Справа № 152/1225/19
В И Р О К
іменем України

13 лютого 2020 року м. Шаргород

Справа №152/1225/19

Провадження №1-кп/152/14/20

Шаргородський районний суд

Вінницької області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю:
секретаря судового
засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Святець Теофіпольського району Хмельницької області, жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, не одруженого, непрацюючого, невійськовозобов`язаного, не є пенсіонером, не є особою з інвалідністю, раніше судимого 08.12.1998 року Шаргородським районним судом Вінницької області за ч.2 ст.140 КК України (в ред.1960 року) до покарання у виді позбавлення волі на строк два роки з відстрочкою виконання вироку на два роки; 31.07.2000 року Шаргородським районним судом Вінницької області за ч.2 ст.17, ч.1 ст.117 КК України (в ред. 1960 року) до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки; 04.04.2005 року Шаргородським районним судом Вінницької області за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки шість місяців; 07.09.2011 року Мурованокуриловецьким районним судом Вінницької області за ч.ч.2, 3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки; звільненого 20.03.2015 року від відбування покарання у виді позбавлення волі умовно-достроково на один рік три місяці один день на підставі ухвали Маневицького районного суду Волинської області від 11.03.2015 року,

- у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, кримінальне провадження щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000217 01.08.2019 року,

з участю сторін кримінального
провадження

зі сторони обвинувачення:
начальника Шаргородського
відділу Жмеринської місцевої
прокуратури ОСОБА_4 ,

зі сторони захисту:
обвинуваченого ОСОБА_3 ,

учасників судового провадження:
потерпілого ОСОБА_5 ,
представника органу пробації ОСОБА_6 ,

встановив:

Обвинувачений ОСОБА_3 , будучи особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений ч.ч.2, 3 ст.185 КК України та будучи судимим 07.09.2011 року Мурованокуриловецьким районним судом Вінницької області за ч.ч.2, 3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки, маючи не зняту і не погашену у передбаченому законом порядку судимість за вчинення крадіжки, повторно скоїв умисний злочин, пов`язаний з таємним викраденням чужого майна, а саме: 09.07.2019 року приблизно о 11 годині з метою вчинення крадіжки прийшов у домоволодіння ОСОБА_5 , що знаходиться в АДРЕСА_1 , пересвідчившись та усвідомлюючи, що за його діями ніхто не спостерігає, достовірно знаючи, що ОСОБА_5 відсутній у домоволодінні, так як перебував на похороні свого батька, відшукав ключі від вхідних дверей до будинку, які знаходилися під навісом при вході в будинок, за допомогою знайдених ключів відкрив вхідні двері і проник у житловий будинок, звідки умисно, таємно, з корисливих мотивів, повторно, виявивши у одній із кімнат на тумбочці мобільний телефон марки «Blackview» моделі А7 в корпусі чорного кольору, а у іншій кімнаті у тумбочці жіночу обручку із золота 585 проби вагою 2,27 грами, викрав їх та розпорядився викраденим майном на власний розсуд.

Відповідно до висновку експерта від 15.08.2019 року за №5481-5482/19-21, вартість мобільного телефону марки «Blackview» моделі А7 становить 1250,25 грн., а вартість жіночої обручки із золота 585 проби вагою 2,27 грами становить 2883,48 грн.

При цьому обвинувачений ОСОБА_3 заподіяв матеріального збитку потерпілому ОСОБА_5 на загальну суму 4133,73 грн.

Таким чином, суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив злочин, передбачений ч.3 ст.185 КК України, тобто крадіжку (таємне викрадення чужого майна), поєднану з проникненням у житло, повторно.

Виходячи з аналізу норм частини 1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання, в тому числі: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення; чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення; чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме; яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому і чи повинен він її відбувати; як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.

Згідно з вимогами ст.ст.8 та 2 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Виходячи з аналізу частини 2 статті 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Крім того, відповідно до ч.ч.1, 2 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (ч.6 ст.22 КПК України).

Суд створив необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Так, обвинувачений ОСОБА_3 в повному обсязі визнав свою провину в інкримінованому йому злочині, який передбачений ч.3 ст.185 КК України і викладений в обвинувальному акті від 25.09.2019 року.

При цьому, обвинувачений ОСОБА_7 суду показав, що не оспорює фактичні обставини, які викладені в обвинувальному акті, розуміє зміст цих обставин, які не оспорюються ним, вважає недоцільним дослідження доказів щодо цих обставин, оскільки повністю визнає себе винуватим у вчиненні злочину, щиро розкаюється у вчиненому, виявляє жаль з приводу вчиненого ним злочину, готовий нести кримінальну відповідальність за вчинений злочин, запевняє суд, що виправив свою поведінку, попросив вибачення у потерпілого, не вчинятиме злочинів у подальшому, просить його суворо не карати.

Також, обвинувачений ОСОБА_3 суду показав, що 09.07.2019 року перебував у себе вдома у АДРЕСА_1 та виявив, що у нього відсутні цигарки, а також не було коштів на придбання цигарок, у зв`язку із чим він виріши піти до сусіда ОСОБА_5 , щоб викрасти якісь речі, продати та отримати кошти. При цьому, він знав, що ОСОБА_5 немає вдома, так як у останнього у с. Теклівка Шаргородського району помер батько і потерпілий знаходився на похороні. Зі сторони земельної ділянки приблизно о 11 годині він зайшов на подвір`я домоволодіння ОСОБА_5 , пересвідчився, що у домоволодінні нікого немає, двері у будинок закриті, тому він почав шукати ключ від вхідних дверей. Біля входу у будинок наявний навіс, під дахом якого на дерев`яній перекладині він виявив ключ від вхідних дверей будинку. За допомогою ключа він відкрив вхідні двері, пройшов у коридор будинку, а з коридору у кімнату справа, де на тумбочці помітив мобільний телефон з корпусом чорного кольору у чохлі, який вирішив викрасти. Перевіривши, що телефон виключений, він поклав йог до кишені штанів і пішов у кімнату навпроти, де у кутку помітив тумбочку, яку відкрив і у шухляді виявив жіночу обручку, яку також викрав. Після цього він вийшов із будинку та намагався закрити ключем двері, але не зміг, тому причинив їх, а ключ поклав на те саме місце, де його знайшов. Викравши телефон та обручку із будинку ОСОБА_5 , він так само через земельну ділянку вийшов з домоволодіння потерпілого і пішов до свого дому, по дорозі включив телефон, пересвідчившись у тому, що телефон справний. Вдома він переодягнувся і пішки пішов у м. Шаргород, де викрадені у ОСОБА_5 телефон та обручку здав у ломбарді, який знаходиться у приміщенні автовокзалу. За телефон йому заплатили 400 грн., а за золоту обручку 1200 грн. Коли він перебував у ломбарді, у приміщення зайшов невідомий йому чоловік, який відразу купив мобільний телефон, що був викрадений ним у ОСОБА_5 . Отримавши грошові кошти, він пішов у магазин « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що знаходиться на привокзальній площі в м. Шаргород, де придбав запчастини до свого мотоблоку приблизно на 700 грн. Після цього він пішов у магазин, придбав продуктів і поїхав у с. Новоселиця Жмеринського району, до ОСОБА_8 , з якою проживає однією сім`єю без реєстрації шлюбу. У ОСОБА_8 він пробув приблизно три дні. Коли йому зателефонувала матір і повідомила, що ОСОБА_5 хтось обікрав, він вирішив повернутися додому у с. Лозова. На четвертий день після вчинення крадіжки він повернувся у с. Лозова Шаргородського району. До нього відразу ж приїхали працівники поліції, які з`ясовували, хто вчинив крадіжку майна у ОСОБА_5 . Він повідомив працівникам поліції, що крадіжку вчинив він, пояснив про те, як саме вчинив злочин, де знаходиться викрадене майно, активно приймав участь у проведенні слідчих дій, так як розкаявся у вчиненому. На теперішній час йому відомо, що працівники поліції повернули потерпілому викрадений ним мобільний телефон, а збитки за обручку він відшкодує найближчим часом, так як має намір працевлаштуватися на постійну роботу.

Прокурор ОСОБА_4 вважає за можливе не досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і здійснювати судовий розгляд на підставі ч.3 ст.349 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_3 не заперечує щодо здійснення судового розгляду за правилами, передбаченими ч.3 ст.349 КПК України, оскільки фактичні обставини не оспорює, зміст їх розуміє, вважає недоцільним дослідження обставин, які ним не оспорюються, його позиція добровільна.

Потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні не заперечує щодо здійснення судового розгляду за правилами, передбаченими ч.3 ст.349 КПК України, оскільки фактичні обставини не оспорює, зміст їх розуміє, вважає недоцільним дослідження обставин, які ним не оспорюються, його позиція добровільна.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 в повному обсязі визнав свою провину в інкримінованому йому злочині, який передбачений ч.3 ст.185 КК України і викладений в обвинувальному акті від 25.09.2019 року, та беручи до уваги думку прокурора ОСОБА_4 , потерпілого ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_3 , за згодою учасників судового розгляду, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому, суд з`ясував, чи правильно обвинувачений ОСОБА_3 та потерпілий ОСОБА_5 розуміють зміст цих обставин, які не оспорюються. Сумнівів щодо добровільності та істинності їх позиції у суду немає.

