доводи не підтверджені жодними обґрунтованими фактами, які б свідчили, що ОСОБА_3 , відбуваючи покарання за раніше вчиненні ним кримінальні правопорушення, проявив достатнє та необхідне прагнення до виправлення та самовдосконалення, але недоліки державної та правової системи стали йому на заваді цього процесу. Окрім того позиція захисника суперечать формально визначеним державою правовим нормам та засадам, які визначають правові дефініції таких соціальних явищ, як виправлення та ресоціалізація, які зокрема містяться у ст. 6 КВК України та визначають , що виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Ресоціалізація - є свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого.
Таким чином, суд вважає безпідставним спробу сторони захисту перекласти відповідальність за протиправну та кримінально-спрямовану поведінку обвинуваченого ОСОБА_3 , допущену ним у минулому, на державні органи системи виконання покраань.
Крім того, в ході розгляду питання про продовження строків тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 судом не було встановлено обставин, які б свідчили про те, що необхідність у раніше обраному обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відпала.

Також суд не знаходить достатніх підстав для зміни йому запобіжного заходу на більш м`який, оскільки на думку суду, більш м`які запобіжні заходи, не спроможні забезпечити належний розгляд провадження відносно ОСОБА_3 та виконання останнім процесуальних обов`язків обвинуваченого у кримінальному провадженні.
Керуючись ст.ст.110, 177, 182, 183, 331, 369, 371, 372 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора ОСОБА_4 про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 24-00 години 22 травня 2020 року включно.

Ухвала може бути оскаржена, шляхом подання апеляційної скарги протягом семи днів з дня її проголошення до Дніпровського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя ОСОБА_1