Справа № 638/4628/20
Провадження №1-кп/638/1109/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2020 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі судових засідань у приміщенні Дзержинського районного суду м.Харкова матеріали кримінального провадження №0001070 від 14.03.2020 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Арарат, Вірменська РСР, громадянина Вірменії, не одруженого, не працюючого, з середньою освітою, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 26.05.2014 року за ч.2 ст.309, ч.2 ст.307, ч.1 ст.70 КК України до 6-ти років позбавлення волі із конфіскацією майна,

у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч.4 ст.358 КК України,

встановив:

У невстановлений досудовим розслідуванням час ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи на території України та не бажаючи залишати її межі, з метою отримання права на тимчасове проживання в Україні, всупереч нормативним положенням, зазначених в Законі України «Про імміграцію» №2491-ІІІ від 07.06.2011 року, за відсутності підстав для отримання посвідки на тимчасове проживання на території України, зазначених в статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» №3773-VI від 22.09.2011 року, вступив з невстановленою слідством особою в злочинну змову, спрямовану на підроблення офіційного документу посвідки на тимчасове проживання в Україні, яка дає йому право на законне перебування на території України в подальшому.

Після цього, невстановлена особа, у невстановленому під час досудового розслідування місці, виконала раніше оговорені між нею та ОСОБА_4 дії, та виготовила завідомо підроблений документ, а саме посвідку на тимчасове проживання в Україні серії НОМЕР_1 від 18.11.2010 року на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після чого передала її останньому, а він залишив при собі з метою подальшого використання підробленого документу.

13.03.2020 року громадянин Вірменії ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , діючи умисно, достовірно знаючи про те, що посвідка на тимчасове проживання в Україні не відповідає дійсності, маючи умисел, направлений на використання, шляхом пред`явлення завідомо підробленого документу, перебуваючи в приміщенні ГУ ДМС в Харківській області за адресою: м.Харків, вул.Толбухіна, 103, для встановлення легального знаходження на території України пред`явив на вимогу уповноваженої особи посвідку на тимчасове проживання в Україні серії НОМЕР_1 від 18.11.2010 року на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка не відповідає документу посвідки на тимчасове проживання України, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 28.03.2012 №251 «Про затвердження Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання і технічного опису їх бланків та внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 року №1983» та постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 року №360 про затвердження Положення про Державну міграційну службу України.

Згідно довідки, наданої Головним Управлінням ДМС України в Харківській області від 20.03.2020 року, посвідка на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 не видавалась.

11 червня 2020 року між прокурором Харківської місцевої прокуратури №1 Харківської області ОСОБА_3 , якому на підставі ст.37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні №0001070, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань 14.03.2020 року та ОСОБА_4 на підставі ст.ст.468, 469, 472 КПК України укладено угоду про визнання винуватості.

Згідно з даною угодою прокурор та обвинувачений ОСОБА_4 дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.4 ст.358 КК України, а саме: обвинувачений ОСОБА_4 під час досудового розслідування повністю визнав свою винуватість у зазначеному діянні і зобов`язується: беззастережно визнати обвинувачення у судовому провадженні; сприяти виявленню та припиненню інших відомих йому подібних кримінальних правопорушень.

З урахуванням обставин кримінального провадження, повного визнання винуватості, активного сприяння у розкритті кримінального правопорушення, щирого каяття, що виразилося у наданні правдивих свідчень стосовно себе, молодий вік обвинуваченого, та з урахуванням особистих даних останнього, обставин, що пом`якшують та обтяжують його покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, приймаючи до уваги існування обставини, що обтяжує покарання, а саме рецидив злочинів, сторони погоджуються на призначення ОСОБА_4 покарання за ч.4 ст.358 КК України у штрафу у розмірі ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян.
Розглядаючи в порядку п.1 ч.3 ст.314 КПК України питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до правил ст.ст.468, 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам, може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

При укладенні угоди про визнання винуватості прокурором враховані обставини, зазначені у ст.470 КПК України, а саме ступінь сприяння ОСОБА_4 у проведенні кримінального провадження, характер і тяжкість обвинувачення.
Прокурор в судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК та КК України, просив цю угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні також просив вказану угоду з прокурором затвердити і призначити узгоджену в ній міру покарання, при цьому беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України, в обсязі обвинувачення, дав згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання, а також інших заходів у разі затвердження угоди, заявивши, що здатний реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання.

Захисник обвинуваченого в судовому засіданні також просив затвердити укладену угоду.

Відповідно до ч.1 ст.475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.
Суд, шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження, переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому судом з`ясовано, що ОСОБА_4 повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, цілком розуміє свої права, визначені п.1 ч.4 ст.474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, та наслідки її не виконання, передбачені ст.476 КПК України.

Зміст угоди про визнання винуватості відповідає вимогам ст.472 КПК України.

За таких обставин, суд вважає доведеним в судовому засіданні те, що ОСОБА_4 використав завідомо підроблений документ (посвідку на тимчасове проживання в Україні), а тому його дії суд кваліфікує за ч.4 ст.358 КК України.

Дослідженими в судовому засіданні даними про особу обвинуваченого ОСОБА_4 встановлено, що він раніше судимий, не одружений, не працює.
Також при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує, що скоєний ним злочин у відповідності до ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості.

При цьому, щире каяття ОСОБА_4 , активне сприяння розкриттю злочину, молодий вік обвинуваченого визнаються обставинами, що пом`якшують його покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, рецидив злочинів суд визнає обставиною, що обтяжує покарання, а тому суд, вважає можливим призначити йому узгоджене сторонами покарання за ч.4 ст.358 КК України.
Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що умови угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_4 , її форма та зміст відповідають вимогам КПК та КК України, суд дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження цієї угоди, за якою належить призначити ОСОБА_4 узгоджену сторонами угоди про визнання винуватості міру покарання.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Долю речових доказів суд вирішує на підставі ст.100 КПК України.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.100, 314, 369, 370, 371, 373, 374, 469, 472-475 КПК України, суд, -

ухвалив:

Затвердити угоду від 11.06.2020 року між прокурором Харківської місцевої прокуратури №1 Харківської області ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання винуватості.

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.358 КК України та призначити йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості від 11 червня 2020 року покарання у виді у виді штрафу на користь держави у розмірі 100 (ста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) гривень.
Речовий доказ посвідку на тимчасове проживання в Україні серії НОМЕР_1 від 18.11.2010 року на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зберігати в матеріалах справи

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст.394 КПК України, до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений:
1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;
2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.
У разі невиконання угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості прокурор має право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку протягом встановленого законом строку давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення відповідного кримінального правопорушення.
Умисне невиконання угоди є підставою для притягнення особи до відповідальності, встановленої законом.
Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддя: ОСОБА_1