ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К
іменем України
Справа № 210/1618/19
Провадження № 1-кп/210/248/20

"24" квітня 2020 р. м. Кривий Ріг

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт за матеріалами кримінального провадження №0000384 від 28.02.2019 року, щодо:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянина України, українця, із середньотехнічною освітою, працюючого у ТОВ «Шляхбуд-КР» підсобним робітником, одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 ч.1 КК України,

за участі:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника-адвоката ОСОБА_5 ,

представника потерпілого ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:
Так, 28.02.2019 року приблизно в 07 годин 45 хвилин водій ОСОБА_3 керуючи технічно справним автомобілем «Деу Сенс», реєстраційний номер НОМЕР_1 в світлий час доби, рухався по сухому дорожньому покриттю проїзної частини по вулиці Костенко, з боку вулиці Віталія Матусевича в напрямку вулиці Соборності, в Металургійному районі міста Кривого Рогу. Під`їхавши до нерегульованого пішохідного переходу, який розташований біля будинку №23 по вул. Костенко в м. Кривому Розі, а саме, біля Загальної середньо-освітньої школи №103, водій ОСОБА_3 зупинився перед ним.
В цей час в районі будинку №23 по вулиці Костенко в місті Кривому Розі до нерегульованого пішохідного переходу, позначеному дорожньою розміткою 1.14.1 ПДР України, та дорожніми знаками 5.35.1 та 5.35.2 ПДР України, підійшла та зупинилася малолітня пішохід ОСОБА_7 , побачивши, що автомобіль «Деу Сенс», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_3 , зупинився, ОСОБА_7 почала перетинати проїзну частину по вулиці Костенко, по вказаному нерегульованому пішохідному переході, рухаючись з права на ліво по ходу руху автомобіля.
Водій ОСОБА_3 в момент поновлення руху керованого ним автомобілю «Деу Сенс», реєстраційний номер НОМЕР_1 перед нерегульованим пішохідним переходом позначеним дорожньою розміткою 1.14.1 ПДР України, та дорожніми знаками 5.35.1 та 5.35.2 ПДР України, та поряд з яким знаходиться малолітній пішохід, повинен був діяти відповідно до п.п. 1.5; 1.7; 2.3 (б); 10.1; 18.1 Правил дорожнього руху України.
Однак водій ОСОБА_3 діючи зі злочинною недбалістю, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, перед початком руху керованого ним автомобілю, не переконався, що це буде безпечно і не створить небезпеки іншим учасникам руху, поновив рух керованого ним автомобілю та не надав дорогу малолітньому пішоходу ОСОБА_7 , яка в той момент перетинала проїзну частину по нерегульованому пішохідному переході, чим порушив вимоги п.п. 1.5; 2.3 (б); 10.1; 18.1 Правил дорожнього руху України, відповідно до яких:
- «1.5. ... бездіяльність учасників дорожнього руху ... не повинні ... загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;
- «1.7. Водії, пішоходи та пасажири зобов`язані бути особливо уважними до таких категорій учасників дорожнього руху, як діти, люди похилого віку та особи з явними ознаками інвалідності»;
- «2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов язаний:
... б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну,...»;
- «10.1 Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»;
- «18.1. Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека».
В результаті порушення вказаних правил безпеки дорожнього руху, виконання яких було необхідною умовою для запобігання події, водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «Деу Сенс», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в районі б.23, по вул. Костенко в Металургійному районі м. Кривого Рогу, допустив наїзд керованого ним автомобілю на малолітнього пішохода ОСОБА_7 , яка перетинала проїзну частину вул. Костенко по нерегульованому пішохідному переході, позначеному дорожньою розміткою 1.14.1 ПДР України, та дорожніми знаками 5.35.1, 535.2 ПДР України, контактувавши з нею передньою лівою частиною керованого ним автомобілю.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_7 згідно Висновку експерта №379 від 22.03.2019 року отримала тілесні ушкодження у вигляді: переломів правої великогомілкової кістки у середній третині, правої малогомілкової кістки у верхній третині, які відносяться до тілесних ушкоджень СЕРЕДНЬОГО ступеня тяжкості; за ознакою тривалого розладу здоров`я більше 21 доби (термін загоювання кісткової тканини, більше 21 доби).
Між порушенням ОСОБА_3 вимог Правил дорожнього руху України та настанням наслідків - заподіяння тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості потерпілій ОСОБА_7 , є прямий причинний зв`язок.
З боку законного представника потерпілої ОСОБА_8 подано позовну заяву до ОСОБА_3 , Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 11 лютого 2020 року за клопотанням представника потерпілої ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_6 , замінено співвідповідача у справі Приватне акціонерне товариство «Київський страховий дім», на Моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ) (). Продовжено подальший розгляд справи за уточненим позовом ОСОБА_8 (яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_7 ) до ОСОБА_3 , Моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Відповідно до позовних вимог, ОСОБА_8 просила суд стягнути: з Моторного (транспортного) страхового бюро України відшкодування матеріальної шкоди в сумі 8 986,00 грн. (вісім тисяч дев`ятсот вісімдесят шість гривень) 00 копійок, з Моторного (транспортного) страхового бюро України відшкодування моральної шкоди в сумі 5 000,00 грн. (п`ять тисяч гривень) 00 копійок, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_8 відшкодування моральної шкоди 95 000,00 грн. (дев`яносто п`ять тисяч гривень) 00 копійок.