Суд також роз`яснив обвинуваченому ОСОБА_3 та потерпілому ОСОБА_5 , що при таких обставинах вони позбавляються права оскаржити ці обставини справи у апеляційному порядку.

Переконавшись у добровільності позиції учасників судового розгляду, а також в тому, що вони усвідомлюють неможливість оскаржити обставини, встановлені під час досудового розслідування, в апеляційному порядку, суд прийшов до висновку про судовий розгляд кримінальної справи за правилами ч.3 ст.349 КПК України.

За таких обставин, виходячи з аналізу обвинувального акту, допитавши обвинуваченого, вивчивши матеріали справи, що характеризують його особу, суд прийшов до висновку про винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому злочину та вважає доведеним, що обвинувачений вчинив злочин, передбачений ч.3 ст.185 КК України, а саме: обвинувачений ОСОБА_3 , будучи особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений ч.ч.2, 3 ст.185 КК України та будучи судимим 07.09.2011 року Мурованокуриловецьким районним судом Вінницької області за ч.ч.2, 3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки, маючи не зняту і не погашену у передбаченому законом порядку судимість за вчинення крадіжки, повторно скоїв умисний злочин, пов`язаний з таємним викраденням чужого майна, зокрема, 09.07.2019 року приблизно о 11 годині з метою вчинення крадіжки прийшов у домоволодіння ОСОБА_5 , що знаходиться в АДРЕСА_1 , пересвідчившись та усвідомлюючи, що за його діями ніхто не спостерігає, достовірно знаючи, що ОСОБА_5 відсутній у домоволодінні, так як перебував на похороні свого батька, відшукав ключі від вхідних дверей до будинку, які знаходилися під навісом при вході в будинок, за допомогою знайдених ключів відкрив вхідні двері і проник у житловий будинок, звідки умисно, таємно, з корисливих мотивів, повторно, виявивши у одній із кімнат на тумбочці мобільний телефон марки «Blackview» моделі А7 в корпусі чорного кольору, а у іншій кімнаті у тумбочці жіночу обручку із золота 585 проби вагою 2,27 грами, викрав їх та розпорядився викраденим майном на власний розсуд.

Відповідно до висновку експерта від 15.08.2019 року за №5481-5482/19-21, вартість мобільного телефону марки «Blackview» моделі А7 становить 1250,25 грн., а вартість жіночої обручки із золота 585 проби вагою 2,27 грами становить 2883,48 грн.

При цьому обвинувачений ОСОБА_3 заподіяв матеріального збитку потерпілому ОСОБА_5 на загальну суму 4133,73 грн.

Таким чином, суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив злочин, передбачений ч.3 ст.185 КК України, тобто крадіжку (таємне викрадення чужого майна), поєднану з проникненням у житло, повторно.

При цьому, суд виходить також із того, що, відповідно до ч.1 ст.32 КК України, повторністю злочинів визнається вчинення двох або більше злочинів, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу, а відповідно до примітки до ст.185 КК України, у статтях 185, 186 та 189-191 повторним визнається злочин, вчинений особою, яка раніше вчинила будь-який із злочинів, передбачених цими статтями або статтями 187, 262 цього Кодексу.

До того ж, суд враховує роз`яснення, що містяться в абз.2 п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.06.2010 року за №7 «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки», відповідно до яких, якщо вчинені злочини, крім повторності, утворюють ще й сукупність, вони відповідно до частини другої статті 33 КК України повинні отримувати окрему кваліфікацію (наприклад, крадіжка без кваліфікуючих ознак і крадіжка, вчинена повторно, або крадіжка, поєднана із проникненням у житло).

Правовий зміст поняття «повторність» передбачає сам факт вчинення двох або більше злочинів, передбачених тією самою статтею, або частиною статті Особливої частини КК України, або різними статтями КК України у випадках, передбачених в його Особливій частині (ч.1 та 3 ст.32, п.2 примітки до ст.289 КК України). При цьому для повторності немає значення, чи було особу засуджено за раніше вчинений злочин. Повторність відсутня, якщо за раніше вчинений злочин особу було звільнено від кримінальної відповідальності на підставах, установлених законом, або якщо судимість за цей злочин було погашено або знято (ч.4 ст.32 КК України).

Такий правовий висновок висловлено Верховним Судом у справі №545/3663/16-к від 10.07.2018 року, який суд враховує відповідно до вимог ч.ч.5, 6 ст.13 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», якими передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Таким чином, кваліфікація злочину, вчиненого ОСОБА_3 , повинна здійснюватися за ч.3 ст.185 КК України, при цьому повторність слід зазначити, як кваліфікуючу ознаку злочину, вчиненого обвинуваченим, оскільки ОСОБА_3 вироком Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 07.09.2011 року був засуджений за ч.ч.2, 3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки, і судимість за цей злочин не погашено та не знято (а.с.79-80, 81).

Отже, обвинувачений ОСОБА_3 повинен нести кримінальну відповідальність за вчинений злочин за ч.3 ст.185 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , згідно з вимогами ст.ст.65-67 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, та вимоги ч.2 ст.50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.

Також, при призначенні покарання обвинуваченому суд приймає до відома досудову доповідь щодо нього, оскільки, відповідно до абзацу 17 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.

До того ж, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує, що ним вчинено умисний злочин проти власності потерпілого, тоді як однією із основних засад, передбачених ст.41 Конституції України, є право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своє власністю, право приватної власності є непорушним.

Виходячи з норми ст.12 КК України, вчинений ОСОБА_3 злочин, що передбачений ч.3 ст.185 КК України, є тяжким злочином.

ОСОБА_3 щиро покаявся у скоєному, активно сприяв розкриттю злочину. Ці обставини, відповідно до вимог ст.66 КК України, суд враховує як пом`якшуючі покарання обвинуваченого ОСОБА_3 .

З правового висновку Верховного Суду у справі №756/4830/17-к від 09.10.2018 року вбачається, що щире каяття це психічний стан винної особи, коли вона засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх відомих їй обставин вчиненого діяння, вчинення інших дій, спрямованих на розкриття злочину, або відшкодування завданих збитків чи усунення заподіяної шкоди. Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна вважати щирим, справжнім. Отже, щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти відображення в матеріалах кримінального провадження.

Суд, враховуючи вище викладені правові висновки Верховного Суду, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 враховує такі пом`якшуючі покарання обставини, як щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів, оскільки упродовж досудового розслідування та судового розгляду обвинувачений визнав вину, добровільно та активно надав показання про факти та обставини вчинення злочину, добровільно приймав участь у проведенні слідчих дій, добровільно надавав показання щодо своєї злочинної діяльності, механізму вчинення злочину, що свідчить про наявність належної критичної оцінки своєї протиправної поведінки та про готовність нести кримінальну відповідальність, про активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, обтяжуючих покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , судом не встановлено.

ОСОБА_3 на диспансерному обліку у лікаря-психіатра чи лікаря-нарколога Шаргородської ЦРЛ не перебуває (а.с.82).

За місцем проживання в с. Лозова Шаргородського району, ОСОБА_3 характеризується задовільно, як особа, щодо якої у Лозівську сільську раду не надходили скарги на поведінку (а.с.83).

З досудової доповіді, що складена представником персоналу органу пробації Шаргородського РС філії Державної установи «Центр пробації» у Вінницькій області вбачається, що ОСОБА_3 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, відбував покарання у виді позбавлення волі на певний строк, має непогашену судимість, повторно вчинив умисний тяжкий злочин проти власності. ОСОБА_3 власного житла не має, проживає у будинку вітчима, з матір`ю, вітчимом, проживав з цивільною дружиною ОСОБА_8 та її трьома неповнолітніми дітьми. На теперішній час ОСОБА_3 не працевлаштований, працює на випадкових заробітках, має джерела доходів від таких заробітків. Із опису бесіди з обвинуваченим ОСОБА_3 укладач досудової доповіді зробив висновок, що обвинувачений не підтримує зв`язків із особами, які раніше притягувалися до кримінальної відповідальності, не вживає спиртні напої, має плани на майбутнє, які полягають у працевлаштуванні на постійній основі, не вчинення злочинів у майбутньому. За місцем проживання ОСОБА_3 характеризується задовільно (а.с.55-56).

Також, з розділу 3 «Оцінка ризику вчинення повторного кримінального правопорушення» досудової доповіді вбачається, що ризик вчинення ОСОБА_3 повторного кримінального правопорушення високий; ризик небезпеки останнього для суспільства чи окремих осіб визначений як середній (а.с.55-56).

З висновку органу пробації про можливість виправлення ОСОБА_3 вбачається, що виправлення останнього можливе в умовах позбавлення волі, враховуючи високий ризик повторного кримінального правопорушення. Проте, орган пробації вважає можливим і застосування пробації до обвинуваченого та можливість його виправлення в умовах призначення покарання, не пов`язаного із ізоляцією від суспільства, з покладанням на нього обов`язків, встановлених ст.76 КК України (а.с.55-56).

Відповідно до ч.1 ст.7 ЗУ «Про пробацію», під час вирішення питання про застосування до особи пробації суд бере до уваги характер вчиненого кримінального правопорушення та соціально-психологічну характеристику особи обвинуваченого або засудженого, яку готує персонал органу пробації або адміністрація установи виконання покарань.

Згідно з п.2 ч.1 ст.2 ЗУ «Про пробацію», досудова доповідь письмова інформація для суду, що характеризує обвинуваченого.
Частиною 1 ст.368 КПК України встановлено, що ухвалюючи вирок суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.

У зв`язку із наведеним суд приймає до відома соціально-психологічну характеристику представником органу пробації ОСОБА_3 та погоджується із висновком про можливість виправлення останнього в умовах призначення покарання у виді позбавлення волі, без його реального відбування, тобто з випробуванням та іспитовим строком в силу вимог ст.75 КК України, з покладенням на нього обов`язків, встановлених ст.76 КК України.

Таким чином, з урахуванням обставин, що пом`якшують покарання та відсутності обтяжуючих покарання обставин, з врахуванням ставлення ОСОБА_3 до вчиненого діяння та наслідків діяння, а саме: що він щиро розкаявся у скоєному, активно сприяв розкриттю злочину, з врахуванням думки потерпілого ОСОБА_5 , який в судових дебатах просив суворо не карати обвинуваченого, не призначати покарання, пов`язане з ізоляцією від суспільства, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_3 можливе без ізоляції від суспільства, в умовах призначення покарання у виді позбавлення волі без його реального відбування, тобто з випробуванням та іспитовим строком.

При цьому, суд призначаючи ОСОБА_3 зазначене вище покарання виходить із того, що воно є достатнім для виправлення обвинуваченого, для запобігання вчиненню ним нових злочинів, таким, що відповідає його особі, справедливим, а також є достатнім для досягнення передбачених ч.2 ст.50 КК України цілей покарання, та відповідає принципу верховенства права.

Зазначений висновок суду узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, якими встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків або при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом… Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.

Цивільний позов у кримінальній справі не заявлявся.

Крім того, відповідно до вимог ст.331 КПК України, враховуючи відсутність клопотань учасників судового розгляду про обрання обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу, підстав для його обрання немає.

Відповідно до п.13 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити: на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі.

З матеріалів кримінальної справи вбачається, що по справі понесені процесуальні витрати за проведення товарознавчої експертизи у зв`язку із залученням стороною обвинувачення експерта спеціалізованої державної установи.

Зокрема, експертом Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз МЮ України проведено: 15.08.2019 року товарознавчу експертизу і надано висновок за №5481-5482/19-21 (а.с.71-74), вартість експертизи становить 628 грн. (а.с.75).

Таким чином, ці процесуальні витрати в сумі 628 грн. на залучення експерта з ініціативи сторони обвинувачення, відповідно до ч.2 ст.122 та ч.2 ст.124 КПК України, слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 .

Питання щодо речових доказів слід вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Так, мобільний телефон марки «Blackview» моделі А7 в корпусі чорного кольору, який визнаний речовим доказом, приєднаний до матеріалів кримінальної справи (а.с.69), та переданий на зберігання потерпілому ОСОБА_5 до вирішення кримінальної справи (а.с.70), слід залишити у власності потерпілого.

Керуючись ст.368, ч.1 ст.369, ст.ст.373-376 КПК України, на підставі ч.3 ст.185 КК України, суд

засудив:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, за якою засудити до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного за цим вироком покарання у виді позбавлення волі, якщо він протягом іспитового строку у два роки не вчинить нового злочину.

На підставі п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 протягом встановленого судом іспитового строку у два роки обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 не застосовувати.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави на відшкодування процесуальних витрат за проведення експертизи залученими стороною обвинувачення експертами спеціалізованої державної установи Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз МЮ України: 628 (шістсот двадцять вісім) гривень за проведення товарознавчої експертизи 15.08.2019 року за №5481-5482/19-21.

Речовий доказ: мобільний телефон марки «Blackview» моделі А7 в корпусі чорного кольору залишити у власності потерпілого ОСОБА_5 .

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку суду надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Головуючий суддя ОСОБА_1