Справа № 573/2040/19
Номер провадження 1-кп/573/24/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 березня 2020 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

з участю секретаря: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченого: ОСОБА_4 ,

захисника: ОСОБА_5 ,

свідків: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Білопіллі кримінальне провадження, зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 23 липня 2019 року за №0000363, по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , освіта професійно-технічна, непрацюючого, не інваліда, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не одруженого, раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:
20 липня 2019 року у ОСОБА_4 , який перебував у власному домогосподарстві за адресою: АДРЕСА_1 , виник умисел на таємне викрадення шиферу з даху приміщення непрацюючої ферми, яка належить ТОВ Агрофірма «Вікторія» та знаходиться за адресою: Сумська область, Білопільський район, с. Самара.

У цей же день, приблизно о 14 годині ОСОБА_4 , реалізуючи свій злочинний намір, діючи умисно, протиправно, керуючись корисливим мотивом, переслідуючи мету таємного викрадення чужого майна, прийшов до приміщення вищезазначеної ферми, де залізши на дах, за допомогою кусачок, які приніс із собою з дому, зняв 31 лист шестихвильового шиферу, що належать ТОВ АФ «Вікторія», залишив його в кущах, а сам повернувся додому.

Після цього, 21 липня 2019 року, ОСОБА_4 , маючи єдиний умисел на викрадання шиферу з даху ферми, що належить ТОВ АФ «Вікторія», діючи умисно, протиправно, керуючись корисливим мотивом, переслідуючи мету таємного викрадення чужого майна, прийшов до приміщення ферми, розташованої в с. Самара Білопільського району Сумської області, де залізши на дах, за допомогою кусачок, які приніс із собою з дому, зняв 31 лист шестихвильового шиферу, що належать ТОВ АФ «Вікторія», залишив його в кущах, а сам повернувся додому.

Продовжуючи свої протиправні дії, 22 липня 2019 року, приблизно о 22 годині ОСОБА_4 вирішив перевезти 62 листи раніше викраденого ним шиферу.

За допомогою мотоблоку «Avrora», на причепі, ОСОБА_4 перевіз 20 листів шестихвильового шиферу до власного домогосподарства, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Після цього, знову повернувся до вищевказаної ферми, де завантажив на причеп мотоблоку «Avrora» ще 21 лист шестихвильового шиферу, але в цей час був помічений охоронцями ТОВ АФ «Вікторія», які перешкодили йому втекти з викраденим шифером, і таким чином не виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі.

Своїми вищевказаними протиправними діями ОСОБА_4 завдав ТОВ АФ «Вікторія» матеріальну шкоду у розмірі 1 860 грн, що відповідно до висновку судової товарознавчої експертизи №19/119/11-1/1858е від 28 серпня 2018 року дорівнює вартості 62 листів викраденого шестихвильового шиферу.

Виконуючи вказані дії, ОСОБА_4 усвідомлював їх суспільно небезпечний характер, передбачав можливість настання суспільно небезпечних наслідків від цих дій у вигляді завдання матеріальної шкоди потерпілому та бажав їх настання, тобто діяв з прямим умислом.

У судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав та на підставі ст. 63 Конституції України відмовився надавати пояснення з приводу пред`явленого обвинувачення.

Незважаючи на те, що обвинувачений свою вину у вчиненні злочину не визнав, факт вчинення ним кримінального правопорушення за зазначених вище обставин повністю підтверджується показами допитаних у судовому засіданні свідків: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Так, допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_6 показав, що працює охоронцем у ТОВ АФ «Вікторія». Ввечері 22 липня 2019 року разом з ОСОБА_7 на автомобілі «Нива» здійснювали об`їзд території. Після 22 години під`їхали до непрацюючої ферми, що в с. Самара Білопільського району, яка належить ТОВ АФ «Вікторія». Залишивши автомобіль подалі, пішли оглядати територію. Коли підійшли ближче до ферми, почули в кущах голоси, тріск гілок та скрегіт шиферу. Стали чекати в засаді та викликали підмогу. Через 10-15 хвилин завівся двигун та з кущів виїхав мотоблок, який вони зупинили. За кермом мотоблоку був ОСОБА_13 , а поряд ішов обвинувачений. У причепі мотоблоку лежав шифер у кількості 20-21 шт. Неподалік у кущах, на відстані приблизно 10 м від ферми лежало ще приблизно 20 листів шиферу. ОСОБА_4 пояснив, що шифер знайшов та попросив ОСОБА_13 допомогти його перевезти. Після цього на місце події під`їхав старший охоронець ОСОБА_8 , який викликав поліцію.

Аналогічні покази надав у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 .

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 показав, що 22 липня 2019 року після 22 години йому зателефонували з чергової частини АФ «Вікторія» та сказали прибути на ферму в с. Самара Білопільського району. Приїхавши на об`єкт, побачив мотоблок з причепом, на який був завантажений 21 лист шестихвильового шиферу. Поряд, окрім охоронців агрофірми ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , знаходилися ОСОБА_13 та ОСОБА_4 . На відстані близько 10 м від мотоблоку, у кущах лежали складеними ще 20 листів такого ж шиферу. Обвинувачений пояснював, що знімав шифер з даху свиноферми в господарських цілях, щоб огородити двір зі сторони городу, а ОСОБА_13 попросив допомогти його перевезти. Приблизно о 23 годині прибули співробітники поліції. Останні зафіксували обстановку та вилучили шифер, який був на мотоблоці та лежав неподалік. Після цього ОСОБА_4 повів слідчу групу додому, де видав ще 21 лист шестихвильового шиферу, повідомивши, що викрав вказаний шифер з даху ферми с. Самара. У подальшому весь шифер у кількості 62 листи був перевезений на склад ТОВ АФ «Вікторія» та переданий на зберігання охоронцю ОСОБА_14 .

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні показав, що працює завідуючим складом ТОВ АФ «Вікторія». З весни 2019 року за ним закріплена непрацююча ферма в с. Самара Білопільського району, яка перебуває на балансі агрофірми. На початку серпня 2019 року вийшов з лікарняного та від колеги дізнався, що з зазначеної ферми вчиняються крадіжки. На даний час 62 листи шестихвильового шиферу з ферми знаходиться на території складу під охороною.

Будучи допитаним у судовому засіданні, свідок ОСОБА_10 показав, що в у липні 2019 року декілька разів бачив як обвинувачений та хлопець, який проживав у його будинку, з цвяходером ходили в напрямку покинутої ферми. Потім був очевидцем того як у вечірній час ОСОБА_13 та ОСОБА_4 на мотоблоці завозили в домогосподарство останнього шифер, який привезли зі сторони ферми.

Свідок ОСОБА_11 показала, що про те, що її чоловік ОСОБА_13 попався з викраденим шифером дізналася від односельців. Чи допомагав він її племіннику ОСОБА_4 перевозити шифер на мотоблоці «Аврора» не знає.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_12 зазначила, що 22 липня 2019 року, отримавши після 22 години повідомлення про вчинення крадіжки шиферу з приміщення ферми в с. Самара Білопільського району, у складі групи швидкого реагування виїхала на місце події. По приїзду, в присутності понятих склала протокол огляду місця події, в якому вказала про вилучення шиферу. У даному протоколі внаслідок значної завантаженості в роботі допустила помилку в даті його складання, зазначивши, що він складений 23 липня 2019 року. Крім того, ОСОБА_4 повідомив, що в його домогосподарстві знаходиться шифер, який він викрав з даху ферми для того, щоб огородити подвір`я та написав заяву про добровільну видачу вказаного майна, у зв`язку з чим потреби в проведенні огляду чи обшуку домогосподарства обвинуваченого не було. У подальшому добровільно видані ОСОБА_4 листи шиферу були оглянуті, про що складено протокол огляду предметів. Так як вилучене майно було передане законному володільцю, арешт на нього не накладався. Окрім цього свідок зазначила, що протокол про прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення складала в с. Самара Білопільського району, після закінчення огляду місця події та в ньому також допустила технічну помилку, вказавши місцем складання документу м. Білопілля.

Крім того, факт вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення при обставинах, зазначених в описовій частині вироку, підтверджується зібраними стороною обвинувачення письмовими доказами, які були досліджені та перевірені судом.

Так, з протоколу огляду місця події та фототаблиці до нього вбачається, що біля колишньої свиноферми в с. Самара Білопільського району виявлено мотоблок «Aurora» зеленого кольору з причепом, в якому складені листи шестихвильового шиферу в кількості 21 шт. та в кущах ще 21 лист такого ж шиферу. За результатами огляду вказане майно було вилучене (а. с. 115-117, т. 1).

Відповідно до заяви ОСОБА_4 від 23 липня 2019 року, останній добровільно видав працівникам поліції 20 листів шестихвильового шиферу, які викрав 22 липня 2019 року з свиноферми в с. Самара (а. с. 118, т. 1).

Згідно з протоколом огляду предметів від 23 липня 2019 року та фототаблицею до нього, слідчим у присутності понятих оглянуті видані ОСОБА_4 20 листів шестихвильового шиферу, які перебували в приданому для подальшого використання стані (а. с. 119-122, т. 1).

Відповідно до картки №1 складського обліку матеріалів та інвентарної картки №1 обліку основних засобів на балансі АФ «Вікторія» перебуває цегляна свиноферма з шиферною покрівлею, введена в експлуатацію у 1965 році, розташована в с. Самара Білопільського району (а. с. 104, т. 1).

З висновку судової товарознавчої експертизи №19/119/11-1/1858е від 28 серпня 2019 року вбачається, що загальна вартість 62 листів шестихвильового шиферу з даху ферми, яка була введена в експлуатацію у 1965 році, у придатному для подальшого використання стані станом на період часу з 20 по 22 липня 2019 року могла становити 1 860 грн (а. с. 110-114, т. 1).

Відповідно до протоколу огляду місцевості від 17 жовтня 2019 року та фототаблиці до нього оглянута непрацююча ферма, розташована між селами Самара та Шевченківка Білопільського району, на виїзді з с. Самара, на відстані 150-200 м від вулиці, розташована по ліву сторону від дороги по ходу руху в напрямку с. Шевченківка. Місцевість навколо ферми поросла дикорослим кленом та чагарниками. Ферма цегляна, одноповерхова, довжиною 200 м, шириною 25 м, з дахом, покритим листами хвильового шиферу, який місцями частково обвалений та місцями не має шиферного покриття (а. с. 132-154, т. 1).

Згідно з протоколом слідчого експерименту від 19 жовтня 2019 року, свідок ОСОБА_13 , якому були роз`яснені права та обов`язки, передбачені ст. ст. 66, 67 КПК та який був попереджений про кримінальну відповідальність за ст. ст. 384, 385 КК, у присутності понятих добровільно розповів про те, що приблизно два місяці назад ОСОБА_4 попросив його якнайшвидше допомогти перевезти на мотоблоці у нічний час шифер, вказавши, що його можуть забрати. Наступного дня ОСОБА_4 зустрів його на перехресті вулиці Шкільна та дороги, яка веде в с. Шевченківка та повів до непрацюючої свиноферми в с. Самара, де вони завантажили на причеп мотоблока 20 листів шиферу, який відвезли до ОСОБА_15 додому. Потім знову повернулися за рештою шиферу та завантажили ще 21 лист у причеп (а. с. 166-159, т. 1).

Відповідно до ст. 94 КПК суд під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, повинен оцінювати кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку.

Заслухавши свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , всебічно дослідивши всі обставини кримінального провадження, проаналізувавши та оцінивши кожний доказ, наданий стороною обвинувачення, з точки зору належності, допустимості, достовірності та взаємозв`язку, за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті та описовій частині вироку суду, доведена повністю.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_5 стверджував, що предмет інкримінованого його клієнту кримінального правопорушення є безхазяйним та не належить потерпілому на праві власності, а обвинувачений шифер не крав, а знайшов у кущах.

Проте, ці доводи суд вважає неспроможними й такими, що не ґрунтуються на вимогах закону, виходячи з наступного.

Як встановлено з показань свідків та письмових доказів, предмет злочину 62 листи шестихвильового шиферу є складовою частиною покрівлі приміщення непрацюючої свиноферми в с. Самара Білопільського району, яка перебуває на балансі ТОВ АФ «Вікторія» та знаходиться під наглядом її охорони, а отже, вказана агрофірма є фактичним користувачем майна, у зв`язку з чим доводи сторони захисту щодо безхазяйності майна, яке є предметом кримінального правопорушення, є безпідставними.

Крім того, положеннями ст. 337 ЦК України, які регулюють цивільно-правові відносини з приводу знахідки, передбачено, що особа, яка знайшла річ, повинна негайно повідомити про знайдену річ особі, яка її загубила, а у разі якщо така особа або її місцезнаходження невідомі, то заявити про знахідку до Національної поліції або органів місцевого самоврядування.

За нормативним визначенням крадіжка це таємне викрадення майна, яке завідомо є чужим для винного, тобто воно перебуває у власності іншої особи, і винний не має на це майно ні дійсного, ні гаданого права.

