Дата документу 27.02.2020 Справа № 323/3196/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/535/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 323/3196/19 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ст.81, 84 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі суддів:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, в режимі відеоконференц зв`язку, матеріали провадження за апеляційною скаргою (з доповненням) засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Оріхівського районного суду Запорізької області від 15 листопада 2019 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про звільнення від відбування покарання.

Згідно з ухвалою суду, ОСОБА_7 звернувся до суду із клопотанням про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або звільнення від відбування покарання за хворобою. Своє клопотання засуджений мотивує тим, що він відбув необхідний строк покарання, стягнень не має. Наявність у нього ряду хронічних хвороб та постійного відчуття болю вважає підставою для звільнення від відбування покарання.

Суд дослідивши матеріали провадження, дійшов висновку, що відсутні підстави для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_7 оскільки він не проявив себе як такий, що довів своє виправлення та перевиховання. Також суд дійшов висновку про відсутність підстав для звільнення засудженого від відбування покарання за хворобою, оскільки наявні у ОСОБА_7 діагнози не віднесені до переліку вказаному у Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі, затвердженого Наказами Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України №1348/5/572 від 15.08.2014.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції зазначає, що висновки суду на предмет неможливості застосування щодо нього положень ст.84 КК України були зроблені без з`ясування усіх обставин щодо стану його здоров`я. Засуджений зазначає, що у виправній установі через відсутність необхідних медикаментів, обладнання і фахівців, йому не надається належна медична допомога, як наслідок, стан його здоров`я постійно погіршується.

Враховуючи вказані обставини просить ухвалу суду скасувати і постановити нову якою задовольнити його клопотання по суті.

Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; засудженого, який підтримав апеляційну скаргу; прокурора, який вважав, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга засудженого підлягає задоволенню виходячи з наступного.

За вимогами ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На переконання колегії суддів, вказаним вимогам ухвала суду відповідає не в повній мірі.

Згідно з ст.152 КВК України підставою звільнення від відбування покарання окрім іншого є умовно-дострокове звільнення, а також хвороба.

Колегія суддів погоджується з висновками суду на предмет відсутності підстав для звільнення засудженого на підставі положень ст.84 КК України.

Згідно з ч.2. ст.84 КК України передбачено, що особа, яка після вчинення злочину або постановлення вироку захворіла на іншу тяжку хворобу, що перешкоджає відбуванню покарання, може бути звільнена від покарання або від подальшого його відбування. При вирішенні цього питання суд враховує тяжкість вчиненого злочину, характер захворювання, особу засудженого та інші обставини справи.

Вказана норма є бланкетною, і для встановлення ступеню тяжкості хвороби, суд має керуватися положеннями визначеними Додатком № 12 до Наказу Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 15 серпня 2014 року № 1348/5/572 «Про затвердження Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі», в якому міститься перелік хвороб, які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення від подальшого відбування покарання.
Суд першої інстанції перевірив надані засудженим медичні довідки і встановив, що наявні у ОСОБА_7 захворювання не зазначені у вищевказаному переліку.

Висновок лікарської комісії з приводу хвороб, які могли перешкоджати відбуттю покарання, в матеріалах провадження також був відсутній.
Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновками суду на предмет відсутності підстав для умовно-дострокового звільнення засудженого.

Так, відповідно до ч.2 ст.81 КК України обов`язковою складовою для прийняття судом рішення про безумовне умовно-дострокове звільнення від відбування призначеного вироком суду кримінального покарання, є сумлінна поведінка та ставлення до праці засудженого, як умова доведеності виправлення останнього.

Положенням ст.6 КВК України передбачено, що виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому суд має ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно-корисної праці.

Інших підстав законом не передбачено.

Підставою для відмови у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення став висновок суду про те, що засуджений ОСОБА_7 своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці не довів своє виправлення. Вказаний висновок суду ґрунтувався на тому, що матеріали справи не містять достатніх відомостей, які б свідчили про сумлінне ставлення засудженого до праці, оскільки останній не був працевлаштований на виробництві. Суд зазначив, що в поведінці ОСОБА_7 відсутні активні дії, які б свідчили про його намагання виправитися під час відбування покарання. Однак вказаний висновок суду зроблений без врахування низки обставин. Фактично судом не було встановлено характер виробництва в ДУ «Оріхівська виправна колонія (№88)», яка кількість засуджених може бути задіяна на ньому, яким чином відбувається працевлаштування засуджених, чи міг ОСОБА_7 бути залучений на виробництві взагалі, і з наявними у нього захворюваннями зокрема.

З наданих засудженим медичних довідок, випливало, що останньому заборонені фізичні загрузки.

Крім цього, суд залишив без уваги, те що ОСОБА_7 в ДУ «Оріхівська виправна колонія (№88)» відбував покарання лише з 05.07.2019 по 23.08.2019, а решту часу відбував покарання в лікувальних закладах, тобто навіть фізично не міг бути залучений на виробництві.

Отже, висновки суду на предмет того, що поведінка ОСОБА_7 мала бути активною, в контексті його відношення до праці є безпідставними, оскільки не залучення ОСОБА_7 до праці було обумовлено об`єктивними причинами.

З урахуванням встановлених обставини, беручи до уваги характеристику ОСОБА_7 відповідно до якої засуджений за увесь час відбування покарання не мав стягнень, колегія суддів вважає, що висновки суду на предмет того, що ОСОБА_7 не довів своє виправлення є необґрунтованими, тому ухвала суду підлягає скасуванню з прийняттям нової ухвали, в межах повноважень суду апеляційної інстанції, про задоволення клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України колегія суддів,

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу Оріхівського районного суду Запорізької області від 15 листопада 2019 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 , скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання засудженого ОСОБА_7 задовольнити, звільнити засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання умовно-достроково на не відбуту частину строку покарання 9 днів.

Роз`яснити засудженому зміст ч.4 ст.81 КК України, - у разі вчинення особою, до якої було застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, протягом невідбутої частини покарання нового кримінального правопорушення суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими статтями 71, 72 КК України.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4