ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/5554/18 Номер провадження 11-кп/814/987/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2019 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю:
при секретарі ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
потерпілого ОСОБА_7
представника потерпілого ОСОБА_8
захисника ОСОБА_9
обвинуваченого ОСОБА_10
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава кримінальне провадження №0001834, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30.07.2018, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_10 зі змінами та апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_7 на вирок Октябрського районного суду м. Полтава від 4 червня 2019 року відносно

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Клайпеда, Литва, громадянина України, із вищою освітою, одруженого, пенсіонера, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

В С Т А Н О В И Л А :
Цим вироком ОСОБА_10 засуджено:

- за ч.1 ст.115 КК України на 9 років позбавлення волі.
- за ч. 1 ст. 263 КК України на 4 роки позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_10 покарання у виді 9 років позбавлення волі.
За обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15, п. п. 9, 13 ч. 2 ст. 115 КК України ОСОБА_10 виправдано за недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 - задоволено частково та стягнуто із обвинуваченого ОСОБА_10 на користь потерпілого ОСОБА_7 300000 (триста тисяч) грн. на відшкодування моральної шкоди.
Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_10 на користь держави 15980 (п`ятнадцять тисяч дев`ятсот вісімдесят) грн. судових витрат на залучення експертів.
По справі вирішено долю речових доказів.
За вироком суду, 30 липня 2018 року ОСОБА_10 умисно, без передбаченого законом дозволу, зберігав: за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 - 146 спортивно-мисливських патронів калібру 5,6 мм., кільцевого запалення, які відносяться до боєприпасів та 1 саморобний вибуховий пристрій, а також у своєму гаражі по АДРЕСА_2 - 5 саморобних вибухових пристроїв. Крім того, він цього ж дня умисно, незаконно носив та перевозив при собі в автомобілі «ІЖ 2715», д.н.з. НОМЕР_1 до вул. Половка, 88/1 м. Полтава вогнепальну зброю - пістолет з глушником, споряджений не менш як двома спортивно-мисливськими патронами калібру 5,6 мм., кільцевого запалення.
30 липня 2018 року, приблизно о 13.43 год. ОСОБА_10 прибув на автомобілі «ІЖ 2715», д.н.з. НОМЕР_1 для здачі частини двигуна до пункту прийому металобрухту по АДРЕСА_3 , де на ґрунті неприязних відносин з працівником металобази ОСОБА_11 , умисно, з наявного при собі пістолета, що являється вогнепальною зброєю, із невеликої відстані, приблизно о 13 годині 46-47 хвилин здійснив два постріли спортивно-мисливськими патронами калібру 5,6 мм., кільцевого запалення в область голови та грудей останнього, протиправно заподіявши йому смерть на місці події.
У поданих апеляційних скаргах:
Обвинувачений ОСОБА_10 просить вирок суду відносно нього змінити, пом`якшивши призначене судом покарання за ч.1 ст.115 КК України до 7 років позбавлення волі; за ч.1 ст.263 КК України до 3 років позбавлення волі та за сукупністю злочинів на підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у виді 7 років позбавлення волі.
Необхідність зменшення розміру призначеного покарання обвинувачений мотивує тим, що в суді першої інстанції він беззастережно визнав свою вину, каявся та просив пробачення у потерпілого, є особою похилого віку, має ряд захворювань, до кримінальної відповідальності притягується вперше.
Крім того, обвинувачений просить відмовити у задоволенні цивільного позову потерпілого ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди завданої злочином, оскільки на думку обвинуваченого, потерпілий ОСОБА_7 , який є рідним братом загиблого, не входить до кола осіб, яким, відповідно до закону у даному конкретному випадку, має бути відшкодована моральна шкода, завдана смертю фізичної особи.
Потерпілий ОСОБА_7 просить скасувати вирок суду в частині призначеного покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, ухваливши новий вирок, яким ОСОБА_10 призначити покарання за ч.1 ст.263 КК України 5 років позбавлення волі, за ч.1 ст.115 КК України 13 років позбавлення волі та за сукупністю злочинів на підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у виді 13 років позбавлення волі.
Необхідність призначення більш суворого покарання за вчинене потерпілий мотивує тим, що ОСОБА_10 , не зважаючи на свій похилий вік та наявність захворювань, маючи вміння професійно поводитись зі зброєю, заздалегідь приготувався до вбивства, придбавши зброю у невстановленої особи, заподіяв смерть його брату ОСОБА_11 , якому виповнилось лише 36 років. У зв`язку з цим потерпілий вважає, що суд першої інстанції, перебільшив значення пом`якшуючих обставин похилий вік та наявність хронічних хвороб, так як дані обставини ніяк не вливали на можливість обвинуваченого вчинити інкриміновані йому злочини.