Заволодіння майном, яке фактично не вийшло з володіння власника, а опинилося з будь-яких причин у неналежному, але відомому йому місці (залишене чи забуте), особою, яка знала, кому належить це майно, мала підстави вважати, де знаходиться власник речі, і усвідомлювала, що він може за нею повернутися, або ж, у разі появи власника з метою поновлення свого права володіння майном, умисно перешкоджала йому в цьому, слід розцінювати не як привласнення знахідки, а як крадіжку чужого майна.

На відміну від крадіжки, привласнене майно може вважатися знахідкою лише за умов, що: а) воно вибуло з володіння власника; б) місцезнаходження цього майна власнику не відомо; в) між втратою майна та його знахідкою пройшов тривалий час, який давав власнику підстави вважати майно остаточно втраченим; г) особа, яка знайшла майно, не була очевидцем події втрати і сама не чинила будь-яких активних дій, спрямованих на вилучення майна з володіння власника; д) відсутня можливість виявлення (ідентифікації) законного власника майна.

В ході судового розгляду кримінального провадження достеменно встановлено, що 62 листи шиферу, які є предметом кримінального правопорушення завідомо для ОСОБА_4 є чужими. Останній не вжив жодних дій, спрямованих на виявлення власника та негайне повернення майна, не повідомив про знахідку органи національної поліції чи місцевого самоврядування, натомість, розуміючи, що володілець може поновити своє право на майно, вчинив дії щодо перевезення шиферу до свого домогосподарства, що спростовує доводи сторони захисту про відсутність у обвинуваченого умислу на вчинення крадіжки майна.

Доводи захисника ОСОБА_5 про те, що обвинувачений ОСОБА_4 фактично був затриманий, але відповідний протокол не складався, останньому не була забезпечена правова допомога захисника суд вважає безпідставними, оскільки вони нічим не підтверджені та спростовуються показами свідків, які були допитані в судовому засіданні та наданими стороною обвинувачення письмовими доказами в їх сукупності.

Зокрема, як зазначили у судовому засіданні свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_4 разом з ОСОБА_13 застали на місці вчинення кримінального правопорушення, у той час як вони на причепі мотоблоку вивозили з прилеглої до свиноферми в с. Самара Білопільського району Сумської області території шифер, яким був покритий дах вказаної свиноферми. Так як останні нікуди не тікали, а навпаки, намагалися домовитися, вони їх не затримували. Останні добровільно залишалися на місці до приїзду поліції.

З показів свідка ОСОБА_12 встановлено, що ОСОБА_4 не був затриманий, знаходився на місці події добровільно та так само добровільно видав шифер з свого домогосподарства, який зі слів обвинуваченого був ним викрадений напередодні з даху ферми в с. Самара.

Підстав недовіряти вказаним свідкам у суду немає, так як їх покази є логічними, послідовними та відповідають наявним у матеріалах справи письмовим доказам, які були досліджені та перевірені судом. Зі свого боку сторона захисту всупереч положенням ст. 22 КПК України не надала жодного доказу, який би дискредитував зазначених свідків та спростував їх покази.

Відомості про те, що під час проведення першочергових слідчих дій ОСОБА_4 заявляв про своє бажання скористатися правовою допомогою захисника у матеріалах справи відсутні, а отже доводи сторони захисту про порушення під час досудового розслідування права обвинуваченого на захист є неспроможними та також не підтверджені належними і допустимими доказами.

Доводи сторони захисту про те, що протокол огляду місця події є недопустимим доказом, так як складений слідчим ОСОБА_12 23 липня 2019 року, а не 22 липня 2019 року, коли безпосередньо сталася сама подія не заслуговують на увагу, оскільки як зазначила у судовому засіданні допитана в якості свідка слідчий ОСОБА_12 , у зв`язку з значною завантаженістю в роботі, нею була допущена технічна помилка при написанні дати складання протоколу огляду місця події, фактично він був складений 22 липня 2019 року.

Зазначені покази свідка ОСОБА_12 стороною захисту не спростовані, а відтак, підстави недовіряти їм у суду відсутні.

Враховуючи вищенаведені покази в сукупності з іншими письмовими доказами, суд вважає, що допущена слідчим помилка не є суттєвою та не тягне за собою визнання протоколу огляду місця події недопустимим доказом.

Щодо доводів адвоката ОСОБА_5 про те, що слідчий ОСОБА_12 без ухвали слідчого судді фактично провела обшук у домогосподарстві ОСОБА_4 , в ході якого вилучила листи шиферу, у зв`язку з чим надані стороною обвинувачення докази в цій частині є недопустимими, суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 233 КПК визначено, що ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених ч. 3 цієї статті.

Однак, як убачається з матеріалів кримінального провадження, 23 липня 2019 року мав місце акт добровільної видачі ОСОБА_4 20 листів шестихвильового шиферу, адже, до повідомлення останнього, у органів досудового розслідування не було жодних відомостей як про перебування у фактичному володінні обвинуваченого домогосподарства АДРЕСА_1 , так і про зберігання ним на території вказаного домогосподарства вищезазначеного шиферу. Вказані відомості були добровільно повідомлені самим ОСОБА_4 , що підтверджується власноручно написаною заявою останнього від 23 липня 2019 року про добровільну видачу працівникам поліції 20 листів шестихвильового шиферу, який був викрадений ним з колишньої свиноферми в с. Самара Білопільського району.

Отже, фактично відбулася добровільна видача вказаних предметів та вилучення їх з того місця, на яке чітко вказав ОСОБА_4 .

Причому у даному випадку не було жодної необхідності у проведенні активних пошукових дій чи візуального обстеження домоволодіння за місцем проживання обвинуваченого для вилучення згаданих листів шиферу, що з огляду на положення ст. ст. 234, 237 КПК могло би вказувати на мету проведення обшуку чи примусового огляду іншого володіння особи.

Таким чином, судом встановлено добровільний характер видачі ОСОБА_4 20 листів шестихвильового шиферу, а також відсутність необхідності проведення обшуку чи огляду його домогосподарства для процесуального оформлення видачі та вилучення вказаних предметів.

Саме з огляду на зазначене та положення ч. 1 ст. 233 КПК і спростовуються доводи захисника ОСОБА_5 про неправомірність проведення вилучення в останнього 20 листів шиферу.

Доводи захисника про те, що 62 листи шиферу є недопустимими доказами, оскільки вважаються тимчасово вилученим майном, на яке не було накладено арешт та, відповідно, недопустимим є висновок судової товарознавчої експертизи №19/119/11-1/1858е від 28 серпня 2019 року, у зв`язку з чим розмір заподіяної злочином шкоди не встановлений, суд вважає безпідставними, виходячи з наступного.

Статтею 93 КПК України передбачено, що сторона обвинувачення здійснює збирання доказів, зокрема, шляхом отримання речей від фізичних осіб.

За вимогами ст. 100 КПК України, речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що 42 листи шиферу, вилучені в ході огляду місця події та 20 листів шиферу, які добровільно видав обвинувачений, були передані на зберігання представнику потерпілої особи, у зв`язку з чим вказане майно не було тимчасово вилученим у розумінні норм КПК.

Стосовно доводів адвоката ОСОБА_5 про те, що висновок судової товарознавчої експертизи у розумінні ст. 87 КПК України є недопустимим доказом також враховуючи те, що експерт оцінив шифер, не оглянувши його, суд зазначає, що вказана експертиза проведена у визначеному ст. ст. 69, 101-102, 242 КПК порядку, на підставі ухвали слідчого судді Білопільського районного суду, експертом, який попереджений про кримінальну відповідальність за ст. ст. 384, 385 КК України. Ненадання об`єктів для дослідження не є перешкодою для надання експертного висновку, за умови надання вихідних даних, що в даному випадку було дотримано. З клопотанням про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення експертного дослідження та складання висновку, експерт до органу досудового розслідування не звертався. З огляду на викладене, суд вважає, що висновок судової товарознавчої експертизи є належним та допустимим доказом у даному кримінальному провадженні, а доводи сторони захисту в цій частині безпідставні.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що невизнання ОСОБА_4 вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, є способом захисту останнього та розцінює його як намір обвинуваченого уникнути кримінальної відповідальності. Вина ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого злочину знайшла своє підтвердження в судовому засіданні поза розумним сумнівом належними і допустимими доказами, зокрема, показами свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які є логічними, послідовними, не суперечать один одному, відповідають дослідженим та перевіреним судом письмовим доказам та не спростовані стороною захисту, а також наданими стороною обвинувачення письмовими доказами, які є належними та допустимими.

Таким чином, суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України як незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку).

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 виду та міри покарання суд відповідно до вимог ст. ст. 65 - 67 КК України та роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його особливості та обставини вчинення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

Зокрема, суд враховує ступінь тяжкості скоєного ОСОБА_4 злочину, який за класифікацією ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості.

Особу обвинуваченого, який до кримінальної відповідальності притягується вперше, на обліку у лікарів нарколога, психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується задовільно, не одружений, ніде не працює, разом з цим є здоровою особою працездатного віку, не інвалід (а. с. 160-163, т. 1).

Обставини, які б відповідно до ст. ст. 66, 67 КК України пом`якшували чи обтяжували покарання ОСОБА_4 , судом не встановлені.

Таким чином, беручи до уваги що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, з урахуванням особи обвинуваченого, принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, спрямованих на виправлення, виховання та соціальну реабілітацію засудженого, суд дійшов висновку, що за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України, ОСОБА_4 заслуговує на покарання в межах санкції зазначеної частини статті, у виді громадських робіт. Разом з цим суд також враховує, що згідно з матеріалами справи обвинувачений ніде не працює та не має джерел доходів, які б забезпечили можливість призначення обвинуваченому покарання в межах санкції інкримінованої йому статті, у виді штрафу.

На думку суду, призначення ОСОБА_4 покарання у виді громадських робіт забезпечить виконання завдань кримінального судочинства та слугуватиме цілям його застосування, встановленим ст. 2 КПК України.

Представником потерпілої особи ТОВ АФ «Вікторія» адвокатом ОСОБА_16 заявлено цивільний позов про стягнення з ОСОБА_4 майнової шкоди у загальному розмірі 1 860 грн, що становить вартість викраденого майна - 62 листів шестихвильового шиферу. Крім того, посилаючись на те, що внаслідок викрадення шиферу, обвинувачений пошкодив стропильну систему та кріплення до неї, зруйнував покрівлю даху ферми, розташованої в с. Самара Білопільського району Сумської області, який без шиферу не виконує свою функцію у відповідності з цільовим призначенням, представник потерпілої особи просить також зобов`язати ОСОБА_4 відновити дах вказаної ферми та передати результат роботи ТОВ АФ «Вікторія» за актом прийому-передачі (а. с. 31-32, т. 1).

Обвинувачений ОСОБА_4 вищевказаний позов не визнав.

Представник цивільного позивача адвокат ОСОБА_16 , будучи належним чином повідомленим про час, день та місце розгляду кримінального провадження, у судове засідання жодного розу не з`явився, заяву про розгляд цивільного позову в його відсутність не подав.

Заслухавши обвинуваченого, дослідивши письмові матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову у кримінальному провадженні.

Згідно з ч. 1 ст. 326 КПК України, якщо в судове засідання не прибув цивільний позивач, його представник чи законний представник, суд залишає цивільний позов без розгляду, крім випадків, встановлених цією статтею.

Цивільний позов може бути розглянутий за відсутності цивільного позивача, його представника чи законного представника, якщо від нього надійшло клопотання про розгляд позову за його відсутності або якщо обвинувачений чи цивільний відповідач повністю визнав пред`явлений позов.

Таким чином, оскільки представник цивільного позивача ОСОБА_16 у судове засідання не з`явився, натомість надав клопотання про розгляд справи без його участі, в якому не висловив свою думку з приводу розгляду цивільного позову, обвинувачений позов не визнав, суд приходить до висновку про залишення цивільного позову ТОВ АФ «Вікторія» без розгляду та вважає за необхідне роз`яснити цивільному позивачу право звернутися до суду з аналогічним позовом у порядку цивільного судочинства.

Під час проведення досудового розслідування проводилася судова товарознавча експертиза, вартість якої становить 471 грн 02 коп. (а. с. 109, т. 1). На підставі ст. 124 КПК України вказана сума процесуальних витрат підлягає стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Долю речових доказів вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України (а. с. 123-125, т. 1).

Під час досудового розслідування запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не застосовувався. За результатами судового розгляду кримінального провадження підстав для обрання обвинуваченому запобіжного заходу суд також не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 370, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України, і призначити йому покарання за цим законом у виді громадських робіт на строк 200 (двісті) годин.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірми «Вікторія» про стягнення з ОСОБА_4 1 860 гривень шкоди, завданої кримінальним правопорушенням та зобов`язання відновити становище, яке існувало до порушення залишити без розгляду, роз`яснивши цивільному позивачу право на звернення до суду з аналогічним позовом у порядку цивільного судочинства.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 471 (чотириста сімдесят одну) гривню 02 копійки процесуальних витрат за проведення судової товарознавчої експертизи.

Речові докази: мотоблок «Aurora» з причепом залишити ОСОБА_13 , 62 листи шестихвильового шиферу залишити ТОВ АФ «Вікторія».

Вирок може бути оскаржений до Сумського апеляційного суду через Білопільський районний суд Сумської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: