ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/494/20 Справа № 201/1855/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря _ ОСОБА_5 ,

представника ОСОБА_6 ,

представника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 березня 2020 року про відмову у арешті майна, у кримінальному провадженні № 0000132, за ч.1 ст. 197-1 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою слідчого судді відмовлено у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_6 про арешт майна у кримінальному провадженні № 000132 від 16 січня 2020 року за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 197-1 КК України.

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що клопотання адвоката ОСОБА_6 про арешт є необґрунтованим, оскільки останній звернувся з клопотанням на підставі п.4 ч.2 ст. 170 КПК України з метою забезпечення цивільного позову, але відповідно до матеріалів клопотання Релігійна організація Дніпропетровська єврейська релігійна громада та/або її посадові особи, яким передана земельна ділянка не є сторонами кримінального провадження, до матеріалів не надано доказів на підтвердження, що об`єкт за адресою: АДРЕСА_1 , який згідно договору купівлі-продажу належить ОСОБА_8 знаходиться на земельній ділянці за кадастровим номером :03:0336:0043; не підтверджено право власності земельної ділянки, не додано рішення слідчого судді про заборону будівництва та вчиненні інших дій на земельній ділянці в іншому кримінальному провадженні. Крім того слідчий суддя встановив, що матеріалами клопотання не доведено спричинення ОСОБА_8 збитків, так як відповідно до ухвали слідчого судді про закриття кримінального провадження за № 0001007, в ході досудового розслідування не було встановлено житлової нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 , яка ніби-то знаходиться на земельній ділянці. Разом з цим слідчий суддя вказав про необґрунтованість клопотання в частині того, яким чином арешт майна допоможе відшкодовувати шкоду ОСОБА_8 з релігійної організації. Також слідчий суддя зазначив, що арешт на земельну ділянку призведе до зупинення та обмеження правомірної діяльності релігійної організації.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_8 просить поновити строк на оскарження ухвали слідчого судді, скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання про арешт майна.

Обгрунтовуючи доводи клопотання про поновлення строку адвокат вказує, що рішення слідчого судді було постановлено без його участі, а копію повного тексту отримано лише 24 березня 2020 року.

Що стосується доводів апеляційної скарги, то апелянт вважає рішення незаконним, оскільки 24 лютого 2020 року ОСОБА_8 направила цивільний позов органу досудового розслідування, тому на підставі ч.2 ст. 61 КПК України набула статусу цивільного позивача. Релігійна організація є відповідачем у особі її представників, які починаючи з 20 грудня 2018 року самовільно зайняли земельну ділянку, домоволодіння, що на цей час належить ОСОБА_8 на праві власності, у зв`язку з чим останній спричинено шкоду на суму 1 360 000 грн. Апелянт вказує, що слідчому судді були надані докази права власності за ОСОБА_8 на домоволодіння, що підтверджено технічною документацією, витягом з Державного реєстру. Крім того апелянт вказує, що причетність релігійної організації до вчинення злочину встановлено ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 10 грудня 2019 року у справі № 201/7122/18, в якій зазначено і про шкоду ОСОБА_8 в сумі 1 360 000 грн.

В заперечені на апеляційну скаргу адвокат ОСОБА_7 просить залишити її без задоволення, а рішення слідчого судді без змін, яке мотивує тим, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, оскільки Релігійна організація Дніпропетровська єврейська релігійна громада на законних підставах отримала в постійне користування земельну ділянку, вона не є стороною кримінального провадження, а також в апеляційній скарзі не обґрунтовано, яким чином заборонна на будівництво релігійною організацією буде сприяти відшкодуванню спричинених збитків. Крім того, адвокат вказує, що матеріалами доданими до клопотання не доведено причетність релігійної організації до вчинення злочину.

В апеляційному суді адвокат ОСОБА_6 просив задовольнити апеляційну скаргу.

Адвокат ОСОБА_7 в апеляційному суді просив залишити без задоволення апеляційну скаргу.

Заслухавши головуючого суддю, учасників апеляційного розгляду, перевіривши доводи апеляційної скарги, клопотання адвоката ОСОБА_6 про арешт майна, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з наступних підстав.

Перевіряючи доводи клопотання про поновлення строку, апеляційним судом встановлено, що оскільки апелянт не був присутній під час розгляду слідчим суддею клопотання про арешт майна та постановлення ухвали, яку отримав 24 березня 2020 року та в п`ятиденний термін звернувся з апеляційною скаргою, то і строк на апеляційне оскарження не пропущений, тому апеляційну скаргу необхідно розглянути по суті.

Висновки слідчого судді про відмову у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_6 апеляційний суд вважає правильними.

Так, з матеріалів клопотання про арешт майна видно, що Соборним ВП Дніпровського ВП ГУНП в Дніпропетровській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження, яке внесене до ЄРДР під № 0000132 від 15 січня 2020 року за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 197-1 КК України, за заявою від гр. ОСОБА_8 за фактом самовільного зайняття та самовільного будівництва на земельній ділянці за адресою: м. Дніпро, вул. Ливарна 3А.(а.с.4)

При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст. ст. 170 173 КПК України слідчий суддя для прийняття законного та обґрунтованого рішення повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Згідно до п.4 ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов). В ч. 6 ст.170 КПК України зазначено, що у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Зі змісту ст.173 КПК України видно, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу. При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати, окрім іншого: правову підставу для арешту майна; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Як підтверджується цивільним позовом адвокат ОСОБА_6 , його подав в інтересах ОСОБА_8 , як цивільного позивача до Релігійної організації Дніпропетровської єврейської релігійної громади, як цивільного відповідача. Разом з цим, з матеріалів клопотання встановлено, що підозра представникам релігійної організації не була оголошена за ч.1 ст. 197-1 КК України, а також земельна ділянка площею 0, 2623 га (кадастровий номер :03:336:0043) не належить релігійній організації, що підтверджується рішеннями Дніпровської міської ради (а.с.49-58), доданими матеріалами не підтверджується розмір неправомірної вигоди, яку нібито отримала релігійна організація, а оскільки арешт на підставі п.4 ч.1 ст. 170 КПК України, може бути накладений лише на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження, слідчий суддя прийшов до вірного висновку, що не встановлено можливих суб`єктів, на майно яких процесуальний закон надає право накласти арешт. Крім того з витягу ЄРДР видно, що кримінальне провадження не здійснюється стосовно Релігійної організації (а.с.4)
При цьому, доводи апелянта, що кримінальне провадження здійснюється стосовно юридичної особи, а саме Релігійної організації Дніпропетровської єврейської релігійної громади, оскільки це підтверджується заявою про вчинення злочину та витягом з ЄРДР є безпідставними, так як, відповідно до ч.8 ст. 214 КПК України, відомості про юридичну особу, щодо якої можуть застосовуватися заходи кримінально-правового характеру, вносяться слідчим або прокурором до Єдиного реєстру досудових розслідувань негайно після вручення особі повідомлення про підозру у вчиненні від імені та в інтересах такої юридичної особи будь-якого із злочинів, передбачених статтями 109, 110, 113, 146, 147, 160, 209, 260, 262, 306, частинами першою і другою статті 368-3, частинами першою і другою статті 368-4, статтями 369, 369-2, 436, 437, 438, 442, 444, 447 Кримінального кодексу України, або від імені такої юридичної особи будь-якого із злочинів, передбачених статтями 258-258-5 Кримінального кодексу України. Про внесення відомостей слідчий або прокурор не пізніше наступного робочого дня письмово повідомляє юридичну особу. Провадження щодо юридичної особи здійснюється одночасно з відповідним кримінальним провадженням, у якому особі повідомлено про підозру. Відповідно до матеріалів клопотання в даному кримінальному провадженні жодній особі не повідомлено про підозру, відомості щодо Релігійної організації Дніпропетровської єврейської релігійної громади не вносилися до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі ч.8 ст. 214 КПК України. Крім цього злочин, передбачений ч.1 ст. 197-1 КПК України, за яким проводиться дане кримінальне провадження не передбачений в ч.8 ст. 214 КПК України.

Окрім цього, під час апеляційного перегляду встановлено, що клопотання адвоката ОСОБА_6 не відповідає вимогам п.2 ч.1 ст. 171 КПК України, оскільки адвокат просить заборонити передачу земельної ділянки та заборонити будівництво на ній, але не просить накласти арешт на земельну ділянку. Також, в клопотанні адвокатом вказано, що на земельній ділянці загальною площею 0, 2623 (кадастровий номер :03:336:0043), за адресою: вул. Ливарна 3А в м. Дніпро є житловий будинок, однак, як було встановлено слідчим суддею та перевірено апеляційним судом, що станом на 07 квітня 2018 року даний будинок за вказаною адресою відсутній.
У зв`язку з чим, апеляційний суд, перевіривши матеріали провадження, вважає, що слідчий суддя обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання про арешт майна, у порядку, передбаченому ст. 170 КПК України, оскільки прийшов до правильного висновку про те, що передбачених законом підстав та будь-якої необхідності в накладенні арешту на майно в клопотанні не зазначено та не доведено.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд,-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 березня 2020 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_6 про арешт майна, у кримінальному провадженні № 000132 від 16 січня 2020 року, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 197-1 КК України - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4