Дата документу 06.02.2020 Справа № 310/4224/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/478/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №310/4224/19Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.4 ст.296 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2020 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

представника потерпілого ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції)

обвинуваченого ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції)

захисника ОСОБА_10 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 13 листопада 2019 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Амвросіївка Донецької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано винуватим і засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч.4 ст.296 КК України,

ВСТАНОВИЛА
Вказаним вироком міськрайонного суду ОСОБА_9 визнано винуватим і засуджено за те, що він 13 травня 2019 року приблизно о 07 годині, знаходячись навпроти будинку №382, розташованого за адресою: Запорізька область, м.Бердянськ, СОТ «Хімік», перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, проявляючи винятковий цинізм та супроводжуючи свої дії брудною лайкою в присутності свідка ОСОБА_11 , розпочав сварку з потерпілим ОСОБА_7 , в ході якої, діючи безпричинно, з особливою зухвалістю, взяв з території свого домоволодіння №382 СОТ «Хімік» металеву арматуру, якою умисно наніс ОСОБА_7 один удар в область лівого передпліччя, спричинивши йому тілесні ушкодження у виді забою м`яких тканин лівого передпліччя, які кваліфікуються як легке тілесне ушкодження.

Одразу після цього ОСОБА_9 , продовжуючи свої хуліганські дії, порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, діючи з винятковим цинізмом, демонстративно оголив статеві органи в присутності потерпілого ОСОБА_7 та свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Дії ОСОБА_9 кваліфіковано за ч.4 ст.296 КК, як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю та виключним цинізмом, здійснені із застосуванням іншого предмету, спеціально пристосованого для нанесення потерпілому тілесних ушкоджень. Йому призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК звільнено від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 КК.

В апеляційній скарзі захисник просив вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 у пред`явленому обвинуваченні виправдати. Свої вимоги мотивував тим, що суд першої інстанції в порушення ст.ст.370, 374 КПК неправильно та не в повному обсязі відобразив у вироку покази обвинуваченого, потерпілого та свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 . Потерпілий та свідки ОСОБА_11 і ОСОБА_12 мають особисте неприязне відношення до обвинуваченого, а отже мають мотив обмовляти обвинуваченого. Відтак до їх показів слід ставитись критично. Суд відмовив стороні захисту у витребуванні анкетних даних електрика ОСОБА_13 , який працює в СОТ «Хімік», а також в його допиті в якості свідка, чим порушив принцип змагальності сторін та допустив неповноту судового розгляду. Суд не надав оцінки тому факту, що із заявою про злочин, вчинений 13.05.2019 року, потерпілий звернувся до поліції лише 23.05.2019 року. При цьому в заяві про злочин потерпілий зазначав, що він увернувся від удару. Також суд не надав оцінки тій обставині, що тілесні ушкодження у потерпілого були встановлені не за результатами огляду експерта, а на підставі даних, наведених у медичній документації. Відтак висновок експерта щодо наявності у потерпілого легких тілесних ушкоджень у потерпілого суперечить вимогам Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, а тому є недопустимим доказом. Висновок суду про перебування обвинуваченого в стані алкогольного сп`яніння, що визнано в якості обтяжуючої покарання обставини, зроблено на підставі припущень, а саме з показів потерпілого та свідка, які не є медичними працівниками та мають негативне відношення до обвинуваченого. При цьому будь-яких об`єктивних даних щодо перебування обвинуваченого в стані сп`яніння стороною обвинувачення не було надано та судом не досліджено.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого та його захисника, які повністю підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити; потерпілого, його представника та прокурора, які заперечили проти апеляційної скарги та просили вирок суду залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право вирок суду залишити без змін.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.296 КК, ухвалено відповідно до вимог ст.370 КПК на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду й оціненими згідно з положеннями ст.94 КПК.

Так, в основу обвинувального вироку суду першої інстанції обґрунтовано покладено покази потерпілого ОСОБА_7 , який пояснив, що в СОТ «Хімік» в Бердянському районі у нього є дачний будинок, де він майже постійно мешкає, крім того, він обраний головою СОТ «Хімік». ОСОБА_9 також має на території СОТ «Хімік» дачний дім. Рішенням зборів членів СОТ ОСОБА_9 було виключено з членів СОТ за несплату внесків та несплату за електроенергію, а 12.05.2019 року будинок ОСОБА_9 відключили від електроживлення. Рано вранці 13.05.2019 року він разом з ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , провівши роботи по відновленню електроживлення СОТ, приблизно о 07 годині ранку повертались до своїх дачних будинків, при цьому проходили повз будинку ОСОБА_9 , який в цей час знаходився у дворі свого будинку. Він, побачивши ОСОБА_9 , спитав у нього «скільки все це буде продовжуватись», на що ОСОБА_9 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, взяв з території свого домоволодіння металеву арматуру, вийшов до нього на вулицю та умисно наніс йому один удар арматурою в область лівого передпліччя, спричинивши йому тілесні ушкодження у виді забою м`яких тканин лівого передпліччя, після чого почав його ображати нецензурно. До них підбігли ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , після чого вони втрьох пішли від будинку ОСОБА_9 , який услід їм викрикував лайку та погрози, демонстративно оголив свої статеві органи в їх присутності, продовжував їх ображати нецензурно.

Зазначені обставини також були підтверджені показами свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , які пояснили, що коли вони вранці 13.05.2019 року після ремонту лінії електроживлення проходили повз дачного будинку ОСОБА_9 , той безпричинно, висловлюючи погрози та нецензурну лайку, вийшов зі свого двору, тримаючи в руках металевий прут, яким наніс удар по руці ОСОБА_7 , після чого продовжував викрикувати погрози, образи, нецензурну лайку, робив образливі рухи, демонструючи свої статеві органи.

Відповідно до висновку судової медичної експертизи №168 від 23.05.2019 року у ОСОБА_7 мав місце забій м`яких тканин лівого передпліччя, який ймовірно виник від дії тупого предмету, не виключено спричинення металевою арматурою, ймовірно в строк, зазначений в ухвалі про призначення експертизи, яке кваліфікується як легке тілесне ушкодження.

Під час проведення 31.05.2019 року слідчого експерименту потерпілий ОСОБА_7 на місці вчинення злочину показав та розповів про обставини спричинення йому тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , вчинення ним цинічних дій.

Дослідивши й зіставивши зібрані у кримінальному провадженні докази, давши їм оцінку з точки зору належності, допустимості та достовірності, місцевий суд обґрунтовано вирішив, що вони в їх сукупності та взаємозв`язку є достатніми для ухвалення обвинувального вироку стосовно обвинуваченого ОСОБА_9 .

Твердження захисника в апеляційній скарзі про неправильне та неповне відображення судом у вироку показів обвинуваченого, потерпілого та свідків, не знайшли свого підтвердження. Адже суд першої інстанції, дотримуючись загальних вимог щодо складання вироків, з показань учасників провадження навів у вироку лише ті, в яких йде мова про фактичні дані, що стосуються доказуваної обставини. Про правильність відображених у вироку показів учасників провадження зазначив потерпілий під час апеляційного розгляду. Будь-яких порушень вимог ст.ст.370, 374 КПК, як про це наголошує в своїй апеляційній скарзі захисник, судом першої інстанції допущено не було.

Колегія суддів не вбачає правових підстав ставитися критично до показів потерпілого та свідків ОСОБА_12 і ОСОБА_11 , як на тому наполягав в апеляційній скарзі захисник. Адже показання потерпілого та свідків є послідовними й такими, що співпадають між собою, не містять істотних суперечностей та узгоджуються з висновком судово-медичної експертизи. Тому підстав не довіряти цим показам колегія суддів не вбачає. Показання потерпілого та свідків в силу ст.84 КПК є процесуальними джерелами доказів, які правомірно було покладено судом в основу вироку. Потерпілий та свідки під час судового розгляду в суді першої інстанції попереджалися судом про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань та давали показання у суді під присягою. Будь-яких об`єктивних даних на підтвердження наявності у потерпілого і свідків підстав обмовляти обвинуваченого стороною захисту надано не було. Такі твердження ґрунтуються на усних запереченнях захисника і нічим не підтверджені.

Та обставина, що суд першої інстанції не допитав електрика ОСОБА_13 , на що посилався в своїй апеляційній скарзі захисник, на переконання колегії суддів не вплинуло на повноту судового розгляду, оскільки це не перешкодило суду з`ясувати усі обставини, які мають істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення. При цьому захисник ні в апеляційній скарзі, ні під час апеляційного розгляду не ставив у відповідності до ст. 404 КПК питання про додатковий допит свідків, або допит осіб, які не були допитані під час судового розгляду в суді першої інстанції.

