Справа № 308/3955/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2020 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5

розглянувши у підготовчому судовому засіданні, в залі суду, в м. Ужгород, кримінальне провадження, разом з угодою про визнання винуватості укладеною у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000307 від 10 березня 2020 року між прокурором та обвинуваченим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 369, ч. 1 ст. 343 КК України:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцем та мешканцем селиша АДРЕСА_1 , України, одруженим , на утриманні двоє неповнолітніх дітей, раніше не судимим, -

В С Т А Н О В И В :
10 березня 2020 року працівниками сектору реагування патрульної поліції Ужгородського районного відділення поліції Ужгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, а саме: інспектором сектору реагування патрульної поліції № 2 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та поліцейським сектору реагування патрульної поліції № 2 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , - відповідно до розроблених маршрутів та графіку чергування, затверджених начальником Ужгородського районного відділення поліції Ужгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції України ОСОБА_8 , здійснювалося патрулювання та нагляд за дорожнім рухом в Ужгородському районі Закарпатській області.

Того ж дня, приблизно о 17 годині 45 хвилин за адресою: АДРЕСА_2 , у зв`язку з наявністю інформації, яка свідчила про причетність водія транспортного засобу до адміністративного правопорушення, керуючись вимогами п. 3 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейським ОСОБА_7 зупинив легковий автомобіль марки «Шевроле» моделі «Нива» з державним номерним знаком « НОМЕР_1 » під керуванням ОСОБА_4 .

На вимогу ОСОБА_7 пред`явити посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу водій ОСОБА_4 повідомив про відсутність вищевказаних документів, розуміючи при цьому, що допустив порушення підпунктів «а», «б» пункту 2.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, відповідно до яких водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційний документ на транспортний засіб. При цьому, під час бесіди ОСОБА_7 з ОСОБА_4 в останнього були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, а саме запах алкогольних напоїв з порожнини рота.

Приблизно о 18 годині 10 хвилин, за адресою, вказаною вище, ОСОБА_4 , діючи з прямим умислом, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою уникнення відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 126, ч. 1 ст. 130 КУпАП, розраховуючи на можливість нескладання ОСОБА_7 щодо нього постанови та протоколу про адміністративне правопорушення, тобто на невчинення дії з використанням влади, достовірно розуміючи, що відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» ОСОБА_7 , який перебував у однострої поліцейського, на якому розміщений нагрудний знак із чітким зазначенням його спеціального жетона, є працівником правоохоронного органу, який виконує службові обов`язки, а також відповідно до закону та посадової інструкції наділений повноваженнями з безпосереднього складання щодо нього постанови про адміністративне правопорушення, реалізовуючи раптово виниклий намір, спрямований на втручання в діяльність працівника правоохоронного органу з метою добитися прийняття незаконного рішення : діючи всупереч вимогами абз. 2 ч. З ст. 62 Закону України «Про Національну поліцію», відповідно до якого ніхто, крім безпосереднього і прямого керівника (за винятком випадків, прямо передбачених законом), не може надавати будь-які письмові чи усні вказівки, вимоги, доручення поліцейському або іншим способом втручатися в законну діяльність поліцейського, у тому числі діяльність, пов`язану з кримінальним провадженням або провадженням у справах про адміністративні правопорушення та надання неправомірної вигоди, під час розмови поклав грошові кошти, зокрема, одну купюру номіналом 100 доларів США з серійним номером «MB01350963D» на коліна ОСОБА_9 , який в той час сидів на передньому водійському сидінні службового транспортного засобу, легкового автомобіля марки «Міцубісі» моделі «Аутлендер» з номерним знаком НОМЕР_2 , тобто неправомірну вигоду та здійснив вплив на ОСОБА_7 з метою нескладання останнім постанови та протоколу про адміністративне правопорушення щодо нього, тобто з метою добитися прийняття незаконного рішення.

Таким чином, ОСОБА_4 вчиненив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 369 КК України, у наданні неправомірної вигоди службовій особі за невчинення службовою особою в інтересах того, хто надає таку вигоду, будь-якої дії з використанням наданої їй влади та ч. 1 ст. 343 КК України, вплив у будь-якій формі на працівника правоохоронного органу з метою добитися прийняття

незаконного рішення.

Разом з обвинувальним актом до суду подано угоду про визнання винуватості, укладену та підписану від 20 березня 2020 року між прокурором Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , відтак, розгляд щодо угоди проводиться судом за участі сторін угоди у порядку ст. 474 КПК України.

Прокурор у судовому засіданні просив затвердити угоду про визнання винуватості та призначити обвинуваченому ОСОБА_4 , міру покарання визначену в угоді, щодо речового доказу 100 доларів США серії МВ 01350963 D, які були предметом неправомірної вигоди, просив стягнути в дохід держави.

В судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину у вчиненні злочинів за ч.1 ст.369, ч. 1 ст. 343 КК України при обставинах, викладених в обвинувальному акті, визнав повністю, щиро покаявся у вчиненому. Просив затвердити угоду про визнання винуватості, заявивши при цьому, що наслідки укладення такої він розуміє в цілому та зобов`язується в подальшому не вчиняти нових злочинів.

Захисник ОСОБА_5 у судовому засіданні просила затвердити угоду про визнання винуватості укладену між її підзахисним та прокурором, однак заперечила щодо стягнення 100 доларів США серії МВ 01350963 D в дохід держави, просила повернути їх ОСОБА_4 .

Із змісту угоди про визнання винуватості від 20 березня 2020 року вбачається, що між прокурором Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим у кримінальному провадженні № 70000307 ОСОБА_4 , укладено угоду про визнання винуватості. Обвинувачений беззастережно визнає винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 369, ч. 1 ст. 343 КК України.

