Справа №403/3/20 провадження № 1-м/403/2/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 червня 2020 року смт.Устинівка

Устинівський районний суд Кіровоградської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
з участю:
прокурора ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Устинівка клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку Комсомольського районного суду м.Тольятті Самарської області Російської Федерації від 05.08.2016 року стосовно
ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Софіївка
Компаніївського району Кіровоградської
області, адреса місця проживання,
зареєстрована у встановленому законом
порядку: с.Степанівка Устинівськогорайону
Кіровоградської області, громадянина
України, не працюючого, неодруженого, з
вищою освітою, засудженого за вироком
Комсомольського районного суду
м.Тольятті Самарської області Російської
Федерації від 05.08.2016 року за ч.3 ст.30
п.«г» ч.4 ст.228.1 КК Російської Федерації до позбавлення волі на строк 9 років з
відбуванням покарання у виправній колонії
суворого режиму
у відповідність із законодавством України на підставі ст.ст.9-11 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, ст.ст.606-610 КПК України, -

В С Т А Н О В И В:

Вироком Комсомольського районного суду м.Тольятті Самарської області Російської Федерації від 05.08.2016 року ОСОБА_4 був визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.30 п.«г» ч.4 ст.228.1 КК Російської Федерації (замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений у великому розмірі), з призначенням покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років з відбуванням покарання у виправній колонії суворого режиму. Визначено рахувати ОСОБА_4 строк покарання з 05.08.2016 року. В строк відбування покарання зараховано час його тримання під вартою з 28.04.2016 року по 05.08.2016 року.
08.01.2020 року представник Міністерства юстиції України заступник начальника Управління міжнародної правової допомоги - начальник відділу передачі засуджених осіб та виконання вироків Департаменту міжнародного права звернувся до суду з клопотанням про приведення зазначеного вище вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України, в якому прохає визначити за Кримінальним кодексом України правову кваліфікацію діянь, у вчиненні яких ОСОБА_4 визнано винним вироком Комсомольського районного суду м.Тольятті від 05.08.2016 року та визначити строк позбавлення волі, що підлягає відбуванню засудженим ОСОБА_4 на підставі даного вироку суду. До клопотання представником додані документи, передбачені ч.2 ст.610 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України).
В судове засідання представник Міністерства юстиції України не з?явився. Про час, місце та дату розгляду клопотання був повідомлений належним чином (а.п.149, 162, 167). За змістом клопотання прохає суд розглянути клопотання в судовому засіданні без його участі, яка згідно ч.1 ст.610 КПК України, не є обов?язковою.
В судовому засіданні прокурор не заперечувала проти задоволення клопотання Міністерства юстиції України щодо приведення вироку суду Російської Федерації стосовно ОСОБА_4 у відповідність із законодавством України.
Заслухавши думку прокурора, дослідивши додані до клопотання документи, а також отриману судом інформацію щодо належності зазначених у вироці суду іноземної держави хімічних речовин до заборонених в обігу на території України, суд вважає, що клопотання Міністерства юстиції України підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст.9 Конституції України та ч.1 ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори України, згода на обов?язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства.
Відповідно до пункту «b» ч.1 ст.9 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21.03.1983 року, яка набула чинності для України 01.01.1996 року (далі - Конвенція), компетентні власті держави виконання вироку визнають вирок з використанням судової або адміністративної процедури своєї держави і таким чином замінюють міру покарання, призначену в державі винесення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положеннями статті 11.
Відповідно до положень пунктів «а», «c», «d» ч.1 ст.11 Конвенції у випадку заміни вироку застосовуються процедури, передбачені законодавством держави виконання вироку. Замінюючи вирок, компетентний орган повинен врахувати зроблені щодо фактів висновки, які ясно викладені або припускаються в рішенні, ухваленому державою винесення вироку; повинен зарахувати у строк покарання весь період, впродовж якого засуджена особа була позбавлена волі; не повинен посилювати кримінальне покарання засудженої особи і не повинен вважати обов?язковими жодні мінімальні строки позбавлення волі, які законодавство держави виконання вироку може передбачати за вчинення злочину або злочинів.
За змістом ч.3 ст.609 КПК України у разі прийняття рішення щодо прийняття громадянина України, засудженого судом іноземної держави, для відбування покарання на території України, Міністерство юстиції України звертається до суду з клопотанням про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України.
Вказане клопотання розглядається судом першої інстанції за останнім відомим місцем проживання засудженої особи в Україні або за місцем знаходження Міністерства юстиції України (ч.1 ст.610 КПК України).
