Дата документу 03.06.2020 Справа № 329/716/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/969/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 329/716/19
Категорія ст. 190 ч.1 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі суддів:

головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку дистанційно в режимі відео конференції, матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000057, відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Чернігівка Чернігівського району Запорізької області, громадянина України, має неповну середню освіту, не працюючого, неодруженого, дітей на утриманні не має, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше в силу ст.89 КК України не судимого,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_6 ,

за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 на вирок Чернігівського районного суду Запорізької області від 26 лютого 2020 року,

в с т а н о в и л а:

в апеляційній скарзі прокурор вказує невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, дослідженими під час судового розгляду.

Зауважує, що у судовому засіданні 15.01.2020 визначено порядок дослідження доказів згідно ч.3 ст. 349 КПК України, а саме допитати обвинуваченого та дослідити документи, які характеризують його особу. Відповідно до показань, які надано обвинуваченим у судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_6 у пред`явленому прокуратурою обвинуваченні визнав свою вину у повному обсязі, він дійсно перебуваючи на обліку в Чернігівській районній філії Запорізького обласного центру зайнятості як безробітній та отримуючи державну соціальну допомогу на випадок безробіття, будучи при цьому під підпис ознайомлений з обов`язком інформувати Чернігівську районну філію Запорізького обласного центру зайнятості, протягом трьох робочих днів про обставини, що впливають на умови виплати забезпечення, умисно приховав відомості які мали б суттєве значення для отримання допомоги по безробіттю шляхом не повідомлення про факт працевлаштування в ТОВ «СІЛЬПО-ФУД» та заволодів чужим майном шляхом шахрайства, а саме бюджетними коштами в якості допомоги по безробіттю. Тобто, зазначене вказує на те, що у обвинуваченого наявний прямий умисел на вчинення злочину.

Висновок суду про відсутність такого умислу в діях обвинуваченого ОСОБА_6 жодним дослідженим доказом у суді не підтверджується.

Таким чином, суд першої інстанції при ухваленні виправдувального вироку допустив невідповідність своїх висновків фактичним обставинам справи, а саме висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, що відповідно до ст. 409 КПК України, є підставою для скасування вироку суду.

Крім того, як зазначалось раніше у судовому засіданні 15.01.2020 запропоновано порядок дослідження доказів згідно ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки обвинувачений ОСОБА_6 повністю визнав свою вину та не оспорював обставини які зазначені в обвинувальному акті, вирішено обмежитися допитом обвинуваченого та дослідженням документів, які характеризують його особу. Суд погодився з таким порядком дослідження доказів. Після допиту обвинуваченого, враховуючи його беззаперечне визнання вини, підстав для зміни порядку дослідження доказів, а саме дослідження всіх доказів на встановлення вини обвинуваченого у суду не вбачалось. Тобто, за наявності обставин які б викликали сумнів у суду та могли б свідчити про відсутність умислу, суд у цьому разі повинен був дослідити всі докази, а не обмежитись лише допитом обвинуваченого.

Адже, встановлення наявності або відсутності суб`єктивної сторони будь-якого злочину, потребує дослідження доказів, а скорочений порядок дослідження доказів, передбачений ч. 3 ст. 349 КПК України, у такому випадку не може бути застосований.

Крім того, вважає, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням судом вимог кримінального процесуального закону на підставі п. 20 ч. 1 ст.7, п. З ч. 1 ст. 409, п.7 ч. 2 ст. 412 КПК України.

Так, 15.01.2020 у судовому засіданні проводився допит обвинуваченого ОСОБА_6 . Показання, які були надані обвинуваченим, лягли за основу виправдувального вироку суду першої інстанції. При ознайомленні з матеріалами даного кримінального провадження, які знаходяться в Чернігівському районному суді Запорізької області встановлено, що звукозапис на технічному носії інформації, на якому зафіксоване судове засідання від 15.01.2020 зроблений в поганій якості і показання обвинуваченого під час його відтворення не можна почути. За наведених обставин вважаю, що даний факт є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, адже під час допиту обвинуваченого досліджувалися обставини, що мають істотне значення для вирішення справи, без яких неможливо постановити законне та обґрунтоване рішення.

Такі порушення є істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону та відповідно п.7 ч.2 ст.412, п.1 ч.1 ст. 415 КПК України є підставою для скасування вироку з призначенням нового судового розгляду в суді першої інстанції.

Просить вирок Чернігівського районного суду від 26.02.2020 відносно ОСОБА_6 за ч.1 ст.190 КК України - скасувати повністю, у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи та в зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Призначити новий судовий розгляд даної справи в суді першої інстанції. Дослідити технічний носій інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, обвинуваченого ОСОБА_6 , який просив вирок суду залишити без змін; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню частково, з огляду на наступне.

Вироком Чернігівського районного суду Запорізької області від 26 лютого 2020 року ОСОБА_6 визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченому ч.1 ст. 190 КК України у зв`язку із відсутністю в його діянні складу злочину та виправдано його в пред`явленому обвинуваченні.
Як вбачається з оскаржуваного судового рішення, згідно обвинувального акту ОСОБА_6 , 10 травня 2018 року перебував в приміщенні Чернігівської районної філії Запорізького обласного центру зайнятості, що розташоване по вул. Соборна, 422-А, смт Чернігівка Чернігівського району Запорізької області з метою отримання статусу безробітного та державної соціальної допомоги на випадок безробіття.
Так, ОСОБА_6 , при заповненні заяви на отримання допомоги по безробіттю, спеціалістами Чернігівської районної філії Запорізького обласного центру зайнятості, роз`яснено вимоги законодавства, щодо порядку нарахування та отримання державної соціальної допомоги на випадок безробіття, а саме про надання статусу безробітного відповідно до Закону України Про зайнятість населення та Порядок реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2013 року № 198.
Крім того, ОСОБА_6 ознайомлено з правилами та обов`язками зареєстрованого безробітного та відповідальністю за подання недостовірних даних та документів, на підставі яких приймається рішення про надання статусу безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, що визначені Законом України Про зайнятість населення та Законом України Про загальнообов`язкове державне страхування на випадок безробіття, про що засвідчив власноручним підписом.
В подальшому останньому нарахована та виплачується державна соціальна допомога на випадок безробіття.
Відповідно до п.4 ч.1 ст. 44 Закону України Про зайнятість населення , зареєстровані безробітні зобов`язані інформувати територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, протягом трьох робочих днів про обставини припинення реєстрації визначені у частині 1 ст.45 вказаного закону.
Відповідно до п.9 ч.1 ст.45 Закону України Про зайнятість населення, реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється у разі встановлення факту виконання безробітним оплачуваної роботи (надання послуг).
17.09.2018 ОСОБА_6 згідно наказу про прийняття № 152/ЛГк від 14.09.2018 був прийнятий на роботу в ТОВ СІЛЬПО-ФУД.
Достовірно знаючи про те, що вказаний факт ОСОБА_6 необхідно повідомити Чернігівську району філію Запорізького обласного центру зайнятості, у нього виник злочинний умисел направлений на заволодіння чужим майном шляхом шахрайства, а саме бюджетними коштами в якості допомоги по безробіттю та діючи з корисливим мотивом, умисно, не повідомив про факт працевлаштування в ТОВ СІЛЬПО-ФУД, чим порушив вимоги ч.2 ст. 36 Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття .
Зазначений факт позбавив би ОСОБА_6 права на отримання допомоги по безробіттю та внаслідок приховання вказаних дій, які мали суттєве значення для прийняття рішення про призначення, нарахування й виплату грошової допомоги, ОСОБА_6 , ввів в оману працівників Чернігівської районної філії Запорізького обласного центру зайнятості, які, виходячи з оманливої впевненості в чесності дій ОСОБА_6 , на виконання ч.ч. 1,3,4 ст. 22, ч.1 ст. 23 Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття та п.2.1 Порядку надання допомоги по безробіттю, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 15.06.2015 за № 163, призначили йому допомогу по безробіттю, що дало змогу в період з 17 вересня 2018 року по 23 вересня 2018 року отримати державні кошти на загальну суму 503 гривні 24 копійки.
В результаті обміну інформацією між Чернігівською районною філією Запорізького обласного центру зайнятості та Пенсійним фондом України було виявлено факт перебування ОСОБА_6 у трудових відносинах з ТОВ СІЛЬПО-ФУД.
13.03.2019 ОСОБА_6 за місцем мешкання було надіслано лист-повідомлення за вихідним номером 100/19 з вимогою про необхідність відшкодування коштів, а саме виплати незаконно отриманих допомоги по безробіттю на загальну суму 503,24 грн., однак вищевказані грошові кошти ОСОБА_6 не сплатив, та розпорядився ними на власний розсуд.
Таким чином, в результаті злочинних дій, ОСОБА_6 , заволодів грошовими коштами державного бюджету на загальну суму 503 гривні 24 копійки.

Виправдовуючи обвинуваченого ОСОБА_6 , суд першої інстанції зазначив, що за діяння, вчинене обвинуваченим передбачена цивільно-правова, а не кримінальна відповідальність, більше того, стороною обвинувачення не доведено наявність прямого умислу в останнього на заволодіння державними коштами шляхом обману, а тому суд прийшов до висновку про відсутність складу злочину в діянні обвинуваченого та необхідності виправдання останнього.

Колегія суддів вважає, що вирок суду підлягає скасуванню, з огляду на наступне.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права та з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.
Згідно з ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Суд першої інстанції розглянув кримінальне провадження та визнав ОСОБА_6 невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України у зв`язку із відсутністю в його діях складу злочину та виправдав його в пред`явленому обвинуваченні. При цьому суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, зазначених у формулюванні обвинувачення, оскільки дійшов до висновку та виходив з того, що обставини, що мають значення для кримінального провадження, ніким не оспорюються.
З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може погодитися.
Виходячи зі змісту ч. 3 ст. 349 КПК України, якщо принаймні одна з обставин, яка підлягає доказуванню у кримінальному провадженні, заперечується стороною, спрощену процедуру судового розгляду застосовано бути не може. Вичерпний перелік обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, визначений в ст. 91 КПК України. Крім інших, підлягають доказуванню обставини кримінального правопорушення, що обумовлюють його кваліфікацію, як об`єктивні: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб, інші обставини вчинення кримінального правопорушення), вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням (п. 1, 3 ч. 1 ст. 91 КПК України); предмет кримінального правопорушення, знаряддя чи засоби його вчинення (п. 1, 3 ч. 1 ст. 91 КПК України); так і суб`єктивні: винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 вказав про повне визнання вини в інкримінованому йому злочині.
Однак, заява ОСОБА_6 в судовому засіданні про повне визнання вини фактично містить заперечення проти суб`єктивних обставин інкримінованого йому кримінального правопорушення.
Так, колегією суддів встановлено, що під час допиту в судовому провадженні обвинувачений показав, що 10.05.2018 він звернувся до Чернігівської районної філії Запорізького обласного центру зайнятості з метою отримання статусу безробітного, після чого були оформлені всі необхідні документи, йому роз`яснений порядок перебування на обліку служби занятості як безробітного та він отримав статус безробітного, надалі перебував на обліку в центрі занятості, так, 19.09.2018 він працевлаштувався в ТОВ «СІЛЬПО-ФУД» в м. Запоріжжя, в той же день зателефонував працівнику центру занятості на прізвище « ОСОБА_9 » та повідомив, що працевлаштувався. Також пояснив, що періодично повинен був відвідувати центр занятості, однак після працевлаштування більше не відвідував його і вирішив, що допомогу по безробіттю йому вже виплачувати не будуть, фактично проживав в м. Запоріжжя, де працював, через деякий час він від жінки чи брата дізнався, що з центру занятості прийшов лист, про що саме лист він не знав, повернувшись в смт. Чернігівку він прочитав цей лист з вимогою повернути допомогу по безробіттю, наступного дня до нього додому приїхали працівники поліції з приводу незаконно отриманої допомоги по безробіттю, в той же день обвинувачений пішов в центр зайнятості, взяв реквізити на оплату і переказав через банк надмірно сплачену допомогу по безробіттю в сумі 503,24 грн. Також обвинувачений пояснив, що допомогу по безробіттю він отримував на свою банківську карту, йому приходило СМС- повідомлення про надходження на картку грошей, коли приходили кошти в якості допомоги по безробіттю в сумі 503,24 грн., він не знав за який це період допомога і що він не мав права на її отримання, тому і не повернув одразу.

Тобто, ОСОБА_6 фактично заперечував інкриміновані йому суб`єктивні обставини, а саме наявності у нього прямого умислу на заволодіння державними коштами шляхом обману.

Системний аналіз ч. 3 ст. 349 КПК України свідчить про те, що по-перше, обов`язковими умовами для проведення скороченого судового розгляду є: відсутність заперечень всіх учасників судового розгляду щодо застосування спрощеної процедури; погодження всіх сторін із фактичними обставинами справи; добровільність та істинність їхніх позицій; переконаність суду в правильності розуміння сторонами обставин, що не оспорюються, і позбавлення права на апеляційне оскарження; по-друге, заперечення хоча б одного учасника судового розгляду щодо застосування спрощеної процедури, не згода хоча б одного учасника із фактичними обставинами справи, відсутність добровільність та істинність позиції хоча б у одного учасника, не переконаність суду в правильності розуміння хоча б одним учасником обставин, що не оспорюються, і позбавлення права на апеляційне оскарження, позбавляє суд процесуальних можливостей проведення скороченого судового розгляду.
Таким чином, суд першої інстанції, встановивши, що обвинувачений ОСОБА_6 фактично не визнає себе винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України повинен був відмовитися від проведення скороченого судового розгляду, провести судовий розгляд в повному обсязі, чого ним не було зроблено, чим істотно порушив вимоги КПК України.

Крім того, колегія суддів не може також погодитися з висновками суду першої інстанції і про те, що зміст ч. 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», свідчить про те, що законодавець спеціальним законом врегулював це питання і визначив цивільно-правову відповідальність особи за наведені дії, а саме припинення виплати допомоги по безробіттю, вимогу про повернення коштів, а у разі неповернення таких коштів їх стягнення в порядку цивільного судочинства, оскільки аналіз ч. 1 ст. 2 КК України свідчить про те, що єдиною підставою кримінальної відповідальності (або відсутності кримінальної відповідальності) є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину (або не містить складу злочину), передбаченого цим Кодексом.
Не заслуговують уваги доводи суду першої інстанції і про те, що про відсутність саме кримінальної відповідальності застрахованої особи, у випадку отримання забезпечення як безробітним, за відсутності на те законних підстав, висловився Верховний Суд України (ухвала від 12.07.2011, справа №5-1251км11; ухвала від 25.02.2010, справа 5-173км10), оскільки такі висновки суду суперечать вимогам ст. 90 КПК України, при цьому колегія суддів звертає увагу на те, що поданому питанню є і інші висновки касаційного суду (ухвала ВССУ від 19.06.2014 №5-2196 км 14).

Враховуючи вищевказане, колегія суддів вважає, що порушення, зокрема порядку дослідження доказів, відповідно до вимог ч. 1 ст. 412 КПК України, є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, тобто таким порушенням вимог цього Кодексу, яке перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

За таких умов вирок суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції. У зв`язку з чим, колегія суддів не вдається до перевірки інших доводів прокурора, а також до питання винуватості (чи невинуватості) обвинуваченого ОСОБА_6 , правильності кваліфікації його дій та оцінки інших фактичних обставин кримінального провадження. Під час нового розгляду суду необхідно усунути зазначені порушення та ухвалити законне й обґрунтоване рішення.
Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Чернігівського районного суду Запорізької області від 26 лютого 2020 року відносно ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції в іншому складі суддів.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді: