Справа № 152/411/20
УХВАЛА
іменем України

24 квітня 2020 року м. Шаргород

Справа №152/411/20
Провадження №1-кс/152/78/20

Слідчий суддя

Шаргородського районного

суду Вінницької області ОСОБА_1 ,

з участю:

секретаря судового

засідання ОСОБА_2 ,

начальника Шаргородського

відділу Жмеринської місцевої

прокуратури ОСОБА_3 ,

заступника начальника СВ

Шаргородського ВП

Жмеринського ВП ГУНП

у Вінницькій області ОСОБА_4 ,

представника особи, у володінні

якої знаходяться речі, ОСОБА_5 ,

розглянувши в залі суду у судовому засіданні клопотання заступника начальника СВ Шаргородського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_4 про накладення арешту,

встановив:

22.04.2020 року заступник начальника СВ Шаргородського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_4 за погодженням з начальником Шаргородського відділу Жмеринської місцевої прокуратури ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Шаргородського районного суду з клопотанням про накладення арешту, в якому просить накласти арешт на автомобілі: марки «Аudi 100» з державним номером НОМЕР_1 , який згідно із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 належить ОСОБА_6 , та марки «Skoda Fabia» з державним номером НОМЕР_3 , який згідно із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 належить ОСОБА_7 , яким користується ОСОБА_8 .
Клопотання заступник начальника СВ Шаргородського ВП ОСОБА_4 мотивує тим, що ним розглядаються матеріали кримінального провадження №0000088 від 18.04.2020 року за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, в ході розгляду яких встановлено, що ОСОБА_6 , керуючи автомобілем «Аudi 100» з державним номером НОМЕР_1 біля домоволодіння №8 по вул. Жовтнева в с. Гибалівка Шаргородського району, виїхав на смугу зустрічного руху та здійснив зіткнення із автомобілем «Skoda Fabia» з державним номером НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_8 .
Внаслідок ДТП водії автомобілів госпіталізовані до КНП «Шаргородська ЦРЛ».
18.04.2020 року розпочато досудове розслідування кримінального провадження №0000088 з правовою кваліфікацією злочину за ч.1 ст.286 КК України.

Після проведення огляду місця події автомобілі було оглянуто на місці ДТП та вилучено і поміщено на арештмайданчик Шаргородського ВП.

Вважає, що автомобілі містять слідову інформацію вчиненого злочину, у зв`язку із чим виникла необхідність у їх арешті з метою проведення експертиз.

При розгляді клопотання в судовому засіданні заступник начальника СВ Шаргородського ВП ОСОБА_4 його підтримав, зсилаючись на обставини, викладені в клопотанні.

Власники майна автомобілів: марки «Аudi 100» з державним номером НОМЕР_1 ОСОБА_6 , та марки «Skoda Fabia» з державним номером НОМЕР_3 ОСОБА_7 , а також тимчасовий користувач цим автомобілем ОСОБА_8 не викликані слідчим суддею для розгляду клопотання, оскільки ініціатором звернення не зазначені відомості про їх місце проживання (перебування) та засоби зв`язку із останніми.

Відповідно до вимог ч.1 ст.172 КПК України, клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження.

Представник Шаргородського ВП, відповідальний за зберігання речових доказів, ОСОБА_5 повідомив, що зазначені в клопотанні автомобілі дійсно визнані речовими доказами, і передані на зберігання на арештмайданчик ВП, де і знаходяться. Щодо накладення арешту на вказані у клопотанні автомобілі заперечень не має.
Начальник Шаргородського відділу Жмеринської місцевої прокуратури ОСОБА_3 в судовому засіданні просила повернути клопотання слідчого СВ Шаргородського ВП ОСОБА_9 для усунення недоліків у строк в сімдесят дві години.

Слідчий суддя, вислухавши заступника начальника СВ Шаргородського ВП ОСОБА_4 , представника особи, у тимчасовому володінні якої знаходяться автомобілі, клопотання прокурора ОСОБА_3 , дослідивши матеріали кримінального провадження за клопотанням слідчого, прийшов до наступного висновку.

Згідно із ч.ч.1-3 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку… Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов) чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу .

Відповідно до ст.171 КПК України, з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову також цивільний позивач.

Частиною 2 ст.171 КПК Країни встановлено, що у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб (ч.2 ст.173 КПК України).

З витягу з кримінального провадження №0000088 від 18.04.2020 року вбачається, що 17.04.2020 року до Шаргородського ВП надійшла усна заява (повідомлення) про кримінальне правопорушення; в ЄРДР 18.04.2020 року внесено виклад фабули кримінального правопорушення, а саме: ОСОБА_6 , керуючи автомобілем«Аudi 100» з державним номером НОМЕР_1 по вул. Жовтнева в с. Гибалівка Шаргородського району біля домогосподарства №8 виїхав на смугу зустрічного руху та здійснив зіткнення із автомобілем марки «Skoda Fabia» з державним номером НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_8 ; кваліфікація злочину ч.1 ст.286 КК України (а.п.2).

Особа, повідомлена про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, відсутня (а.п.2).

Вище зазначений факт також підтверджується відомостями, що містяться в протоколі огляду місця ДТП від 17.04.2020 року (а.п.5-11); планом-схемою до протоколу огляду місця ДТП (а.п.12).

З п.18 протоколу огляду місця ДТП також вбачається, що автомобілі «Аudi 100» з державним номером НОМЕР_1 та «Skoda Fabia» з державним номером НОМЕР_3 вилучено з місця ДТП (а.п.11).

Вилучені автомобілі 18.04.2020 року визнано речовими доказами та приєднано до матеріалів кримінального провадження, поміщено на зберігання на арештмайданчик Шаргородського ВП (а.п.13).

Із свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 вбачається, що власником автомобіля марки «Аudi 100» з державним номером НОМЕР_1 є ОСОБА_6 (а.п.14).

Із свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 вбачається, що власником автомобіля марки «Skoda Fabia» з державним номером НОМЕР_3 є ОСОБА_7 (а.п.15).

Право на керування вказаним транспортним засобом ОСОБА_8 у свідоцтві про реєстрацію не зазначено.

Разом з тим, у клопотанні про накладення арешту на майно відсутні будь-які дані про власника автомобіля марки автомобіля марки «Skoda Fabia» з державним номером НОМЕР_3 ОСОБА_7 , а також особи, яка керувала вказаним автомобілем на час ДТП, ОСОБА_8 .

Власники автомобілів та водії транспортних засобів-учасників ДТП не допитувалися органом досудового розслідування, не встановлено їх місце перебування чи місце знаходження, тоді як, відповідно до вимог ч.1 ст.172 КПК України, клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження.

Таким чином, в порушення п.3 ч.2 ст.171 КПК України, у клопотанні заступником начальника СВ Шаргородського ВП ОСОБА_4 не зазначені відомості про власників майна.

Крім того, в порушення вимог п.1 ч.2 ст.171 КПК України, заступником начальника СВ Шаргородського ВП ОСОБА_4 у клопотанні не зазначені підстави та мета накладення арешту на майно, визначені у частинах 1, 2 ст.170 КПК України.

З огляду на вище викладене, слідчий суддя вважає, що накладення арешту на автомобілі без з`ясування думки власників автомобілів та за відсутності будь-якої інформації про останніх, що унеможливило належним чином повідомити їх про дату, час та місце розгляду клопотання, порушить права власників на мирне володіння своєю власністю.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч.1 ст.8 КПК України).

Статтею 2 КПК України встановлено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Так, у п.п.53, 55 рішення ЄСПЛ у справі «Фельдман та банк «Слов`янський» проти України» від 21.12.2017 року, Європейський суд нагадує, що перша та найголовніша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання з боку органу влади у мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого абзацу надає право позбавляти власності лише «на умовах, передбачених законом», при цьому у другому абзаці визнається право держав здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Крім того, верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» заява №31107/96, пункт 58, ЄСПЛ 1999-II)… Вимога законності у розумінні Конвенції передбачає, серед іншого, що національне законодавство має забезпечувати засіб юридичного захисту від свавільного втручання з боку державних органів у права, гарантовані Конвенцією… вона передбачає, що будь-яке втручання у мирне володіння майном має супроводжуватися процесуальними гарантіями, які надають відповідній фізичній або юридичній особі обґрунтовану можливість звернутися зі своєю справою до компетентних органів влади з метою ефективного оскарження заходів, які становлять втручання у права, гарантовані цим положенням…

З висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року (остаточне 17.06.2011 року), зокрема, в пункті 45, вбачається, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (…). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (…)».

До того ж, у клопотанні не зазначена мета накладення арешту на майно, в розумінні ч.ч.1, 2 ст.170 КПК України.

Виходячи з аналізу норм КПК України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, слідчий суддя вважає, що клопотання про накладення арешту на майно з зазначеними вище недоліками порушує права власників транспортних засобів, є неспівмірним обмеженню їх права власності завданням кримінального провадження.

Виходячи з наведеного, слідчий суддя приходить до висновку, що в клопотанні не викладені обставини, передбачені ч.2 ст.171 КПК України.

Оскільки в клопотанні слідчим не викладені обставини, передбачені ч.2 ст.171 КПК України, то слідчий суддя позбавлений можливості дійти до переконання про наявність необхідності на цьому етапі накладення арешту на майно, у зв`язку із чим клопотання прокурора про повернення йому клопотання про арешт майна для усунення недоліків, підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст.131-132, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя,

ухвалив:

Клопотання заступника начальника СВ Шаргородського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_4 про накладення арешту повернути прокурору, який його погоджував, начальнику Шаргородського відділу Жмеринської місцевої прокуратури ОСОБА_3 для усунення недоліків.
Встановити начальнику Шаргородського відділу Жмеринської місцевої прокуратури ОСОБА_3 строк для усунення недоліків клопотання в сімдесят дві години.
У такому разі тимчасово вилучене в особи майно підлягає негайному поверненню після спливу встановленого слідчим суддею строку, а у разі звернення в межах встановленого суддею строку з клопотанням після усунення недоліків після розгляду клопотання та відмови в його задоволенні.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Шаргородського районного суду
Вінницької області ОСОБА_1