Зі змісту внесеного на розгляд суду клопотання вбачається, що 30.05.2017 року наказом Міністерства юстиції України №1746/5 прийнято рішення про прийняття в Україну засудженого вироком російського суду громадянина України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до ст.606 КПК України, ст.3 Конвенції та на підставі запиту Міністерства юстиції Російської Федерації №06-17713/17 від 14.02.2017 року (а.п.2).
Згідно відміток в належному засудженому ОСОБА_4 паспорті громадянина України та довідки про реєстрацію місця проживання особи від 28.03.2017 року за №74/02-26/1, останнім відомим місцем проживання гр-на ОСОБА_4 в Україні є його зареєстроване місце проживання за адресою: с.Степанівка Устинівський район Кіровоградська область (а.п.18, 40).
Судом встановлено, що вироком Комсомольського районного суду м.Тольятті Самарської області Російської Федерації від 05.08.2016 року ОСОБА_4 визнаний винним та засуджений за ч.3 ст.30 п.«г» ч.4 ст.228.1 КК Російської Федерації до покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років з відбуванням покарання у виправній колонії суворого режиму. Дії ОСОБА_4 суд кваліфікував як замах на незаконний збут наркотичних засобів у великому розмірі, оскільки злочин не був доведений до кінця з незалежних від нього обставин. В строк відбування покарання ОСОБА_4 зараховано строк його тримання під вартою з 28.04.2016 року по 05.08.2016 року. Визначено рахувати строк покарання з 05.08.2016 року (а.п.6-13).
Відповідно до розпорядження про виконання вироку Комсомольського районного суду м.Тольятті Самарської області від 05.08.2016 року вирок стосовно ОСОБА_4 набрав законної сили 16.08.2016 року (а.п.14).
З 14.09.2016 року засуджений ОСОБА_4 відбуває покарання у ФКУ «Виправна колонія №26 УФСВП Росії по Самарській області». Початок строку відбування покарання - 28.04.2016 року, кінець строку - 27.04.2025 року (а.п.19, 20, 21).
Згідно заяви засудженого ОСОБА_4 останній виявив бажання бути переданим в Україну для подальшого відбування покарання (а.п.17). Згідно медичної довідки №284 від 23.07.2019 року засуджений ОСОБА_4 працездатний та може слідувати етапом (а.п.20).
За час відбування покарання у ФКУ «Виправна колонія №26 УФСВП Росії по Самарській області» засуджений ОСОБА_4 характеризується негативно (а.п.21-22).
Відповідно до ч.3 ст.610 КПК України під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України суд визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку суду іноземної держави.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 вироком Комсомольського районного суду м.Тольятті Самарської області Російської Федерації від 05.08.2016 року був визнаний винним в тому, що вчинив замах на незаконний збут наркотичних засобів: пірролідиновалерофенону, що є похідним N-метилефедрона загальною масою 17,139 грама, що належить до великого розміру, та метил-3,3-диметил-2(1-циклогексилметил-1Н-індазол-3-іл-карбоксамідо) бутаноат, похідного метилового ефіру 3-метил-2-(1-пентил-1Н-індазол-3-карбоксамідо) бутанової кислоти загальною масою 163,973 грама, що також належить до великого розміру.
За змістом статей кримінального закону іноземної держави, на якому ґрунтується вирок, замахом на злочин визнаються умисні дії (бездіяльність) особи, безпосередньо направлені на вчинення злочину, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з незалежних для особи обставин (ч.3 ст.30 КК Російської Федерації), а п.«г» ч.4 ст.228.1 КК Російської Федерації встановлено кримінальну відповідальність за незаконне виробництво, збут або пересилання наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів, вчинений у великому розмірі.
Відповідно до ст.2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.
Злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння. Часом вчинення злочину визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності (ч.ч.2, 3 ст.4 КК України).
Згідно п.5 ч.1 ст.606 КПК України засудженого іноземним судом громадянина України може бути прийнято для відбування покарання в Україні тільки за умови якщо кримінальне правопорушення, внаслідок вчинення якого було ухвалено вирок, є злочином згідно із законодавством держави виконання вироку або було б злочином у разі вчинення на її території, за вчинення якого може бути призначено покарання у виді позбавлення волі.