Інші учасники кримінального провадження вирок суду не оскаржували.
Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_10 на підтримку своєї апеляційної скарги, захисника ОСОБА_9 , яка підтримала апеляційну скаргу підзахисного, потерпілого ОСОБА_7 та його представника ОСОБА_8 на підтримку апеляційної скарги потерпілого, думку прокурора про законність та справедливість судового рішення та безпідставність поданих апеляційних скарг,перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вони не підлягають до задоволення виходячи з такого.
Згідно ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_10 в інкримінованому злочині та кваліфікації його дій за ч.1 ст.115 КК України обґрунтовані сукупністю належних та допустимих доказів безпосередньо досліджених судом. Відповідно до вимог ч.3 ст.374 КПК України, суд у своєму вироку навів докладні мотиви ухваленого рішення.
В частині обвинувачення, яке суд першої інстанції визнав недоведеним та виправдав обвинуваченого, апеляційні скарги не подані, а тому в цій частині вирок не переглядається.
Щодо призначеного ОСОБА_10 покарання колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.
Відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.
Згідно з вимогами ст.65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання винного. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Як вбачається з оскаржуваного судового рішення, суд належно виконав зазначені вимоги закону.
При призначенні покарання обвинуваченому суд врахував як ступінь тяжкості вчинених злочинів, один з яких є тяжким, інший - особливо тяжким, так і дані про особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання. Судом враховано, що обвинувачений є особою похилого віку, має ряд захворювань, злочин вчинив вперше, має позитивну характеристику, таким чином, повністю врахувавши ті обставини, які зазначив обвинувачений у своїй апеляційній скарзі.
Крім того, обвинуваченому ОСОБА_10 , як колишньому працівнику МВС, було достеменно відомо про наслідки свої дій у виді умисного протиправного заподіяння смерті іншій людини, а також порядок зберігання зброї, боєприпасів, наслідки незаконного їх зберігання. Тим не менш обвинувачений вчинив 2 умисні злочини, у повній мірі усвідомлюючи наслідки своїх дій.
А тому підстави для пом`якшення покарання обвинуваченому, на думку колегії суддів відсутні.
Проте, слід також зазначити що обвинувачений ОСОБА_10 зізнався у вчиненому, відповідно до даних судово-психіатричної експертизи ОСОБА_12 , коли за ним прийшли працівники поліції, хотів здійснити самогубство та вистрибнув з вікна, що свідчить про його глибоке розкаяння.
В той же час, зі змісту апеляційної скарги потерпілого вбачається, що всі обставини на які посилається апелянт фактично в повній мірі враховані судом при призначенні винному виду розміру покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.1 ст.115 КК України.
Таким чином, переглянувши справу в межах поданих апеляційних скарг, колегія суддів не вважає призначене судом ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі строком на дев`ять років надмірно суворим чи м`яким, як про це заявляють апелянти.
Щодо доводів обвинуваченого ОСОБА_10 про необхідність скасувати вирок в частині задоволення цивільного позову колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає, окрім іншого, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Відповідно до ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
Відповідно до ч.1 ст.1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
Згідно з положеннями ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Суд переконаний, що вбивство людини, незалежно від того, завжди з неминучістю завдає моральних страждань близьким родичам, за умови, що вони підтримували родинні зв`язки. Це презумпція, яка не лише витікає з положень ст.23 ЦК України, але й ґрунтується на здоровому глузді.
У матеріалах кримінального провадження відсутні докази того, що загиблий ОСОБА_11 та його рідний брат ОСОБА_7 не підтримували родинні зв`язки. Більше того, саме рідний брат загиблого був визнаний потерпілим, що ніким із учасників кримінального провадження не оскаржується.
На цій підставі колегія суддів відхиляє посилання обвинуваченого на те, що моральна шкода, завдана злочином не підлягає відшкодування рідному брату загиблого.
Під час апеляційного перегляду колегією суддів не встановлено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. Отже відсутні підстави для задоволення апеляційних скарг учасників кримінального провадження.
Керуючись ст. ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_10 та потерпілого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Октябрського районного суду м. Полтава від 4 червня 2019 року відносно ОСОБА_10 без змін.

Касаційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4