Встановлені істотні для кримінального провадження обставини, а саме: під час досудового розслідування підозрюваний ОСОБА_4 активно сприяв

розкриттю злочину шляхом надання правдивих показань, які є істотними для

дослідження всіх обставин скоєння вказаного кримінального правопорушення, а

також щиро розкаявся у вчиненні кримінального правопорушення; обставини, які обтяжують покарання відсутні; підозрюваний вчинив декілька кримінальних правопорушень, одне з яких

є злочином середньої тяжкості; наявність суспільного інтересу в забезпеченні швидшого досудовогорозслідування і судового провадження, викритті більшої кількості кримінальних

правопорушень, що полягає у можливості зменшення навантаження на систему

здійснення правосуддя у кримінальному провадженні, процесуальному

спрощенні розгляду провадження та заощадженні бюджетних коштів на витрати,

пов`язані з кримінальним провадженням; наявність суспільного інтересу в запобіганні, виявленні чи припиненні більшої кількості кримінальних правопорушень або інших більш тяжких кримінальних правопорушень.

Сторони погодилися на призначення покарання ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 369 КК України у вигляді штрафу в розмірі 500 (п`ятисот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 343 КК України у вигляді 50 (п`ятдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, на підставі ст. 70 КК України, сторони погодилися на призначення остаточного покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим у вигляді штрафу у розмірі 500 (п`ятисот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Роз`яснено наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ст. 473 КПК України та наслідки умисного невиконання угоди. В угоді зазначені права і обов`язки прокурора та обвинуваченого щодо укладення угоди, передбачені ст.476 КПК України.

Заслухавши думку прокурора, пояснення ОСОБА_4 та його захисника, дослідивши зміст укладеної між прокурором та ОСОБА_4 угоди про визнання винуватості, суд приходить до наступного висновку.

Статтею 468 КПК України визначено в кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно ч.4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо: 1) кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів; 2) особливо тяжких злочинів, віднесених до підслідності Національного антикорупційного бюро України за умови викриття підозрюваним чи обвинуваченим іншої особи у вчиненні злочину, віднесеного до підслідності Національного антикорупційного бюро України, якщо інформація щодо вчинення такою особою злочину буде підтверджена доказами; 3) особливо тяжких злочинів, вчинених за попередньою змовою групою осіб, організованою групою чи злочинною організацією або терористичною групою за умови викриття підозрюваним, який не є організатором такої групи або організації, злочинних дій інших учасників групи чи інших, вчинених групою або організацією злочинів, якщо повідомлена інформація буде підтверджена доказами.

Дані злочини відповідно до вимог ст.12 КК України відносяться до категорії злочинів невеликої та середньої тяжкості.

Суд переконався у добровільності укладення сторонами угоди і що угода не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, обіцянок, дії будь-яких інших обставин ніж ті, які передбачені в угоді. Обвинувачений цілком розуміє права визначені абз. 1, 4 п.1 ч.4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення та вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Узгоджені сторонами вид та міра покарання не є такими, що не відповідають ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі ОСОБА_4 .

Оцінивши в сукупності наведені вище обставини, зважаючи на те, що укладена між прокурором та ОСОБА_4 угода від 20 березня 2020 року про визнання винуватості відповідає вимогам ст.ст. 469,472, КПК України, не суперечить інтересам суспільства, не порушує права, свободи та інтереси третіх осіб, суд приходить до висновку, що така може бути затверджена судом, з призначенням останньому узгодженої сторонами міри покарання.

Долю речових доказів по справі, суд вирішує у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Зокрема , наявні у справі грошові кошти 100 доларів США серії MB 01350963D на підставі ст.ст.96-1,96-2 КК України підлягають спеціальній конфіскації в доїхід держави, оскільки, ОСОБА_4 вчинено умисний злочин за який в тому числі передбачено основне покарання -позбавлення волі , вони призначалися як винагорода для схилення особи до вчинення злочину, без вимагання такої винагороди службовою особою. Така конфіскація на думку суду, не відноситься до міри покарання, яка узгоджена зхазначеною угодою обвинуваченого з прокурором .

Цивільний позов по справі не заявлений.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 368, 370, 371, 373, 394,395,474, 475 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:
Затвердити угоду про визнання винуватості укладену від 20 березня 2020 року, у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР від 10 березня 2020 року №0000307 між прокурором Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим у цьому провадженні ОСОБА_4 , обвинуваченим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 369, ч. 1 ст. 343 КК України.

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 369, ч. 1 ст. 343 КК України та призначити покарання:

- за ч. 1 ст. 369 КК України - у вигляді штрафу в розмірі 500 (п`ятисот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян;

- за ч. 1 ст. 343 КК України - у вигляді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_4 призначити покарання у виді 500 (п`ятисот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Заходи забезпечення кримінального провадження №0000307 від 10 березня 2020 року, вжиті ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 18 березня 2020 року, у вигляді накладення арешту на тимчасово вилучене під час огляду місця події 10 березня 2020 року за адресою: с. Лінці, вул. Центральна, Ужгородського району, навпроти будинку № 203, а саме грошові кошти одну купюру номіналом 100 доларів США серії MB 01350963D - скасувати.

Речові докази, зокрема, грошові кошти в сумі 100 доларів США серії МВ 01350963D, які призначались (використовувались), як винагорода для схилення особи до вчинення злочину та передані на відповідальне зберігання у АБ «Укргазбанк» в м. Ужгород - на підставі ст.ст. 96-1, 96-2 КК України -конфіскувати в дохід держави;

Вирок може бути оскаржений, з підстав, передбачених статтею 394 КПК України до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1