За змістом пункту «е» ч.1 ст.3 Конвенції засуджену особу може бути передано за цією Конвенцією тільки за таких умов, зокрема, якщо дія або бездіяльність, на підставі якої було винесено вирок, є кримінальним злочином згідно із законодавством держави виконання вироку або була б кримінальним злочином у разі вчинення на її території.
З урахуванням викладеного, судом встановлено, що ч.1 ст.307 КК України передбачена кримінальна відповідальність за незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання з метою збуту, а також незаконний збут наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів.
Частиною другою вказаної статті КК України встановлена кримінальна відповідальність за ті самі дії, вчинені повторно або за попередньою змовою групою осіб, або особою, яка раніше вчинила один із злочинів, передбачених статтями 308-310, 312, 314, 315, 317 цього Кодексу, або із залученням неповнолітнього, а також збут наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів у місцях, що призначені для проведення навчальних, спортивних і культурних заходів, та в інших місцях масового перебування громадян, або збут чи передача цих речовин у місця позбавлення волі, або якщо предметом таких дій були наркотичні засоби, психотропні речовини або їх аналоги у великих розмірах чи особливо небезпечні наркотичні засоби або психотропні речовини.
Ч.3 ст.307 КК України передбачена кримінальна відповідальність за дії, передбачені частинами першою або другою цієї статті, вчинені організованою групою, а також якщо предметом таких дій були наркотичні засоби, психотропні речовини або їх аналоги в особливо великих розмірах, або вчинені із залученням малолітнього або щодо малолітнього.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» належність певної природної чи синтетичної речовини, препарату чи матеріалу до наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів визначається Переліком наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, що затверджується Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2000 року №770 (далі - Переліку), зазначені в ньому наркотичні засоби, психотропні речовини та прекурсори наркотичних засобів і психотропних речовин згруповані у списки та включені до таблиць I-IV згідно із законодавством України та міжнародними договорами України.
За змістом п.1 «Положення про Державну службу України з лікарських засобів та контролю за наркотиками», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.2015 року №647 (далі - Положення), Державна служба України з лікарських засобів та контролю за наркотиками (далі - Держлікслужба) є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сферах контролю якості та безпеки лікарських засобів, у тому числі медичних імунобіологічних препаратів, медичної техніки і виробів медичного призначення та обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, протидії їх незаконному обігу.
Держлікслужба відповідно до покладених на неї завдань взаємодіє з правоохоронними органами, громадянами, громадськими та міжнародними організаціями у сфері протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів (підпункт 24 пункту 4 Положення). Згідно інформації, наданої Держлікслужбою за вих.№4176-001.3/006.0/17-20 від 05.06.2020 року, сполука PVP,синоніми назви: пірролідиновалерофенон, ?-PVP, хімічна назва: 1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он, за замах на збут якої у великому розмірі ОСОБА_4 був засуджений вироком Комсомольського районного суду м.Тольятті Самарської області Російської Федерації від 05.08.2016 року, як самостійна позиція включена до Списку №2 Таблиці І «Особливо небезпечні психотропні речовини, обіг яких заборонено» Переліку постановою Кабінету Міністрів України від 05.12.2012 року №1129 «Про внесення змін до переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», тому її обіг на території України підпадає під дію заходів контролю, регламентованих Законом України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори». Сполука MDMB-СНМINACA, синонім назви: (S)-MDMB-СНМINACA, хімічна назва: метил(2S)-3,3-диметил-2-[(1-циклогексилметил-1H-індазол-3-карбоніл)аміно]бутаноат, інша хімічна назва - метил-3,3-диметил-2 (1-циклогексилметил-1Н-індазол-3-іл-карбоксамідо) бутаноат, за замах на збут якої у великому розмірі ОСОБА_4 був засуджений вироком Комсомольського районного суду м.Тольятті Самарської області Російської Федерації від 05.08.2016 року, як самостійна позиція включена до Списку №2 Таблиці І «Особливо небезпечні психотропні речовини, обіг яких заборонено» Переліку постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2018 року №390 «Про внесення змін до переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», тому її обіг на території України підпадає під дію заходів контролю, регламентованих Законом України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» (а.п.158, 159).
Крім того, згідно інформації, наданої Кіровоградським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром Міністерства внутрішніх справ України за вих.№19/112/11/1-5066-ДД від 10.06.2020 року речовина 1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он (синонім PVP)згідно з «Переліком наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №770 від 06.05.2000 року (таблиця І, список №2) віднесена до особливо небезпечних психотропних речовин, обіг яких заборонено. Вказана речовина віднесена до особливо небезпечних психотропних речовин, обіг яких заборонено, згідно постанови Кабінету Міністрів України від 05.12.2012 року №1129 (а.п.163-164).
Зі змісту вироку Комсомольського районного суду м.Тольятті Самарської області Російської Федерації від 05.08.2016 року судом встановлено, що вчинений ОСОБА_4 злочин був припинений 27.04.2016 року.
Таким чином, з урахуванням положень ст.2, ч.ч.2, 3 ст.4 КК України, на дату вчинення ОСОБА_4 на території Російської Федерації злочину, передбаченого за ч.3 ст.30 п.«г» ч.4 ст.228.1 КК Російської Федерації, кримінально караним на території України був би злочин, пов?язаний із замахом на незаконний збут особливо небезпечної психотропної речовини PVP(синоніми назви: пірролідиновалерофенон, ?-PVP), та відповідно виключалась злочинність і караність діяння за вчинення аналогічних дій з іншою вказаною у вироці Комсомольського районного суду м.Тольятті Самарської області Російської Федерації від 05.08.2016 року речовиною - MDMB-СНМINACA (синоніми назви: (S)-MDMB-СНМINACA), хімічна назва - метил-3,3-диметил-2 (1-циклогексилметил-1Н-індазол-3-іл-карбоксамідо) бутаноат, яка була включена до Переліку лише 16.05.2018 року, тобто пізніше дати вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення.
Суд не приймає до уваги при приведенні вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України посилання у поданому до суду клопотанні на подібність хімічної речовини метил-3,3-диметил-2 (1-циклогексилметил-1Н-індазол-3-іл-карбоксамідо) бутаноат до хімічної структури особливо небезпечної психотропної речовини АB-PINACA, включеної до списку №2 Таблиці І Переліку, оскільки матеріали клопотання не містять інформації на підтвердження того, що зазначена у вироці Комсомольського районного суду м.Тольятті Самарської області Російської Федерації від 05.08.2016 року хімічна речовина метил-3,3-диметил-2 (1-циклогексилметил-1Н-індазол-3-іл-карбоксамідо) бутаноат є аналогом особливо небезпечної психотропної речовини АB-PINACA, психоактивну дію якої вона відтворює, та обіг якої на території України заборонено.
Відповідно до Таблиці 2 «Невеликі, великі та особливо великі розміри психотропних речовин, що знаходяться у незаконному обігу», затвердженої наказом Міністерства охорони здоров?я України 01.08.2000 року №188 (в редакції наказу від 29.07.2010 року №634), розміри психотропної речовини PVP становлять: невеликі - до 0,15 г, великі - від 1,5 г до 15,0 г, та особливо великі - 15,0 г і більше. При цьому вказана психотропна речовина незалежно від розмірів кваліфікується як особливо небезпечна психотропна речовина, обіг якої заборонено (таблиця I список №2 Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2000 року №770).
На підставі викладеного, визначаючи відповідно до ч.3 ст.610 КПК України, частину статті КК України, якою передбачена кримінальна відповідальність за вчинений ОСОБА_4 на території Російської Федерації злочин, судом враховується, що згідно законодавства Російської Федерації вказана у вироці Комсомольського районного суду м.Тольятті Самарської області Російської Федерації від 05.08.2016 року хімічна речовина - пірролідиновалерофенон, що є похідним N-метилефедрону загальною вагою 17,139 грама та наркотичним засобом у великому розмірі, в Україні віднесена до особливо небезпечних психотропних речовин - PVP(синоніми назви: пірролідиновалерофенон, ?-PVP) в особливо великому розмірі, обіг якої заборонено.
Таким чином, з урахуванням віднесення згідно із законодавством України до особливо небезпечної психотропної речовини PVP в особливо великому розмірі вказаної у вироці Комсомольського районного суду м.Тольятті Самарської області Російської Федерації від 05.08.2016 року наркотичної речовини - пірролідиновалерофенону, вчинення ОСОБА_4 замаху на її збут є достатнім для правової кваліфікації його дій як замаху на збут особливо небезпечної психотропної речовини в особливо великому розмірі, що є кримінально-караним діянням відповідно до закону України про кримінальну відповідальність (ч.3 ст.307 КК України), незалежно від вчинення ним дій, спрямованих на збут іншої вказаної у даному вироці суду наркотичної речовини та її розміру.
Крім того, виконуючи вимоги ч.3 ст.610 КПК України, судом враховується, що положеннями ст.30 КК Російської Федерації визначені поняття готування до злочину (частина перша цієї статті) та замах на злочин (частина третя статті), без розмежування останнього на «закінчений» та «незакінчений» замах. Разом з тим, відповідно до ч.1 ст.15 КК України замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі. Замах на вчинення злочину є закінченим, якщо особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від її волі (ч.2 ст.15 КК України), та незакінченим, якщо особа з причин, що не залежали від її волі, не вчинила усіх дій, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця (ч.3 ст.15 КК України). Зі змісту описової частини вироку Комсомольського районного суду м.Тольятті Самарської області Російської Федерації від 05.08.2016 року вбачається, що ОСОБА_4 не зміг довести свій злочинний умисел до кінця з незалежних від нього причин, оскільки 27.04.2016 року о 14 год.00 хв. був затриманий працівниками поліції. Відповідно до ст.16 КК України кримінальна відповідальність за замах на злочин настає за ст.15 і за тією статтею Особливої частини цього Кодексу, яка передбачає відповідальність за закінчений злочин. Таким чином, дії ОСОБА_4 , за які він був засуджений вироком іноземної держави, із врахуванням положень законодавства України про кримінальну відповідність, підлягають правовій кваліфікації за ч.3 ст.15 ч.3 ст.307 КК України як незакінчений замах на незаконний збут особливо небезпечних психотропних речовин в особливо великому розмірі. За вчинення вказаного злочину санкцією ч.3 ст.307 КК України передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від дев?яти до дванадцяти років з конфіскацією майна. Разом з тим, згідно ч.3 ст.68 КК України за вчинення замаху на злочин строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.
Відповідно до роз?яснень, викладених в п.6-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи особі покарання згідно з ч.ч.2 і 3 ст.68 КК України у рішенні суд повинен наводити відповідні мотиви та посилатися на ст.69 КК України у такому разі не потрібно.
Згідно правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 06.12.2018 року у справі №712/8515/15-к, при призначенні покарання за незакінчений злочин, вимоги ст.68 КК України мають імперативний характер та обмежують максимальний розмір покарання, який може бути призначений за його вчинення. У разі, коли призначене судом покарання за незакінчений злочин за своїм строком (розміром) виявиться навіть нижчим від найнижчої (мінімальної) межі, встановленої для найбільш суворого виду покарання у конкретній санкції статті Особливої частини КК України, що обумовлено конструкцією цілої низки санкцій, призначення такого строку цілком узгоджується з вимогами ст.68 КК України.
Отже, максимальний розмір покарання за замах на злочин, передбачений ч.3 ст.307 КК України, з урахуванням положень ч.3 с.68 КК України, становить 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Відповідно до положень ч.4 ст.610 КПК України при визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім таких випадків: 1) якщо законом України про кримінальну відповідальність за кримінальне правопорушення максимальний строк позбавлення волі є меншим, ніж призначений вироком суду іноземної держави, суд визначає максимальний строк позбавлення волі, передбачений кримінальним законом України; 2) якщо строк покарання, призначений вироком суду іноземної держави, є меншим, ніж мінімальний строк, передбачений санкцією статті Кримінального кодексу України за відповідне кримінальне правопорушення, суд дотримується строку, визначеного вироком суду іноземної держави. Відповідно до пункту «d» ч.1 ст.11 Конвенції, замінюючи вирок, компетентний орган не повинен посилювати кримінальне покарання засудженої особи. З огляду на викладене, при приведенні вироку суду іноземної держави, ухваленого стосовно ОСОБА_4 , у відповідність із законодавством України, суд не має права погіршувати становище засудженого та призначати обов?язкове додаткове покарання у виді конфіскації майна, передбачене ч.3 ст.307 КК України, яке не було призначене йому вироком Комсомольського районного суду м.Тольятті Самарської області Російської Федерації від 05.08.2016 року.
Таким чином, враховуючи положення ч.3 ст.68 КК України, ч.4 ст.610 КПК України, суд при приведенні вироку Комсомольського районного суду м.Тольятті Самарської області Російської Федерації від 05.08.2016 року у відповідність із законодавством України визначає ОСОБА_4 покарання за ч.3 ст.15 ч.3 ст.307 КК України у виді позбавлення волі строком на 8 (вісім) років без конфіскації майна.
Відповідно до положень ч.ч.3, 4 ст.610 КПК України, які не передбачають повноважень суду України змінювати визначений вироком суду іноземної держави початок строку відбування засудженим покарання на стадії розгляду питання про приведення вироку у відповідність із законодавством України, строк покарання ОСОБА_4 слід рахувати з дати, вказаної в резолютивній частині вироку Комсомольського районного суду м.Тольятті Самарської області Російської Федерації від 05.08.2016 року, а саме: з 05.08.2016 року.
Разом з тим, відповідно до пункту «с» ч.1 ст.11 Конвенції, замінюючи вирок, компетентний орган повинен зарахувати у строк покарання весь період, впродовж якого засуджена особа була позбавлена волі.
Згідно довідки ФКУ «Виправна колонія №26 УФСВП Росії по Самарській області» про відбуте та невідбуте засудженим ОСОБА_5 покарання, станом на 23.07.2019 року положення п.«б» ч.3.1 ст.72 КК Російської Федерації щодо зарахування засудженому в строк покарання строку його попереднього ув`язнення, не застосовувались.
За змістом ч.5 ст.72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження особи до позбавлення волі.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.
Зі змісту вироку Комсомольського районного суду м.Тольятті Самарської області Російської Федерації від 05.08.2016 року судом встановлено, що вчинений ОСОБА_4 злочин був припинений 27.04.2016 року і починаючи з 28.04.2016 року він утримувався під вартою.
Відповідно до ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України від 26.11.2015 року №838-VІІІ) зарахування судом строку попереднього увязнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув?язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув?язнення за два дні позбавлення волі.
Таким чином, з огляду на положення ст.58 Конституції України, ч.2 ст.5 КК України та правовий висновок щодо застосування норми права, який міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 серпня 2018 року в справі №663/537/17, враховуючи дату вчинення ОСОБА_4 злочину на території Російської Федерації, суд приходить до висновку, що під час зарахування засудженому попереднього увязнення у строк покарання застосуванню підлягає ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону №838-VIII в силу як прямої, так і зворотної дії кримінального закону в часі.
Отже, в строк покарання засудженому ОСОБА_4 слід зарахувати строк його попереднього увязнення з 28.04.2016 року до дня набрання законної сили вироком Комсомольського районного суду м.Тольятті Самарської області Російської Федерації від 05.08.2016 року, тобто до 16.08.2016 року, з розрахунку один день попереднього ув?язнення за два дні позбавлення волі.
Відповідно до ст.86 Кримінально-виконавчого кодексу України вид колонії, в якій засуджені до позбавлення волі відбувають покарання, визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, а тому суд, з урахуванням положень ч.3 ст.26 КПК України, не вирішує питання визначення ОСОБА_4 виду колонії, де він має відбувати покарання, як таке, що не віднесене нормами КПК України до повноважень суду.
На підставі викладеного, встановивши під час судового розгляду клопотання Міністерства юстиції України підстави для приведення вироку Комсомольського районного суду м.Тольятті Самарської області Російської Федерації від 05.08.2016 року у відповідність із законодавством України, суд приходить до висновку про задоволення вказаного клопотання.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.9-12 Конвенції «Про передачу засуджених осіб» від 21.03.1983 року, ст.ст.369, 372, 376, 392, 395, 610 КПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку Комсомольського районного суду м.Тольятті Самарської області Російської Федерації від 05.08.2016 року, ухваленого стосовно ОСОБА_4 , у відповідність із законодавством України задовольнити.
Привести вирок Комсомольського районного суду м.Тольятті Самарської області Російської Федерації від 05.08.2016 року, яким ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.30 п.«г» ч.4 ст.228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації, з призначенням йому покарання у виді позбавлення волі на строк дев?ять років з відбуванням покарання у виправній колонії суворого режиму у відповідність із законодавством України.
У відповідності із законодавством України вважати ОСОБА_4 засудженим за ч.3 ст.15 ч.3 ст.307 Кримінального кодексу України до покарання у виді позбавлення волі строком на 8 (вісім) років без конфіскації майна.
Початок строку відбування покарання засудженому ОСОБА_4 рахувати з 05.08.2016 року.
Відповідно до ч.5 ст.72 Кримінального кодексу України (в редакції Закону України №838-VIII від 26.11.2015 року) зарахувати засудженому ОСОБА_4 в строк покарання строк його попереднього ув?язнення з 28.04.2016 року по день набрання вироком законної сили, тобто по 16.08.2016 року, з розрахунку один день попереднього ув?язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвала може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду через Устинівський районний суд Кіровоградської області протягом семи днів з дня її оголошення.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1