Представник потерпілої ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні позов підтримала, просила його повністю задовольнити. Також, просила призначити покарання ОСОБА_3 у вигляді обмеження волі та позбавлення права керування транспортними засобами.

ОСОБА_3 винним себе в пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю, щиро розкаявся, просив суд суворо його не карати. Цивільний позов визнав частково, а саме, відшкодування моральної шкоди в сумі 30 000,00 грн., оскільки, вважає суму моральної шкоди в 95 000,00 грн. завищеною.

Прокурор заявив суду клопотання, яке підтримали представник потерпілої, обвинувачений та його захисник, про розгляд справи в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, так як обвинувачений вину в скоєнні злочину визнав повністю, вважають недоцільним дослідження доказів по справі відносно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються.

Враховуючи те, що сторони кримінального провадження, не оспорюють всі обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, при цьому, судом обвинуваченому було роз`яснено, що в цьому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку, які не досліджувались під час судового розгляду даного кримінального провадження.

Роз`яснивши учасникам процесу положення ст.349 КПК України, суд провів судовий розгляд даної справи щодо всіх її обставин, із застосуванням правил ч.3 ст.349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого та матеріалів, які обґрунтовують позовні вимоги позивача.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у скоєному злочині визнав повністю, щиро розкаявся, підтвердив обставини вчинення злочину, зазначені в обвинувальному акті та пояснив суду, що дійсно
28.02.2019 року в ранці (о якій саме годині, на даний час не пам`ятає) він їхав на своєму автомобілі «Деу Сенс» номер НОМЕР_1 по вулиці Костенко в бік вулиці Соборності в Кривому Розі, де перетинав нерегульований пішохідний перехід навпроти школи. Перед переходом зупинився, так як його почала переходити якась дівчинка. Після того, як дівчинка перейшла частину дороги по якій рухався ОСОБА_3 , останній відновив рух, але враховуючи те, що пішохід попав в «мертву зону», ненавмисно здійснив наїзд на дівчинку, контактувавши з нею передньою лівою частиною автомобіля. Після чого, одразу зупинився та викликав швидку медичну допомогу та поліцію, і чекав на їх приїзд. Після вказаної події та проведення слідства не одноразово намагався поспілкуватись з матір`ю потерпілої дівчинки, але остання не йшла на контакт.
Суд, вислухавши доводи прокурора, показання представника потерпілого, показання обвинуваченого ОСОБА_3 , доводи його захисника, дослідивши матеріали кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого, приходить до висновку про те, що дії обвинуваченого слід кваліфікувати за ч.1 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

На підставі всебічного, повного і неупередженого дослідження обставин кримінального провадження, беручи до уваги повноту належність та допустимість наданих суду доказів, вислухавши показання обвинуваченого, суд приходить до висновку про доведеність обвинувачення, яке пред`явлене ОСОБА_3 за ч.1 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Згідно з роз`ясненнями, наведеними у постанові Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при призначенні покарання за відповідною частиною статті 286 КК України, суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.
Керуючись вимогами ст.65 КК України, при призначенні покарання ОСОБА_3 , суд враховує, характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного кримінального правопорушення, а також те, що ним вчинено злочин проти безпеки руху, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості, дані, що характеризують особу обвинуваченого, а саме, ОСОБА_3 є одружений, працює у ТОВ «Шляфхбуд-КР» підсобним робітником, неповнолітніх дітей на утриманні не має, раніше не судимий, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебував і не перебуває. За місцем мешкання характеризується позитивно. Вину у скоєному злочині визнав повністю та у вчиненому розкаюється, позов визнав частково.

