ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/271/20 Справа № 701/1497/19 Категорія: ч.4 ст.407 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
прокурораОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Маньківського районного суду Черкаської області від 11 грудня 2019 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпропетровськ, громадянина України, українця, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , неодруженого, з середньою освітою, спостерігача відділення спостереження зенітно артилерійського взводу роти охорони та оборони відокремленого відділу зберігання боєприпасів військової частини НОМЕР_1 , старшого солдата, раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України та призначено йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді одного року тримання в дисциплінарному батальйоні (в/ч НОМЕР_2 , що розташовано за адресою: АДРЕСА_3 ).

Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили вирішено залишити у виді тримання під вартою.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 вирішено рахувати з часу його затримання, а саме з 14.11.2019 року,

в с т а н о в и л а :

Згідно вироку, ОСОБА_7 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом відокремленого відділу зберігання боєприпасів військової частини НОМЕР_1 у військовому званні «старший солдат», діючи з прямим умислом, без поважних на те причин, з мотивів тимчасово не виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово ухилитися від її проходження, у порушення вимог ст.ст. 11, 16, 49, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548-ХІУ від 24.03.1999, та ст.ст. 1,3,4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України №551-X1V від 24.03.1999, 22.01.2019 о 08год. 00хв. самовільно без дозволу командування в умовах особливого періоду, крім воєнного стану залишив розташування відокремленого відділу зберігання боєприпасів військової частини НОМЕР_1 , який дислокується за адресою АДРЕСА_4 та направився за місцем свого проживання у м. Дніпро Дніпропетровської області, офіційно ніде не працював та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів до повернення у військову частину, за наявності реальної можливості до цього, де перебував до 13.11.2019, доки 14.11.2019 08 год. 30 хв. не був затриманий на підставі ухвали Соснівського районного суду м. Черкаси від 07.10.2019, а злочинне діяння останнього було припинено.

Таким чином, ОСОБА_7 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 407 КК України самовільне залишення військової частини, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, особою, зазначеною в ч. 2 ст. 407 КК України, тобто військовослужбовцем (крім строкової служби).

Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Маньківського районного суду Черкаської області змінити та застосувати щодо нього положення ст. 75 КК України, звільнення від відбування покарання з випробуванням з покладенням обов`язків передбачених ст. 76 КК України. Вказує, що вирок суду є занадто суворим, а тому просить його змінити врахувавши пом`якшуючі обставини та особу обвинуваченого.

Прокурор Військової прокуратури Черкаського гарнізону ОСОБА_6 подав заперечення на апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 .

Вказав, що апеляційна скарга обвинуваченого є необґрунтованою та безпідставною, оскільки ОСОБА_7 зазначив в ній про обставини, що не відповідають дійсності.

Також, прокурор зазначив, що суд при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 із урахуванням ст. 69 КК України та на підставі ст. 62 КК України призначив покарання більш м`яке, ніж передбачено законом, що є справедливим, достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, та як приклад, для інших військовослужбовців військової частини в якій ОСОБА_7 проходить службу, не вичиняти подібних правопорушень.

Враховуючи вище викладене, прокурор вважає, що підстав для зміни вироку в частині призначеного покарання з підстав невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинувачуваного, а також з інших підстав, не має.

Заслухавши суддю-доповідача, думки учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає наступне.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ч. 2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

У відповідності до ст.65 КК України та роз`яснень, наведених в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції зазначених вимог в цілому дотримався.

Відповідно до змісту вироку суду ОСОБА_7 під час розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції повністю визнав свою вину і щиро розкаявся у вчиненому. З огляду на це, кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 розглянуте судом в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України без дослідження доказів щодо тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорювалися.

Оцінюючи вимоги апеляційної скарги щодо пом`якшення обвинуваченому визначеного йому судом першої інстанції покарання, колегія суддів вважає ці доводи необґрунтованими, й апеляційну скаргу відхиляє з наступних міркувань.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, засудивши ОСОБА_7 , призначив йому обґрунтоване, законне і справедливе покарання, яке відповідає ступеню суспільної небезпечності вчиненого злочину, його характеру та особі винного. Також суд першої інстанції обґрунтовано визнав щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та визнання вини, як обставини, що пом`якшують покарання, та відсутність обставин, які його обтяжують. При цьому суд вірно врахував особу обвинуваченого та його позитивні характеристики з місця проживання та з урахуванням декількох пом`якшуючих обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, призначив покарання із урахуванням ст. 69 КК України та на підставі ст. 62 КК України змінив покарання у виді позбавлення волі на тримання в дисциплінарному батальйоні.

Оцінюючи наведені в апеляційній скарзі доводи обвинуваченого ОСОБА_7 щодо мотивів пом`якшення покарання, колегія суддів не вважає їх такими, які дають обґрунтовані підстави для призначення йому більш м`якого покарання, чого власне він і бажає.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, і також вважає, що виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових злочинів не можливе без відбуття покарання у виді позбавлення волі, яке на підставі ст. 62 КК України замінено на тримання в дисциплінарному батальйоні строком один рік, що є більш м`яким, ніж передбачено законом.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дотримався вимог процесуального і матеріального права, ухвалив законне та обґрунтоване рішення, а розмір призначеного покарання, виходячи з положення ст. 414 КПК України, за переконанням колегії суддів, не можна вважати явно несправедливим через суворість.

З урахуванням викладених обставин, колегія суддів не знаходить обґрунтованих підстав для зміни чи скасування вироку з мотивів, які указані в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_7 .

Тому, керуючись ст. ст. 370, 404, 405, 407, 409 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Маньківського районного суду Черкаської області від 11 грудня 2019 року відносно ОСОБА_7 , залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді :