ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №645/3612/15-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11кп/818/3464/19 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
Категорія: запобіжний захід
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_9 на ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 30 жовтня 2019 року стосовно ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , щодо продовження строків тримання під вартою,

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою суд продовжив строк тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , строком на 60 днів до 27 грудня 2019 року включно.

Судове рішення мотивоване тим, що ризики, передбачені п.п. 1,3,5 ч. 1 ст.177 КПК України, продовжують існувати.

Крім того суд, обґрунтовуючи своє рішення, послався на тяжкість злочинів, які інкримінуються обвинуваченим.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_10 просить скасувати оскаржувану ухвалу, змінити запобіжний захід на інший більш м`який.

Вважає оскаржувану ухвалу незаконною та необґрунтованою.

Зазначає, що доказів існування ризиків прокурор не надав.

Вказує, що на потерпілу ніхто не здійснює тиску, а заявляє вона про тиск через те, що у обвинуваченого інша громадянська позиція.

Наголошує, що раніше не судимий, має постійне місце проживання в місті Харкові.

Крім того, на думку апелянта доказів його винуватості немає.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 просить оскаржувану ухвалу скасувати.

Вказує, що у сторони обвинувачення відсутні докази його причетності до вчинених злочинів, а отже обвинувачення не обґрунтоване.

Крім того вважає, що прокурор не довів існування жодного ризику.

Наголошує, що ризики повинні бути обґрунтовані фактичними даними, а не думкою сторони обвинувачення, яка заздалегідь вважає обвинуваченого винним.

Посилається на практику ЄСПЛ з приводу тримання осіб під вартою.

Повідомляє, що наміру втекти в нього немає.

Має сім`ю, постійне місце проживання.

Вказує, що між його затриманням та подією злочину пройшло 4 дня, відповідно змога втекти була, що додатково підтверджує факт того, що ОСОБА_9 не має відношення до інкримінованих злочинів.

Не погоджується і з встановленими судом ризиками впливу на свідків та ризику перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Навпаки тиск, на думку апелянта, здійснюється на обвинувачених, внаслідок чого їх сім`ї були вимушені виїхати закордон.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинувачених та їх захисників, які підтримали апеляційну скаргу, а також думку прокурора щодо законності та обґрунтованості оскаржуваного судового рішення, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження, перевіривши ухвалу, дійшла висновку про те, що апеляційні скарги обвинувачених належить залишити без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Прокурор обґрунтовує підозру ОСОБА_10 у вчиненні злочинів, а саме за ч.3 ст. 258, ч.1 ст. 263 КК України, та ОСОБА_9 за ч.5 ст. 27 ч.3 ст. 258, ч.1 ст. 263 КК України за які передбачено покарання у виді позбавлення волі, в т.ч. на строк до п`ятнадцяти років або у виді довічного позбавлення волі, зібраними під час досудового розслідування доказами.

Колегія суддів виходить із принципу презумпції невинуватості і не вирішує наперед процесуальну перспективу пред`явленого обвинувачення, а лише аналізує обґрунтованість та тяжкість пред`явленого обвинувачення, суспільної небезпеки злочинних дій, в яких обвинувачуються ОСОБА_10 та ОСОБА_9 .

При цьому твердження сторони захисту про безпідставність обвинувачення не приймаються колегією суддів, оскільки оцінку доказів, в тому числі і сторони обвинувачення, суд першої інстанції надасть в нарадчій кімнаті під час ухвалення вироку відповідно до вимог ст. 94 КК України, а тому на цій стадії процесу, тобто до закінчення судового розгляду, колегія суддів апеляційного суду позбавлена процесуальної можливості надавати оцінку допустимості доказів чи доведеності пред`явленого обвинувачення.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Відповідно до матеріалів провадження, злочини, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , відносяться до злочинів проти громадської безпеки. Більш того, вибух у публічному місці, де проводився масовий захід, створив безпосередню загрозу та завдав шкоди життю та здоров`ю значній кількості осіб.

Внаслідок вибуху загинуло чотири особи, а також зазнали різного ступеню тілесних ушкоджень одинадцять осіб.

Такі злочини носять підвищену суспільну небезпеку, оскільки об`єктом злочину є безпека невизначеного кола осіб, а тому такі діяння є загальнонебезпечними та створюють загрозу всьому суспільству, захист інтересів якого повинно бути забезпечено судом.

Колегія суддів звертає увагу на наявність великої кількості вибухових речовин, які під час досудового розслідування, як вбачається з матеріалів справи, були вилучені з місця проживання обвинувачених. Зазначене свідчить про можливість продовження злочинної діяльності обвинувачених, які відмовлялися від співпраці зі слідством, а тому не виключається наявність інших місць зберігання вибухівки та її використання.

Крім того як вбачається зі звукозапису судового засідання від 30 жовтня 2019 року, в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_11 заявляла про погрози з боку обвинувачених в її бік, зокрема з боку ОСОБА_10 та ОСОБА_9 . Також повідомляла суду, що вона сприймає таку поведінку обвинувачених як тиск на неї.

Прокурор, обґрунтовуючи своє клопотання про продовження строків тримання під вартою обвинувачених, також повідомляв суд про те що в судових засіданнях, які відбувались в суді першої інстанції, обвинувачені проявляли агресивну поведінку щодо потерпілих з метою вплинути на їхні показання.

На думку колегії суддів, вказані обставини, поза розумним сумнівом, свідчать про наявність ризику незаконного впливу з боку обвинувачених на потерпілих, свідків, що передбачено п.3 ч.1 ст.177 КПК України.

Ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченими переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останні з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину можуть вдатися до відповідних дій.

Крім того належить врахувати що прокурор під час апеляційного розгляду повідомив що родина ОСОБА_10 проживає на території Російської Федерації.

Тому посилання обвинувачених та їх захисників про наявність у ОСОБА_10 та ОСОБА_9 міцних соціальних зв`язків та відсутності судимості, на думку колегії суддів не зменшують вагомість підстав для тримання обвинувачених під вартою.

При цьому колегія суддів зазначає, що ризики встановлювались щодо кожного обвинуваченого окремо, проте за результатами апеляційного розгляду досліджені обставини дають підстави стверджувати про наявність однакових ризиків у обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , попри різну кваліфікацію дій обвинувачених та різні відомості про їх особу.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційних скарг обвинувачених.

Керуючись ст.ст.177, 178, 404, 405, п.1 ч.1 ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 30 жовтня 2019 року стосовно ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , щодо продовження строків тримання під вартою залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий -

Судді -