Згідно доповіді Металургійного районного відділу пробації філії державної установи «Центр Пробації» у Дніпропетровській області від 02.07.2019 року, на підставі зібраних характеризуючих матеріалів щодо обвинуваченого ОСОБА_3 надано висновок про те, що беручи до уваги інформацію, що характеризує обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, а також оцінку ризику скоєння повторного правопорушення, середню ймовірність вчинення повторного кримінального правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення цієї особи без позбавлення або обмеження волі можливе за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень. У разі, якщо суд дійде висновку про можливість звільнення правопорушника від відбування покарання з випробуванням, орган пробації вважає доцільним покладання на правопорушника обов`язків, крім обов`язкових, відповідно до ч.2 ст.76 КК України, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Обставинами, що пом`якшують покарання згідно вимог ст.66 КК України,суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.
З урахуванням викладеного, беручи до уваги характер, ступінь тяжкості та суспільну небезпеку скоєного ОСОБА_3 кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд приходить до висновку, що обвинуваченому необхідно призначити покарання у вигляді обмеження волі в межах санкції ст.286 ч.1 КК України.

Розглядаючи питання про призначення додаткового покарання у вигляді позбавлення обвинуваченого права керування транспортними засобами та враховуючи положення Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 зі змінами «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», суд бере до уваги те, що дорожньо-транспортною пригодою спричинено малолітній потерпілій середньої тяжкості тілесні ушкодження на спеціально встановленій ділянці проїзної частини, а саме на нерегульованому пішохідному переході, зокрема біля навчального закладу, на що водії повинні приділяти особливу увагу під час керування транспортними засобами, обвинуваченим ОСОБА_3 матеріальну та моральну шкоду потерпілій не відшкодовано, тому суд приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому додаткового покарання, передбаченого санкцією ч.1 ст.286 КК України у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Таке покарання на переконання суду є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_3 і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, зокрема у сфері злочинів проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту.
Захід забезпечення кримінального провадження арешт майна, застосований за Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 березня 2019 року, а саме арешт автомобіля «Деу Сенс», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на підставі Свідоцтва про реєстрацію серії НОМЕР_2 від 28.03.2013 року належить на праві приватної власності ОСОБА_9 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 необхідно скасувати.
У зв`язку з тим, що відносно обвинуваченого ОСОБА_3 під час досудового розслідування запобіжний захід не застосовувався, і в судовому засіданні клопотання прокурором про це не заявлялося, суд також не вбачає підстав для застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу.
Долю речових доказів, необхідно вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до позовних вимог, ОСОБА_8 просила суд стягнути: з Моторного (транспортного) страхового бюро України відшкодування матеріальної шкоди в сумі 8 986,00 грн. (вісім тисяч дев`ятсот вісімдесят шість гривень) 00 копійок, з Моторного (транспортного) страхового бюро України відшкодування моральної шкоди в сумі 5 000,00 грн. (п`ять тисяч гривень) 00 копійок, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_8 відшкодування моральної шкоди 95 000,00 грн. (дев`яносто п`ять тисяч гривень) 00 копійок.

Від представника Моторного (транспортного) страхового бюро України ОСОБА_10 до суду надійшов відзив на цивільний позов, в якому останній заперечував щодо задоволення позовних вимог, заявлених до МТСБУ. В обґрунтування якого зазначив, що в дорожньо-транспортній пригоді, що мала місце 28.03.2019 року за участю транспортного засобу «Деу», д.н. НОМЕР_1 , має нести відповідальність винна особа в дорожньо-транспортній пригоді, оскільки, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 , як володільця транспортного засобу, на момент ДТП була застрахована в Приватному Акціонерному товаристві «Київський страховий дім» за полісом АМ 3661802. Відповідно до п.39.1 ст.39 Закону №1961-IV Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. МТСБУ є непідприємницькою (неприбутковою) організацією і здійснює свою діяльність відповідно до цього Закону, законодавства України та свого Статуту.

Норма Закону № 1961-IV передбачає чіткий перелік випадків за яких МТСБУ відшкодовує шкоду за рахунок коштів фонду захисту потерпілих. Законодавець поклав обов`язок з відшкодування шкоди за страховика, який не може виконати свої зобов`язання цивільного відповідача ПАТ «Київський страховий дім» тільки у разі недостатності коштів та майна страховика учасника МТСБУ, що визнаний банкротом та/або ліквідований. Страховик, членство якого припинено, зобов`язаний виконати свої зобов`язання згідно з укладеними ним договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Отже, саме ПАТ «Київський страховий дім» взяло на себе відповідальність по відшкодуванню шкоди, завданої позивачу в ДТП винною особою. Щодо неплатоспроможності ПАТ «Київський страховий дім» зазначає, що на момент подання позовної заяви ПАТ «Київський страховий дім» перебуває в процесі припинення, а не ліквідоване, внаслідок чого МТСБУ не може нести відповідальність в порядку Закону № 1961-IV. Щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди зазначає, що зазначені витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я. Розмір витрат на ліки, лікування, предмети догляду за потерпілим визначається на підставі виданих лікарями рецептів, довідок, або рахунків про їх вартість, а при визначенні розміру моральної шкоди основним доказом є обґрунтовані витрати на лікування, що підтверджені чеками та рецептами лікаря. Тому просить суд відмовити у задоволенні позову до МТСБУ у повному обсязі.

Вислухавши доводи учасників судового засідання, дослідивши матеріали кримінального провадження та надані сторонами докази з приводу позовних вимог та заперечень до них, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з ст.128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Згідно ч.2 ст.1187 Цивільного кодексу України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Судом встановлено, що автомобіль «Деу Сенс», реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував обвинувачений ОСОБА_3 , був застрахований у ПАТ «Київський страховий дім», що підтверджується полісом АМ 3661802. (Т.1 а.с.101).

Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За загальним правилом, відповідальність несе особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч.2 ст.1187 ЦК).
Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.
Так, відповідно до ст.999 ЦК України, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 №1961-IV (далі Закон №1961-IV).
Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності закон №1961-IV (ст.3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих унаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст.5 закону №1961-IV).
Відповідно до ст.6 Закону №1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
За змістом Закону №1961-IV (ст.ст. 9, 22-31, 35, 36), настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, у тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але, якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
Як передбачено ст.1194 ЦК України, у разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому, договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.
Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов`язком боржника відшкодувати шкоду (особи, яка завдала шкоди, відшкодувати цю шкоду). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик.
Зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. При цьому потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок щодо страхового відшкодування.
Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (ч.1 ст.12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (ч.2 ст.14 ЦК України).
Відповідно до ст.511 ЦК України, зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, установлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.
Згідно із ч.1 та ч.4 ст.636 ЦК України, договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена в договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.
З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування в деліктному зобов`язанні.
Таким чином, потерпілому як і кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування, або шляхом звернення до страховика, в якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності підстав, передбачених ст.1194 ЦК України.
Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов`язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред`явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності правова позиція ВСУ у справі № 6-2808цс15 від 20 січня 2016 року).

Відповідно до ст.41 Закону №1961-IV, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння:
а) транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам підпункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі;
б) невстановленим транспортним засобом, крім шкоди, яка заподіяна майну та навколишньому природному середовищу;
в) транспортним засобом, який вийшов з володіння власника не з його вини, а у результаті протиправних дій іншої особи;
г) особами, на яких поширюється дія пункту 13.1 статті 13 цього Закону;
ґ) у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності;
д) у разі надання страхувальником або особою, відповідальність якої застрахована, свого транспортного засобу поліцейським та медичним працівникам закладе охорони здоров`я згідно з чинним законодавством.
Враховуючи вказану норму Закону №1961-IV передбачено чіткий перелік випадків, за яких Моторне (транспортне) страхове бюро України відшкодовує шкоду за рахунок коштів Фонду захисту потерпілих.
Таким чином, вказаним законом покладено обов`язок з відшкодування шкоди зі страховика, який не може виконати свої зобов`язання, тільки у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований.
Відповідно до ч.5 ст.52 Закону № 1961-IV Страховик, членство (у тому числі повне) якого припинено, зобов`язаний виконати свої зобов`язання згідно з укладеними ним договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
Однак, враховуючи те, що з боку цивільного позивача не надано суду належних та допустимих доказів того, що ПАТ «Київський страховий дім» визнаний банкрутом та/або ліквідований, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_8 щодо стягнення з Моторного (транспортного) страхового бюро України матеріальної та моральної шкоди, заподіяної життю та здоров`ю малолітньої потерпілої, в даній частині задоволенню не підлягають.
Щодо вимог позивача про стягнення з ОСОБА_3 моральної шкоди, суд зазначає наступне.
Згідно вимог ст.ст. 23, 1167, 1168 ЦК України, суд враховуючи, що внаслідок злочинних дій ОСОБА_3 , які полягали у порушенні Правил безпеки дорожнього руху, що призвели до дорожньо-транспортної пригоди, потерпілій ОСОБА_7 заподіяно моральну шкоду порушенням звичайного порядку життя, а наслідки для потерпілої є непередбачувані, отримана травма перешкоджала можливості активної і повноцінної життєдіяльності дитини. Також судом прийнято до уваги і те, що потерпіла перенесла фізичний біль, обумовлений спричиненими їй середньої тяжкості тілесними ушкодженнями, переживала емоційний стрес, а негативні наслідки вчинення злочину потягли за собою тривале нераціональне витрачання життєвого часу, обумовили необхідність залучення фізичних, душевних та матеріальних ресурсів на їх подолання і компенсацію, до теперішнього часу потерпіла продовжує реабілітацію.
Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Вирішуючи розмір моральної шкоди, яка підлягає компенсації, враховуючи обставини дорожньо-транспортної пригоди (ДТП), поведінку обвинуваченого після ДТП, під час досудового розслідування та під час судового розгляду, наслідків ДТП, сума на відшкодування моральної шкоди в розмірі 95 000 грн. є необґрунтовано завищеною, безумовно потерпіла зазнала моральних страждань, довге лікування, неможливість відвідувати навчання, її спосіб життя значно змінився, а тому, виходячи із вимог розумності та справедливості та співмірності, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог та стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_8 30 000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. В задоволенні решти позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди з ОСОБА_3 слід відмовити у зв`язку з їх необгрунтованістю.

Процесуальні витрати за проведення Судової експертизи технічного стану транспортного засобу №32/10.2/51 від 20.03.2019 року у розмірі 858,00 грн., Судової експертизи технічного стану транспортного засобу №32/10.2/52 від 19.03.2019 року у розмірі 858,00 грн. та Судової автотехнічної експертизи №32/10.1/65 від 25.03.2019 року у розмірі 572,00 грн., в порядку ст.ст. 122-124 КПК України, слід стягнути з обвинуваченого на користь держави.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 100, 349 ч.3, 368, 370, 373, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винним за пред`явленим обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначити йому покарання у вигляді 1 (одного) року позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробувальним терміном на 1 (один) рік, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі п.1, 2, ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 : періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 не обирати.

Цивільний позов представника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 до ОСОБА_3 , Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_8 , моральну шкоду у розмірі 30000,00 грн.

В іншій частині позовних відмовити в задоволенні.

Арешт, накладений Ухвалою слідчого судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05.03.2019 року на автомобіль «Деу Сенс», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на підставі Свідоцтва про реєстрацію серії НОМЕР_2 від 28.03.2013 року належить на праві приватної власності ОСОБА_9 (яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) скасувати.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави, витрати за проведення Судової експертизи технічного стану транспортного засобу №32/10.2/51 від 20.03.2019 року у розмірі 858,00 грн. (вісімсот п`ятдесят вісім гривень 00 коп.), Судової експертизи технічного стану транспортного засобу №32/10.2/52 від 19.03.2019 року у розмірі 858,00 грн. (вісімсот п`ятдесят вісім гривень 00 коп.) та Судової автотехнічної експертизи №32/10.1/65 від 25.03.2019 року у розмірі 572,00 грн. ( п`ятсот сімдесят дві гривні 00 коп.), з призначенням платежу: за експертизу №32/10.2/51 від 20.03.2019 року, за експертизу №32/10.2/52 від 19.03.2019 року та за експертизу №32/10.1/65 від 25.03.2019 року.

Речові докази: автомобіль «Деу Сенс» р.н. НОМЕР_1 , який згідно розписки від 27.03.2019 року переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_3 після набрання вироком законної сили залишити у останнього за належністю.

Матеріали кримінального провадження №0000384 від 28.02.2019 року залишити при обвинувальному акті з подальшим зберіганням у справі за №210/1618/19, провадження №1-кп/210/248/20.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 30 днів з моменту його проголошення. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1