До заперечень апеляційної скарги захисника про те, що потерпілий звернувся із заявою про злочин лише 23.05.2019 року, колегія суддів ставиться критично, адже потерпілий вправі звернутися із заявою про вчинений щодо нього злочин у будь-який час.

Та обставина, що в заяві про злочин потерпілий зазначав про те, що він ухилився від удару, на правильність висновків суду не впливає, оскільки заява потерпілого про злочин не є письмовим доказом в розумінні ст.84 КПК та була подана до органу досудового розслідування. А тому, з огляду на вимоги ч.4 ст.95 КПК, суд не вправі брати до уваги зміст заяви потерпілого про вчинений злочин.

Не можуть вважатися обґрунтованими посилання захисника на недопустимість висновку судово-медичної експертизи щодо наявності у потерпілого тілесних ушкоджень як доказу у справі виходячи з такого.

Так, відповідно до п.4.1. Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ №6 від 17.01.1995 року, у виняткових випадках допускається проведення судово-медичної експертизи з метою встановлення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень тільки за медичними документами (історії хвороби, індивідуальній карті амбулаторного хворого тощо) за наявності справжніх повноцінних документів, що містять вичерпні дані про характер ушкоджень, їх клінічний перебіг та інші необхідні відомості.

Як вбачається з наявних матеріалів, судово-медична експертиза для визначення характеру і ступеня тяжкості тілесних ушкоджень була проведена на підставі медичної документації згідно ухвали слідчого судді Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 21 травня 2019 року. Виконання даного експертного дослідження було здійснено 23.05.2019 року, тобто через 10 днів від дня отримання потерпілим тілесних ушкоджень.

При цьому колегія суддів враховує, що експерту, яка була попереджена про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, було надано медичну карту амбулаторного хворого, яка містила у собі вичерпні дані про характер ушкоджень потерпілого, їх клінічний перебіг та інші необхідні відомості.

Крім того, це дослідження було проведено за встановленою КПК процедурою, зміст висновку відповідає статтям 101, 102 вказаного Кодексу, містить докладний опис фактичного матеріалу, а також логічно побудовані висновки. Відтак зазначений доказ обґрунтовано визнано належним і допустимим і сумнівів у його достовірності у колегії суддів не виникає.

Заперечення апеляційної скарги захисника про те, що висновок суду про перебування обвинуваченого в стані алкогольного сп`яніння нічим об`єктивно не підтверджений і зроблений лише з показів потерпілого та свідка, колегія суддів вважає безпідставними виходячи з наступного.

Так, під час допиту потерпілий та свідки стверджували, що обвинувачений ОСОБА_9 під час вчинення злочину перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до вимог статей 84, 95 КПК показання потерпілого та свідка є процесуальним джерелом доказів, а тому суд обґрунтовано поклав в основу вироку ці покази щодо перебування ОСОБА_9 в стані алкогольного сп`яніння та в подальшому визнав цю обставину такою, що обтяжує покарання останнього. При цьому колегія суддів відзначає, що встановлення судом факту перебування особи в момент вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння можливе шляхом дослідження всієї сукупності доказів, а не виключно результатами відповідного огляду.

За приписами статей 404, 405 КПК суд апеляційної інстанції зобов`язаний перевірити всі доводи, викладені в апеляційній скарзі, у тому числі за необхідності - і шляхом дослідження доказів. Таке дослідження доказів здійснюється лише за клопотанням учасників судового провадження.

Проте ні в апеляційній скарзі, ні під час апеляційного розгляду захисником не заявлялось клопотань про дослідження апеляційним судом доказів, з`ясування або встановлення тих чи інших обставин.

Виходячи з такої засади кримінального провадження, як безпосередність дослідження доказів (п. 16 ч. 1 ст. 7, ст. 23 КПК), апеляційний суд не вправі давати доказам іншу оцінку, ніж та, яку дав суд першої інстанції, якщо доказів, наданих стороною обвинувачення й захисту, не було безпосередньо досліджено під час апеляційного перегляду кримінального провадження.

Отже, в контексті ст.404 КПК судова колегія не вправі дати іншу оцінку доказам, ніж ту, що дав суд першої інстанції.

Відтак, наведені в апеляційній скарзі доводи захисника не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, викладених в оспорюваному судовому рішенні, і не ставлять під сумнів їх законність.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би перешкодили чи могли перешкодити суду повно й усебічно розглянути провадження і постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення, у матеріалах провадження під час апеляційного розгляду не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 13 листопада 2019 року щодо ОСОБА_9 в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4