ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11- кп/819/10/20 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.187 КК України
У Х В А Л А
іменем України

14 січня 2020 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні матеріали кримінального провадження №0003184 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 22 серпня 2019 року, яким:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Херсона, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого;
засуджено за ч.1 ст.187 КК України на 3 роки 5 місяців позбавлення волі.
Міра запобіжного заходу тримання під вартою з 02.11.2017 року.
Вирішено питання про процесуальні витрати та речові докази.

в с т а н о в и л а:

Вироком суду ОСОБА_8 визнано винним та засуджено за те, що він 26.08.2017 року близько 20.30 год., знаходячись біля "скверу" по вулиці Нафтовиків у місті Херсоні, навпроти будинку №75, умисно, з корисливого мотиву заволодіння чужим майном, скоїв напад на потерпілого ОСОБА_9 , поєднаний із насильством, небезпечним для його життя та здоров`я, яке виразилося у нанесенні останньому одного удару рукою в область обличчя, від якого ОСОБА_9 впав на землю, після чого ОСОБА_8 наніс ще декілька ударів ногою в область голови, у результаті чого спричинив потерпілому тілесні ушкодження: синці обличчя, крововиливи в білкову оболонку обох очей, забійні рани голови, садни голови, обличчя, верхніх та нижніх кінцівок, що відносяться до легких тілесних ушкоджень, а також повний травматичний вивих 43 зубу, краєвий перелом 33 зубу, що відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, після чого скориставшись безпорадним станом ОСОБА_9 , та, розуміючи, що останній опиратися і звернутися по допомогу, чи будь-яким способом завадити йому реалізувати свій злочинний намір не зможе, відкрито заволодів майном потерпілого, а саме: чоловічою сумкою чорного кольору зі штучної шкіри (матеріальної цінності не представляє), в якій знаходився гаманець чорного кольору зі штучної шкіри (матеріальної цінності не представляє), в якому знаходились 120 грн.. У подальшому ОСОБА_8 , реалізуючи свій злочинний намір, утримуючи при собі зазначене вище майно, місце вчинення кримінального правопорушення покинув та розпорядився викраденим на власний розсуд.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить поновити строк на апеляційне оскарження, вважаючи його пропущеним з поважних причин. Вважає вирок суду першої інстанції незаконним з підстав відсутні належних та допустимих доказів доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.187 КК України. Зазначає, що всупереч вимог ст.ст.23, 94, 95 КПК України судом першої інстанції не було оцінено докази безпосередньо, а в основу обвинувального вироку покладено докази, які було зібрано під час досудового розслідування, зокрема, протокол про прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення, протокол слідчого експерименту за участю потерпілого, протокол допиту потерпілого, інші докази, які, на думку апелянта, не підтверджують доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину. Також усупереч вимог ст.228 КПК України під час пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 03.10.2017 року для впізнання потерпілому були пред`явлені не фотознімки, а їх ксерокопії, що вказує на неналежність та недопустимість як доказу протоколу вказаної слідчої дії. Крім того, обвинувачений повідомив захиснику про те, що під час оголошення обвинувального вироку, судом було йому призначено покарання у виді 3 років 3 місяців позбавлення волі, однак у друкованій копії вироку, яку отримав обвинувачений вказано, що йому призначено покарання у виді 3 років 5 місяців позбавлення волі, що свідчить про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону судом першої інстанції. Просить скасувати вирок суду першої інстанції та закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 ..

Заслухавши суддю-доповідача щодо суті поданої апеляційної скарги, доводи захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 , які підтримали свої апеляційні вимоги, просили скасувати вирок суду першої інстанції та закрити кримінальне провадження, думку прокурора, який вважав апеляційну скаргу захисника такою, що не підлягає задоволенню, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного.

Захисником ОСОБА_7 подано апеляційну скаргу на вирок суду першої інстанції 19.09.2019 року, що відповідає вимогам п.1 ч.2 ст.395 КПК України і не свідчить про пропуск строку на апеляційне оскарження, а тому нею не пропущено строк на оскарження судового рішення, як помилково вважає апелянт.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні злочину, за який він засуджений, за встановлених і викладених у вироку обставин, обґрунтовані дослідженими під час судового розгляду доказами, яким дано належну оцінку, і відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Доводи захисника про недоведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні розбійного нападу, колегія суддів визнає безпідставними та такими, що суперечать встановленим обставинам кримінального провадження та дослідженим у справі доказам.

Так, під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_8 визнав себе винним частково та показав, що 26.08.2017 року увечері біля скверу по вул. Нафтовиків в м. Херсоні він зустрівся з потерпілим ОСОБА_9 , з яких-то причин подрався з ним, вдарив того рукою в обличчя та декілька разів ударив ногою по голові, а потім пішов. Але через деякий час повернувся, потерпілого вже не було на місці, на дорозі побачив сумку, яку забрав, де були гроші, які він забрав, а сумку та гаманець викинув.

Ці заперечення ОСОБА_8 проти обвинувачення та його версія події були предметом розгляду в судовому засіданні та не знайшли свого підтвердження.

Обставини, за яких ОСОБА_8 вчинив розбійний напад, підтверджується наступними доказами.

Свідок ОСОБА_10 (мати потерпілого ОСОБА_9 , який помер на час розгляду справи) показала, що 26.08.2017 року увечері її син ОСОБА_9 пішов до магазину АТБ та через 2 години повернувся додому побитий. Син їй розповів, що його побив чоловік на ім`я « ОСОБА_11 » ( ОСОБА_12 ), який іноді ходив до їх сусіда, та відібрав у нього барсетку з грошима, а потім втік. Після чого, вони викликали поліцію, поїхали з ними на місце злочину, де знайшли окуляри та чоботи потерпілого, а барсетку там не знайшли.
З протоколу огляду місця події від 26.08.2017 року вбачається, що на місце вчинення злочину ділянки дорозі на перехресті вул. Нафтовиків та 2-ї Західної в м. Херсоні виявлено тапочки чорного кольору та окуляри в чорній оправі, що належать потерпілому ОСОБА_9 , і ці дані узгоджуються з показаннями свідкаОСОБА_10 (матері потерпілого).

(а.п. 160,161)

За даними протоколу слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_9 від 05.10.2017 року вбачається, що він на місці злочину продемонстрував, за яких обставини ОСОБА_8 вчинив на нього напад та заволодів його майном, та під час допиту на досудовому розслідування показав, що 26.08.2017 року близько 20 год. 30 хвил. біля парку по вул. Нафтовиків у м. Херсоні до нього підійшов ОСОБА_13 , який був напідпитку та був йому візуально знайомим. Той попросив у нього цигарку, а коли він почав уходити, то ОСОБА_12 ударив його по обличчю, від чого він (потерпілий) впав. Після чого, ОСОБА_13 наніс йому ще декілька ударив ногою по голові, почав виривати з його рук барсетку. Він став опиратися, але той відібрав барсетку, в якій знаходився гаманець з грошима в сумі 120 гривень, а потім втік.

Ці показання потерпілого ОСОБА_9 узгоджуються з показаннями обвинуваченого ОСОБА_8 , даними протоколу огляду місця події щодо місця вчинення злочину та способу заподіяння ОСОБА_8 тілесних ушкоджень потерпілому. (а.п.157- 159, 170- 174)

При пред`явленні осіб для впізнання потерпілому ОСОБА_9 , він з чотирьох осіб впізнав ОСОБА_8 , який напав на нього та заволодів його майном.

(а.п. 162 -165)

Твердження захисника про те, що впізнання було проведено за ксерокопіями фотознімків, не відповідають дійсності, оскільки потерпілому для впізнання було пред`явлено 4 особи, серед яких був ОСОБА_8 , жодних фотознімків йому для впізнання не надавалось, а тому доводи захисника про неналежність та недопустимість цього доказу, слід визнати надуманими.

Висновками судово-медичних експертиз № 1006, № 344/1006 року встановлено, що у потерпілого ОСОБА_9 виявлено наступні тілесні ушкодження: синці обличчя, крововиливи в білкову оболонку обох очей, забійні рани голови, садни голови, обличчя, верхніх та нижніх кінцівок, відносяться до легких тілесних ушкоджень, повний травматичний вивих 43 зубу, краєвий перелом 33 зубу, що відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я. Зазначені тілесні ушкодження утворилися від дії не менше 18 травматичних впливів тупими предметами - руками та ногами, не виключно 26.08.2017 року, за обставин та у спосіб, зазначених потерпілим ОСОБА_9 під час слідчого експерименту.
(а.п.169, 177,178)
Висновки цієї експертизи не є суперечливими, які узгоджуються з показаннями обвинуваченого ОСОБА_8 , потерпілого ОСОБА_9 , свідка ОСОБА_10 відносно локалізації та механізму утворення легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, якими підтверджено той факт, що ОСОБА_8 вчинив напад на потерпілого ОСОБА_9 з застосуванням фізичного насильства, небезпечного для життя та здоров`я, що виразилося у нанесенні ударів руками та ногами по голові потерпілого, якими спростовуються твердження сторони захисту про те, що ОСОБА_8 не вчиняв напад на потерпілого.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні розбою зроблено з дотриманням ст.23 КПК України на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, підтверджених доказами, які було досліджено та перевірено під час судового розгляду, а також оцінено відповідно до ст.94 КПК України.

Зокрема, відповідний висновок суд зробив на підставі аналізу показаній потерпілого, свідка, даних протоколів слідчих дій, а також висновків судово-медичних експертиз.
Оскільки потерпілий ОСОБА_9 на час судового розгляду кримінального провадження помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджено свідоцтвом про смерть, актова запис №589 від 23.04.2019 року (а.п. 145,146), тому суд у відповідності з вимогами ст.97 КПК України поклав в основу вироку показання свідкаОСОБА_10 (матері потерпілого), якій ОСОБА_9 за життя розповідав про обставини нападу на нього.
Відповідні показання є логічними, послідовними, узгоджуються між собою, а також з іншими дослідженими судом доказами, а тому об`єктивних підстав недовіряти їм немає.
Крім того, в ході допиту потерпілого ОСОБА_9 та слідчого експерименту за його участю, він на місці вчинення злочину продемонстрував хід нападу на нього та показав, яким чином ОСОБА_8 , наносячи йому удари руками та ногами по голові, заволодів йогобарсеткою, в якій знаходився гаманець з грошима в сумі 120 гривень.

Згідно висновків судово-медичних експертиз, за обставин та у спосіб, зазначених потерпілим ОСОБА_9 під час слідчого експерименту, йому було спричинено легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.
Дослідивши вказані докази, суд першої інстанції визнав їх належними, допустимими та достатніми для доведення винуватості ОСОБА_8 у вчиненні нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаному з застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, і колегія суддів погоджується з таким висновком суду.
Тому доводи сторони захисту про належність та недопустимість зібраних та досліджених доказів, на яких ґрунтується обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.187 КК України, слід визнати безпідставними та такими, що не підтверджуються матеріалами провадження.

Врахувавши всі обставини справи, суд першої інстанції дав належну оцінку показанням обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що він на дорозі знайшов барсетку потерпілого, оскільки вони суперечать фактичним обставинам кримінального провадження та спростовуються послідовними показаннями потерпілого ОСОБА_9 , свідка ОСОБА_10 , з яких випливає, що потерпілий прямо вказав на обвинуваченого ОСОБА_8 , який вчинив на нього напад та заволодів його майном.
Доводи захисника про порушення судом принципу безпосередності дослідження доказів є необґрунтованими і в даному випадку не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.
Як випливає з матеріалів справи, докази, якими суд обґрунтував висновки про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні злочину, були дослідженні в судовому засіданні та їм дана відповідна оцінка.
Згідно із практикою Європейського суду з прав людини, письмові показання потерпілих та свідків (без їх допиту у суді) можуть бути визнані судом належним доказом у кримінальній справі за умови, що вони є єдиним чи вирішальним доказом.

Враховуючи, що на час судового розгляду потерпілий ОСОБА_9 помер і його показання не могли безпосередньо сприйматися в судовому засіданні, тому суд у відповідності з вимогами ст.97 КПК України допитав в судовому засіданні свідкаОСОБА_10 , якій ОСОБА_9 за життя розповідав про обставини нападу на нього, а також послався у вироку на дані протоколів допиту потерпілого та слідчого експерименту за участю ОСОБА_9 .

Указана правова позиція про відсутність порушення принципу безпосередності дослідження доказів за даних обставин, викладена у Постанові Верховного Суду від 22.02.2018 року у справі №286/282/16-к, яка відповідає практиці Європейського суду з прав людини.

Отже, безпосередньо дослідивши надані сторонами кримінального провадження докази, врахувавши позицію обвинуваченого, який частково визнав себе винним, та, давши належну оцінку дослідженим доказам в їх сукупності, суд першої інстанції обґрунтовано визнав ОСОБА_8 винним у вчиненні злочину, за який він засуджений, та правильно кваліфікував його дії за ч.1 ст.187 КК України.

Викладені в апеляційній скарзі захисника доводи про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та недоведеність винуватості ОСОБА_8 , є такими, що суперечать встановленим обставинам провадження та наведеним доказам.

Підстав для скасування вироку щодо ОСОБА_8 та закриття кримінального провадження, як про це ставиться питання захисником, колегія суддів не вбачає.

Призначене судом першої інстанції ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 5 місяців відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, є справедливим, пропорційним, співрозмірним ступеню тяжкості вчиненого, необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Що ж до допущеної судом помилки в частині призначення покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 3 місяці під час проголошення вироку в судовому засідання, на що вказує захисник в апеляційній скарзі, то це не свідчить про невідповідність змісту вироку в цій частині та не є підставою для скасування вироку, оскільки покарання ОСОБА_8 призначено в мінімальних межах санкції ч.1 ст.187 КК України.
Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які б були безумовними підставами для скасування або зміни вироку, під час апеляційного розгляду не встановлено.

З огляду на викладене, підстави для задоволення апеляційної скарги захисника відсутні.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.ст. 404, 407, 419 КПК України колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 22 серпня 2019 року щодо ОСОБА_8 - без зміни.

Ухвала набирає чинності з моменту оголошення і може бути оскаржена учасниками судового провадження в касаційному порядку протягом 3 місяців з дня оголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_2
Судді: (підпис) ОСОБА_3
(підпис) ОСОБА_4