Справа №592/2186/18 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/217/20 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Пропозиція, обіцянка або надання неправомірної вигоди службовій особі
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченої ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_9 на вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 28 жовтня 2019 року, відносно

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Курськ, РФ, громадянки України, з вищою освітою, працюючої на посаді доцента кафедри хорового диригування, вокалу та методики музичного навчання Навчально-наукового Інституту культури і мистецтв Сумського державного педагогічного університету імені А.С.Макаренка, розлученої, проживаючої за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 27 ч. 1 ст. 369, ч. 1 ст. 190 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга обвинуваченої ОСОБА_9 , в якій вона просить вирок суду відносно неї скасувати.

Даним вироком ОСОБА_9 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 27 - ч. 1 ст. 369, ч. 1 ст. 190 КК України та призначено їй покарання:

- за ч. 4 ст. 27 - ч. 1 ст. 369 КК України у виді штрафу в розмірі семисот п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 12 750 грн.;

- за ч. 1 ст. 190 КК України у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн.

На підставі ст. 70 ч.1 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у виді штрафу в розмірі семисот п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 12 750 грн.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави судові витрати за проведення експертизи в сумі 4 576 грн.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

В обґрунтування своїх вимог апелянт ОСОБА_9 посилається на те, що інкримінованих їй злочинів вона не вчиняла, а тому не повинна нести кримінальної відповідальності.

При цьому вказує на те, що вона в СумДПУ ім.. А.С. Макаренка не обіймала посади заступника директора ННІ культури і мистецтв, а також посади, яка б відносила її до службової особи, а тому пред`явлене обвинувачене за ч. 3 ст. 368 КК України, є помилковим. Особисто вона не вимагала від ОСОБА_7 неправомірної вигоди, не висловлювала обіцянок чи погроз в її бік, більш того не має жодного впливу та відношення до її навчального процесу.

Зазначає, що 31.01.2018 правоохоронними органами, без висновків комісії службового розслідування СумДУ ім.. А.С. Макаренка, вручили їй повідомлення про підозру за ч. 1 ст. 368 КК України. Проте, вона службовою особою не являється, а отримані кошти є добровільним благодійним внеском.

Стверджує, що пред`явлене їй обвинувачення за ч. 4 ст. 27 ч. 1 ст. 369 КК України та ч. 1 ст. 190 КК України є безпідставним та помилковим. Кримінальна справа була порушена лише за відомостями, які були зазначені ОСОБА_7 у своїй заяві, без вивчення усіх фактичних обставин, докази на підтвердження підбурення ОСОБА_7 до надання неправомірної вигоди, матеріали справи не містять.

Вказує, що органом досудового розслідування не було визначено спосіб підбурення ОСОБА_7 .

Звертає увагу суду на те, що перша зустріч між нею та ОСОБА_7 відбулась 16.01.2018, під час якої вона нагадала останній про термін здачі кваліфікаційної роботи. ОСОБА_7 прийшла на зустріч з метою записати розмову та під час якої провокувала тему на здачу добровільних внесків. 18.01.2018 ОСОБА_7 подана заява до прокуратури про вимагання неправомірної вимоги саме нею - ОСОБА_9 , хоча під час розгляду кримінального провадження вказувала, що її змушували надавати неправомірну допомогу в тому числі ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ОСОБА_13 .

На переконання обвинуваченої, зі сторони ОСОБА_7 мала місце провокація злочину відносно неї, а остання сама виявила бажання внести благодійну допомогу.

Наголошує, що вона в руки наданих ОСОБА_7 грошей не брала, а сліди хімічної речовини на її руках виникли від ручки, якою ОСОБА_7 писала заяву.

Також, вважає, що співробітники поліції належним чином не провели перевірку документації, яка б спростувала пред`явлене їй обвинувачення.

Стверджує, що особисто вона ніколи не вимагала внесення добровільного благодійного внеску, так як дані питання вирішуються виключно директором інституту, а також відсутні докази її особистої вигоди чи користь в надання потерпілою благодійної допомоги.

Вказує і на те, що суд першої інстанції безпідставно віднісся критично до показів допитаних в якості свідків працівників навчального закладу, які підтвердили, що вона не могла вплинути на оцінку на державному іспиту. Судом не надано належної оцінки показам свідка ОСОБА_14 , яка не підтвердила вимагання в неї благодійних внесків за здачу іспиту, навпаки всі працівники ННІКІМ допомагали протягом всього навчального процесу і створювали гарну атмосферу для навчання.

Вважає також безпідставними пред`явлене їй обвинувачення за ч. 1 ст. 190 КК України, з тих підстав, що вона грошей не брала, вони знаходились на столі разом з іншими документами для директора, та в неї особисто не вилучались. Викладена в обвинувальному акті та вироку суду обвинувачення ґрунтується на припущеннях і на поясненнях потерпілої ОСОБА_7 .

Зазначає також і про те, що зі сторони прокурора ОСОБА_15 на неї чинився тиск, який виражався у погрозах та вмовляннях. Також на адресу навчального закладу прокуратурою були надіслані листи, в яких зобов`язували звільнити її та притягнути до дисциплінарної відповідальності.

Крім того, вважає безпідставними посилання суду першої інстанції, як на доказ її вини, на звукозапис їх з ОСОБА_7 розмови, яка мала місце 23.01.2018, так як запис є нечітким.

Наполягає на тому, що вона говорила ОСОБА_7 про її обов`язок здати магістерську роботу до 19.01.2018, проте не підбурювала до надання неправомірної вигоди. У той же час ОСОБА_7 принесла 25.01.2018 грошові кошти до директорату саме з метою підбурення до злочину працівників ННІКІМ.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на судове рішення не подавали.

Як встановив суд першої інстанції, ОСОБА_9 , будучи детально обізнаною у процедурі навчання студентів, допуску та складання державних іспитів, маючи необхідні знання, володіючи практичними навичками, діючи умисно та цілеспрямовано, маючи на меті незаконне збагачення, усвідомлюючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, вирішила шахрайським шляхом заволодіти грошовими коштами ОСОБА_7 у сумі 1000 грн., під виглядом отримання неправомірної вигоди, попередньо підбуривши останню до їх передачі невстановленій службовій особи Навчально -наукового Інституту культури і мистецтв Сумського державного педагогічного університету імені А.С.Макаренка за допуск та подальший позитивний результат на державних іспитах за наступних обставин.

Так, ОСОБА_9 , обіймаючи посаду доцента кафедри хорового диригування, вокалу та методики музичного навчання Навчально - наукового Інституту культури і мистецтв Сумського державного педагогічного університету імені А.С.Макаренка, 16.01.2018 року повідомила студентці шостого курсу денної форми навчання на магістратурі за спеціальністю «хореографія» Навчально - наукового Інституту культури і мистецтв Сумського державного педагогічного університету імені А.С.Макаренка ОСОБА_7 про те, що остання має здати грошові кошти в сумі 1000 грн., нібито у вигляді благодійних внесків для встановлення нових вікон у адміністративній будівлі інституту. При цьому, ОСОБА_7 зрозуміла, що вказану суму грошових коштів вона повинна передати до початку державного іспиту, який відбудеться 22.01.2018, і який буде приймати комісія, що складатиметься з представників інституту, на яких має вплив ОСОБА_9 .

Таким чином, ОСОБА_9 дала зрозуміти на думку ОСОБА_7 , що в разі не виконання її вимоги, ОСОБА_7 може не здати державний іспит та не отримати диплом про вищу освіту.

Після цього, ОСОБА_9 продовжуючи свій злочинний намір, 22.01.2018 року, як зрозуміла ОСОБА_7 , повідомила, що «благодійні внески» вона повинна здати до 26.01.2018 року, а в іншому разі її не допустять до державного іспиту через нібито невчасну здачу магістерської роботи.

Водночас, зі слів ОСОБА_9 , як зрозуміла ОСОБА_7 , що при умові надання грошових коштів, у останньої не буде жодних перешкод при здачі державних іспитів та захисті магістерської роботи.

В момент висунення такої пропозиції ОСОБА_9 усвідомлювала, що вона є хибною і фактично вводить в оману ОСОБА_7 , так як ОСОБА_9 не входила до екзаменаційної комісії, що мала приймати іспити у ОСОБА_7 , і будучи доцентом кафедри хорового диригування, вокалу та методики музичного навчання Навчально -наукового Інституту культури і мистецтв Сумського державного педагогічного університету імені А.С.Макаренка жодного впливу на членів екзаменаційної комісії не мала.

Такими пропозиціями ОСОБА_9 мала на меті викликати бажання у ОСОБА_7 надати неправомірну вигоду невстановленій службовій особі Навчально -наукового Інституту культури і мистецтв Сумського державного педагогічного університету імені А.С.Макаренка, прізвище, ім`я, по-батькові та посаду якої не називала, а в подальшому заволодіти вказаними грошовими коштами, таким чином ввівши в оману ОСОБА_7 .

Крім того, в ході висунення такої пропозиції ОСОБА_9 усвідомлювала протиправний характер своїх дій, передбачала та бажала настання суспільно небезпечних наслідків, які полягали у завданні ОСОБА_7 матеріальних збитків, свідомо підштовхувала її до вчинення правопорушення у вигляді надання неправомірної вигоди, і таким чином діяла з прямим умислом.

На вказані пропозиції ОСОБА_9 ОСОБА_7 погодилась, однак розуміючи, що вони є протиправними, повідомила правоохоронні органи.

Такими умисними діями ОСОБА_9 викликала у ОСОБА_7 рішучість та в подальшому зміцнила її намір надати неправомірну вигоду у сумі 1000 грн. невстановленій службовій особі Навчально - наукового Інституту культури і мистецтв Сумського державного педагогічного університету імені А.С.Макаренка, прізвище, ім`я, по-батькові та посаду якої в ході досудового розслідування встановити не видалося за можливе, тобто підбурила до надання неправомірної вигоди.

В подальшому, близько 10 год. 45 хв. 25.01.2018 у своєму службовому кабінеті № 213 корпусу № 4 Сумського Державного педагогічного університету ім. А.С. Макаренка, за адресою: м. Суми, вул. Роменська, 87, ОСОБА_9 реалізувала свій злочинний намір та діючи умисно, з корисливим мотивом одержала від ОСОБА_16 грошові кошти в сумі 1000 грн. Розпорядитися вказаними коштами ОСОБА_9 не встигла, оскільки відразу після їх одержання в її кабінеті під час огляду місця події грошові кошти в сумі 1000 грн., а саме 2 купюри номіналом по 500 (п`ятсот) грн. кожна, одержані нею від ОСОБА_7 вилучено працівниками поліції.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченої ОСОБА_9 та її захисника адвоката ОСОБА_8 , які підтримали доводи апеляційної скарги, просили вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, який визнати ОСОБА_9 невинуватою та виправдати, пояснення потерпілої ОСОБА_7 , яка проти доводів апеляційної скарги заперечила, просила вирок суду залишити без зміни, а апеляційну скаргу без задоволення, думку прокурора, який просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок суду без зміни, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як було встановлено судом першої інстанції та не спростовується сторонами кримінального провадження, Наказом ректора Сумського державного педагогічного університету імені А.С.Макаренка за № 110-к від 31.08.2017 року «Щодо особового складу» прийнято ОСОБА_9 на посаду доцента кафедри хорового диригування, вокалу та методики музичного навчання з 01.09.2017 року на термін до проведення конкурсу по 31.08.2018 року. В подальшому, наказом ректора № 147-к від 31.10.2017 року «Щодо особового складу» продовжено термін роботи ОСОБА_9 на вказаній посаді за конкурсом на умовах укладеного контракту з 01.11.2017 року по 31.08.2020 року. Контракт між Університетом, в особі ректора, та ОСОБА_9 , як науково - педагогічним працівником укладено 31.10.2017 року за № 83/2017 зі строком дії з 01.11.2017 року до 31.08.2020 року.

Відповідно до Положення про навчально - науковий Інститут культури і мистецтв Сумського державного педагогічного університету імені А.С.Макаренка основними його завданнями та функціями є організація та здійснення освітньої діяльності з підготовки фахівців денної та заочної фори навчання за освітньо - кваліфікаційними рівнями, напрямками та спеціальностями Університету відповідно до ліцензії, підготовка висококваліфікованих фахівців у сфері освіти, мистецтва та культури, задоволення потреб особистості в отримання вищої освіти і відповідної кваліфікації в обраній галузі професійної діяльності, а також в інтелектуальному, культурному та духовному розвитку, формування у студентів культурних цінностей суспільства, високих моральних якостей та громадської позиції, здійснення перевірки, щодо виконання навчальних планів та якості отриманих знань і навичок студентів тощо.

Згідно посадових обов`язків доцента кафедри хорового диригування, вокалу та методики музичного навчання Навчально - наукового Інституту культури і мистецтв Сумського державного педагогічного університету імені А.С.Макаренка ОСОБА_9 з якими вона ознайомлена під підпис 12.01.2017 року, доцент належить до категорії науково - педагогічних працівників та професійного угрупування «Професіонали». У своїй діяльності доцент керується законодавством України в галузі освіти, державними освітніми стандарта.ми вищої освіти, нормативними документами Міністерства освіти і науки України з питань підготовки фахівців у вищих навчальних закладах, нормативно -правовими актами університету та посадовою інструкцією.

Завданнями та обов`язками доцента кафедри хорового диригування, вокалу та методики музичного навчання, окрім іншого, є керівництво самостійною та науково -дослідною роботою студентів, здійснення поточного контролю знань та відвідувань студентів у межах виконуваного навчального навантаження, участь у обговоренні на засіданнях кафедри підсумків поточного контролю, екзаменаційних сесій, результатів захисту випускних кваліфікаційних робіт, державних іспитів, ведення всіх видів навчальних занять, читання лекційних курсів за профілем кафедри тощо.

Відповідно до ст. 52 Закону України «Про вищу освіту» науково - педагогічний працівник є учасником освітнього процесу. Відповідно до ст. 55 цього Закону однією з основних посад науково-педагогічних працівників вищих навчальних закладів є доцент.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_9 в підбуренні ОСОБА_7 до надання неправомірної вигоди невстановленій службовій особі за вчинення зазначеною службовою дій з використанням наданих їй повноважень в інтересах того, хто надає таку вигоду та в заволодінні чужим майном ОСОБА_7 на суму 1000 грн, шляхом зловживання довірою (шахрайство), тобто у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 4 ст. 27 ч. 1 ст. 369 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються доказами, які були досліджені під час судового розгляду та оцінені судом у відповідності до вимог ст. 94 КПК України.

Так, в суді першої інстанції обвинувачена ОСОБА_9 вину у вчиненні кримінальних правопорушень не визнала та пояснила, що досудовим слідством не було проведено повного та всебічного об`єктивного з`ясування всіх обставин, а доводи слідства та прокурора є помилковими. Зокрема, «невстановлена» службова особа ННІКІМ СумДПУ ім. А.С.Макаренка, яка на справді відома та заявлена магістранткою ОСОБА_7 є директор ОСОБА_13 , а звинуватили безпідставно та помилково саме її. До навчання ОСОБА_7 вона не має жодного відношення, так як працює на кафедрі хорового диригування, вокалу та методики музичного навчання, а потерпіла навчалася на кафедрі мистецької педагогіки та хореографії, до членів екзаменаційної комісії не входить і не є службової особою. Так, ОСОБА_7 спровокувала цю ситуацію, оскільки мала не здану вчасно магістерську роботу і всіляко намагалася отримати диплом, безпричинно до неї неодноразово заходила в кабінет і заводила розмову про гроші як благодійні внески, і вона лише допомогла їй скласти заяву на ім`я директора, а вкладені гроші у файл в руки не брала, лише їх посунула у файл, так як вони ледь не випали. Наголошує на тому, що ніяких шахрайських дій відносно потерпілої не вчиняла, нічого їй не обіцяла, не підбурювала її надати хабар якоїсь службовій особі за допуск та подальший позитивний результат на державних іспитах та ніколи не вимагала вносити благодійні внески, і хоча потерпіла в решті і була допущена до державних іспитів і отримала диплом, але це через те, що викладачі та екзаменаційна комісія її пожаліли, щоб вона закінчила навчальний заклад і отримала диплом.

Разом з тим, вина обвинуваченої ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень підтверджується наступними ретельно дослідженими судом доказами, які не викликають сумніву у суду, оскільки вони в своїй сукупності доповнюють один одного та підтверджують пред`явлене обвинувачення.

Зокрема, допитана в суді першої інстанції потерпіла ОСОБА_7 пояснила, що напередодні 16.01.2018 їй зателефонувала ОСОБА_14 , яка є одногрупницею, та повідомила, що необхідно здати благодійний внесок в сумі 1 000 грн. для того, щоб їх допустили до державних іспитів. Після цього, вона прийшла в інститут і зайшла до ОСОБА_10 , а остання направила її до ОСОБА_9 , яка дійсно не була її викладачем, а перебувала за столом у прийомній директора. 16.01.2018 вона прийшла до ОСОБА_9 і та їй повідомила, що необхідно здати 1000 грн. як благодійний внесок, але вона повідомила, що є сиротою і таких грошей не має, однак обвинувачена повідомила, що всі навчаються на рівних умовах. Так, вона дійсно мала не здану магістерську роботу, але з тих причин, що її науковий керівник ОСОБА_17 не находила часу для її перевірки, про що написала доповідну записку та повідомила директора ОСОБА_13 , на що остання сказала, що не допустить її до здачі державного іспиту. Тоді вона запропонувала здати благодійний внесок, на що директор відповіла, що їй не потрібні гроші, а потрібна магістерська робота, але зауважила щоб вона мала на увазі, що буде присутня на захисті цієї роботи. Після цього, потерпіла сприйняла такі слова як скритий шантаж, що її можуть не допустити до іспитів або будуть всіляко перешкоджати успішному їх складанню шляхом задавання чисельних складних питань, тим паче, що ОСОБА_9 була присутня при бесіді та сказала їй, що краще буде таки здати кошти до 26.01.2018, щоб не було ніяких проблем, радила зайняти у когось гроші, якщо у неї їх немає, підбурювала на надання грошей, щоб все було добре, чинила тиск на неї. Розуміючи, що такі дії є незаконними, вона і звернулася до прокуратури із заявою, а 25.01.2018, отримавши заробітну плату, вона принесла 1 000 грн. ОСОБА_9 , які положила у файл та написала заяву про начебто добровільний благодійний внесок на ім`я директора, який вимагали у неї незаконно.

Свідок ОСОБА_14 в суді першої інстанції пояснила, що до 19.01.2018 повинні були здати магістерські роботи, однак ні вона, ні ОСОБА_7 їх не здали, з цього приводу їх викликали до директора, де була присутня і ОСОБА_9 , їх запитували причини. Потім їх запитали, чи здали вони благодійні внески в сумі 1 000 грн. для встановлення пластикових вікон у адміністративній будівлі, вони відповіли, що ні, а Рита повідомила, що в неї немає такої можливості, але їй відповіли, що всі студенти здають гроші. Після цієї розмови вона сплатила гроші до дня іспиту на рахунок картки голови батьківських зборів, але чек віддала ОСОБА_9 вже після іспиту. Чи сплатила гроші потерпіла вона не знала, але підтвердила, що телефонувала їй з цього приводу і говорила, що їм необхідно здати ці кошти. До захисту магістерської роботи та іспитів їх допустили і вони в решті отримали диплом про вищу освіту.

Також, допитна в суді першої інстанції директор інституту ОСОБА_13 підтвердила, що з травня 2017 року на ОСОБА_9 , як на доцента кафедри, покладено функціональні обов`язки заступника директора по навчально-виховній роботі, тобто вона мала права збирати магістерські роботи, однак відповідного наказу немає.

Крім показань потерпілої та свідків, висновки суду об`єктивно підтверджуються і іншими, належним чином дослідженими судом першої інстанції доказами:

- протоколом за результатами проведення негласних слідчих(розшукових) дій аудіо, -відео контроль особи від 22.01.2018 та відеозапису до нього, на якому зафіксовано, як 19.01.2018 ОСОБА_7 заходить до кабінету, в якому перебуває ОСОБА_9 і між ними відбувається розмова, в ході якої мова ведеться про вікна, про їх оплату, а також питання про благодійний внесок, його внесення і написання заяв, про повідомлення потерпілої про відсутність коштів, відповідь обвинуваченої, що можливо будуть серйозні неприємності, так як відсутня магістерська робота (т.1, а.п. 108-114);

- протоколом за результатами проведення негласних слідчих(розшукових) дій аудіо, -відео контроль особи від 23.01.2018 та відеозапису до нього, відповідно до яких, 22.01.2018 року за адресою м. Суми, вул. Роменська, будинок № 87 у приміщенні кабінету відбувається розмова між обвинуваченою та потерпілою з приводу здачі магістерської роботи та благодійного внеску, потерпіла повідомляє, що принесла 1 000 грн. і роботу, тоді ОСОБА_9 пропонує написати заяву на ім`я директора, шукає і надає зразок, при цьому на запитання ОСОБА_7 відповідає, що благодійний внесок все ж таки краще здати, щоб було усе нормально (т.1, а.п. 115- 118);

- протоколом за результатами проведення негласних слідчих(розшукових) дій аудіо, -відео контроль особи від 25.01.2018 та відеозапису до нього, згідно яких в кабінеті № 21 за адресою АДРЕСА_2 ОСОБА_9 говорить потерпілій, що зараз швидко розповість, що потрібно робити на захисті, при цьому ОСОБА_7 запитує як писати заяву на внесення благодійних внесків, обвинувачена диктує зміст і говорить, щоб до заяви прикріпила гроші і поклала у файл. ОСОБА_7 прикріпляє гроші до заяви, кладе заяву і гроші у прозорий файл, передає все ОСОБА_9 (т. 1, а.п. 119-121);

- протоколом огляду, помітки, вручення грошей та відбору зразків спеціальної обробки від 25.01.2018, а саме пред`явлені ОСОБА_7 грошові купюри 2 шт. номіналом 500 грн. були оброблені за допомогою хімічної речовини, спеціального препарату-порошком люмінесцентним жовтого кольору, які були вручені останній для подальшого проведення негласної слідчої дії відносно ОСОБА_9 (т. 1, а.п. 122-124);

- протоколом про результати контролю за вчиненням злочину від 25.01.2018, за яким 25.01.2018 в період часу з 10 год. 52 хв. по 11 год.04 хв. під час зустрічі ОСОБА_7 з ОСОБА_9 , в службовому кабінеті № 213, Навчально-наукового Інституту культури і мистецтв за адресою: м. Суми, вул. Роменська, б. 87 грошові купюри номіналом 500 грн. в кількості 2 шт., а саме грошова купюра номінальною вартістю 500 гривень НБУ серія УЗ №7211450; грошова купюра номінальною вартістю 500 гривень НБУ серія СЗ № 4757728 з рук ОСОБА_7 були отримані ОСОБА_9 , останньою грошові купюри, які знаходилися в файлі разом із заявою ОСОБА_7 покладені лівою рукою, на робочий стіл, після чого ОСОБА_9 затримана співробітниками правоохоронних органів. (т.1, а.п. 125-127);

- протоколом освідування особи від 25.01.2018, згідно якого на обох долонях рук ОСОБА_9 виявлено сліди хімічної речовини салатового кольору, а також при просвічені спеціальною лампою двох купюр по 500 грн. виявлено сліди хімічної речовини салатового кольору. (т. 1, а.с. 140-141);

- протоколом огляду місця події від 25.01.2018, з якого убачається, що на другому поверсі Навчально-наукового Інституту культури і мистецтв за адресою: м. Суми, вул. Роменська, б. 87 розташований кабінет № 213, де знаходиться стіл, на якому лежить поліетиленовий файл, всередині аркуш паперу білого кольору формату А4, на якому написано заяву ОСОБА_7 , в якій просить прийняти благодійний внесок в сумі 1 000 грн, гроші прикріплені до заяви купюрами 2 шт. по 500 грн (т.1, а.п. 143-145);

- заявою ОСОБА_7 від 25.01.2018, в якій зазначено, що вона добровільно надає працівникам Сумської місцевої прокуратури 1 000 грн. двома купюрами по 500 грн для проведення необхідних слідчих дій (т. 1, а.п. 146);

- висновком судової експертизи з дослідження речовин хімічних виробництв та спеціальних хімічних речовин № 3051 від 27.02.2018, відповідно до якого на поверхні ватних тампонів зі змивами з долоні лівої та правої ру¬ки ОСОБА_9 , на поверхні полімерної ручки, банкнот 2 шт. но¬міналом по 500 грн. кожна: №№ СЗ 4757728 та УЗ 7211450, а також аркушу паперу зі зразком спеціальної хімічної речовини, що надані на дослідження, є нашарування спеціальної хімічної речовини (люмінофору). Сліди спеціальної хімічної речовини (люмінофору), які виявлені на поверхні ватних тампонів зі змивами з долоні лівої та правої руки ОСОБА_18 , на поверхні полімерної ручки, а також банкнот 2 шт. но¬міналом по 500 грн. кожна: №№ СЗ 4757728 та УЗ 7211450, що

надані на дослідження, мають спільну родову належність між собою і зі зразком спеціальної хімічної речовини, наданої для порівняння (т. 1, а.п. 149-153);

- постановою про визнання предметів та майна речовими доказами від 28.02.2018 грошових коштів в сумі 1 000 грн. двома купюрами по 500 грн., заяву ОСОБА_7 та пластикову ручку, які були оглянуті судом (т.2, а.п. 21);

- заявою ОСОБА_7 на ім`я директора ОСОБА_13 про прийняття благодійного внеску у розмірі 1 000 грн. (т. 1, а.п. 154);

- висновком службового розслідування Навчально-наукового Інституту культури і мистецтв СДПУ ім. А.С. Макаренка від 07.02.2018 року, відповідно до якого прийом благодійних внесків від фізичних і юридичних осіб повинен відбуватися виключно на добровільній основі з обов`язковим оформленням відповідної документації та відображенням у бухгалтерському обліку. У Сумському державному педагогічному університеті імені А. С. Макаренка є рахунок, призначений для отримання благодійних внесків та пожертв. Це - єдиний офіційний рахунок. Кошти на нього зараховуються виключно в безготівковій формі. Отримання благодійних внесків в готівковій формі є недопустимим. Відповідно до листа МОН № 1/9-608 від 05 вересня 2013 року «Щодо благодійних внесків» працівники університету не повинні втручатися у діяльність благодійних фондів і піклувальних рад (т.1, а.п. 155-168).

Таким чином, дослідивши всі обставини кримінального правопорушення, керуючись законом, оцінюючи кожен доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності, а в сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного висновку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що вина обвинуваченої ОСОБА_9 у вчиненні підбурення ОСОБА_7 до надання неправомірної вигоди невстановленій службовій особі за вчинення нею дій з використанням наданих їй службових повноважень та заволодінні грошовим коштами ОСОБА_7 в сумі 1000 грн, шляхом зловживання довірою, що правильно кваліфіковані за ч. 4 ст. 27 ч. 1 ст. 369 та ч. 1 ст. 190 КК України, знайшла своє підтвердження в судовому засіданні доведена повністю поза розумним сумнівом.

Зокрема, допитана в суді першої інстанції потерпіла ОСОБА_7 підтвердила, що ОСОБА_9 в ході розмови з нею, спонукала її до здачі 1000 грн, що є нібито благодійна допомога. Зі слів ОСОБА_9 та директора ОСОБА_19 . ОСОБА_7 зрозуміла, що у випадку не надання нею вказаної суми, її можуть не допустити до іспитів або чинитимуться перешкоди в успішному йому складанні. ОСОБА_7 та ОСОБА_9 в неприязних стосунках не перебували, а тому апеляційний суд не вбачає підстав недовіряти таким показам.

Крім того, в ході проведення негласної слідчої (розшукової) дії було зафіксовано розмову між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 під час їх зустрічей 19.01.2018, 22.01.2018 та 25.01.2018, в ході яких між обвинуваченою ОСОБА_9 та ОСОБА_7 велися розмови щодо необхідності сплати благодійного внеску за нібито замовлені вікна в приміщення інституту та наслідки невнесення ОСОБА_7 вказаної коштів. Також було зафіксовано факт передання ОСОБА_20 ОСОБА_9 1000 грн під виглядом благодійної допомоги.

З урахуванням вищевикладеного, суд першої інстанції цілком обґрунтовано розцінив доводи обвинуваченої про помилковість висунутого проти неї обвинувачення, як обраний нею спосіб захисту від пред`явленого обвинувачення.

Також, на переконання колегії суддів, судом першої інстанції надана належна оцінка і поданим стороною захисту доказам, а також показам свідків ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_10 , ОСОБА_23 та ОСОБА_24 , якими підтверджується лише те, що ОСОБА_9 , як досвідчений фахівець, доцент, добре була обізнана з процедурою здачі, захистом магістерської роботи та складанням державних іспитів, мала доступ до приймальні директора, де знаходився робочий стіл, за яким вона працювала певний період часу, вела розмови зі студентами з приводу магістерських робіт, їх захисту, здачі державних іспитів, а також була обізнана про створення карткового рахунку батьківським комітетом, на який студенти можуть добровільно перераховувати будь-які суми на підтримку інституту, а не безпосередньо готівкою надавати викладачам, таким чином у ОСОБА_7 склалось враження, що при умові надання благодійного внеску саме ОСОБА_9 , у неї не буде проблем при захисті магістерської роботи та при здачі державних іспитів з членами комісії, тим паче ОСОБА_9 наполягала як на здачі роботи, так і грошей і запевняла, що все буде добре, а в іншому випадку її не допустять до іспиту

Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_9 про те, що вона не є службовою особою, то вони є безпідставними, з огляду на те, що обвинуваченій ставиться у вину підбурення до надання неправомірної вигоди, за що передбачена кримінальна відповідальність за ч. 4 ст. 27 ч. 1 ст. 369 КК України, суб`єктом даного злочину є загальним.

Як правильно вказав суд першої інстанції, що саме одержувач або потенційний одержувач неправомірної вигоди є службова особа, яка в рамках даного кримінального провадження встановлена не була. У свою чергу співучасником даного злочину, а саме особа яка підбурила до надання неправомірної допомоги, що ставиться у вину ОСОБА_9 , можу бути і приватна особа.

Колегія суддів вважає безпідставними також і доводи обвинуваченої про помилковість пред`явленого їй обвинувачення за ст. 368 КК України, оскільки у відповідності до положень ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Стороною обвинувачення не ставиться у вину ОСОБА_9 вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 368 КК України, та не було предметом судового розгляду.

Слід зазначити також, нормами КПК України передбачено право органу досудового розслідування змінити кваліфікацію злочину, шляхом складання нової підозри, змінивши раніше повідомлену підозру, в разі якщо під час досудового розслідування чи судового розгляду встановлені нові фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа.

З приводу посилання ОСОБА_9 , як на безпідставність та помилковість висунутого обвинувачення щодо неї за ч. 4 ст. 27 ч. 1 ст. 369 КК України, на те що кримінальне провадження було відкрито лише за зазначеними в заяві потерпілою відомостями та недоведеності підбурення потерпілої до надання неправомірної вигоди, то їх колегія суддів вважає непереконливими.

Зокрема, як вбачаться з матеріалів кримінального провадження та встановлено судом першої інстанції, відомості по кримінальному провадженні за фактом підбурення ОСОБА_9 . ОСОБА_7 до надання неправомірної вигоди дійсно були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою потерпілої, що відповідає вимогам ст. 214 КПК України.

Як уже зазначалось, вина ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень, повністю знайшла своє підтвердження наданими стороною обвинувачення належними та допустимими доказами, які були детально досліджені судом першої інстанції та їм була надана належна оцінка.

Так, потерпіла ОСОБА_7 під час розгляду справи в суді першої інстанції показала, саме ОСОБА_9 під час їх розмови, яка мала місце 16.01.2018, повідомила їй про необхідність надання 1000 грн, як благодійної допомоги. Зі слів директора ОСОБА_13 та обвинуваченої потерпіла зрозуміла, що в нею будуть проблеми при складанні державного іспиту. Крім того, під час зустрічі між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 19.01.2018, після того як потерпіла повідомила про відсутність у неї коштів, на що обвинувачена вказала про те, що в потерпілої будуть неприємності. У ході розмови ОСОБА_9 запевняла потерпілу, що надання благодійної допомоги інституту є обов`язковим, що підтверджується протоколом за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій аудіо-, відео контролю особи від 22.01.2018 та відеозаписом до нього.

З огляду на викладені обставини, посилання обвинуваченої про те, що ОСОБА_7 сама виявила бажання надати благодійну допомогу є надуманими.

Встановлено, що ОСОБА_9 запевнила ОСОБА_7 про необхідність надання 1000 грн, що є нібито благодійна допомога, для допущення до державного іспиту та його успішного складання, тим самим схилила (підбурила) до надання неправомірної вигоди, а тому твердження обвинуваченої про не встановлення органом досудового розслідування способу підбурення ОСОБА_7 є безпідставним.

Надуманими, на думку колегії суддів, є й апеляційні доводи обвинуваченої ОСОБА_9 про те, що з самого початку кримінального провадження стосовно неї мала місце провокація злочину, так як вказаний факт не знайшов свого підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження як в суді першої, так і в апеляційній інстанції. А навпаки, дослідженими доказами достовірно підтверджено факт відсутності будь-яких провокаційних дій до вчинення ОСОБА_9 злочинів як зі сторони потерпілої ОСОБА_7 , так і зі сторони працівників правоохоронних органів чи будь-кого іншого.

ЄСПЛ під провокацією (поліцейською) розуміє випадки, коли задіяні посадові особи, або особи, що діють за їх дорученням, не обмежують свої дії лише розслідуванням кримінальної справи по суті неявним способом, а впливають на суб`єкт з метою спровокувати його за скоєння злочину, який в іншому випадку не було би скоєно, задля того, щоб зробити можливим виявлення злочину, тобто отримати докази та порушити кримінальну справу (рішення ЄСПЛ від 5 лютого 2008 року у справі «Раманаускас проти Литви»).

Оцінюючи докази, суд звертає увагу на хронологію подій і етап, коли правоохоронні органи державної влади здійснюють оперативні заходи, тобто або вони просто «приєдналися» до здійснення кримінально-караного діяння і документують його, або спровокували його з самого початку.

Як встановлено з досліджених в судовому засіданні суду першої та перевірених апеляційною інстанцією записів розмов ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , ОСОБА_9 з власної ініціативи, добровільно, без будь-якого примусу вчинила кримінальні правопорушення. Ініціатором вчинення всіх протизаконних дій була саме ОСОБА_9 , а ніяк не дійсна студентка ОСОБА_7 .

Посилання обвинуваченої на те, що вона особисто не брала в руки передані ОСОБА_7 грошові кошти, жодним чином не спростовує висновки суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_9 складів кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 27 ч. 1 ст. 369, ч. 1 ст. 190 КК України. Більш того встановлено, що ОСОБА_9 одразу після одержання грошових коштів, вони були вилучені співробітниками поліції.

З приводу доводів апеляційної скарги обвинуваченої про безпідставність пред`явленого їй обвинувачення за ч. 1 ст. 190 КК України, то вони спростовуються зібраним по справі доказами.

Зокрема, встановлено, що Положенням про облік та використання добровільних (благодійних) внесків і пожертв, фінансових коштів від фізичних осіб, затвердженого батьківськими зборами ННІ культури і мистецтв 12.09.2017 (т.1, а.п.231-232), визначено порядок надання добровільних благодійних внесків, які можуть бути внесені або шляхом зарахування на картковий рахунок, який створений для надання добровільних (благодійних) грошових внесків, або шляхом написання заяви на ім`я голови батьківського комітету з проханням прийняти благодійні внески.

З таким порядок прийняття благодійних внесків була обізнана і ОСОБА_9 .

Отже, ОСОБА_9 не є особою яка уповноважена на отримання благодійних внесків, проте, вона спочатку наполягає на наданні потерпілою 1000 грн, що є нібито благодійний внесок для облаштування нових метало пластикових вікон в приміщенні інституту, а потім отримує ці кошти від потерпілої, при цьому вказує, що заява про прийняття даного благодійного внеску має бути адресована не голові батьківського комітету, а директору інституту.

Вказані обставини свідчать про те, що отримуючи від ОСОБА_7 нібито благодійний внесок, не маючи при цьому наміру спрямовувати їх саме на поліпшення матеріально-технічної бази інституту, свідчать про наявність умислу у ОСОБА_9 саме на привласнення належних потерпілій коштів, а тому суд першої інстанції цілком обґрунтовано розцінив такі дії ОСОБА_9 , як шахрайські та кваліфікував їх за ч. 1 ст. 190 КК України.

Ствердження обвинуваченої про те, що питання внесення благодійних внесків вирішуються виключно директором інституту, суперечить зібраними по справі доказам, оскільки як уже зазначалось благодійна допомога інституту від студентів та їх батьків надавалась виключно шляхом їх перерахування на відкритий на голову батьківського комітету рахунок, або шляхом написання відповідної заяви на його ім`я.

Колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги обвинувачено, що суд першої інстанції безпідставно віднісся критично до показів допитаних в якості свідків працівників навчального закладу, оскільки показами даних свідків жодним чином не спростовуються викладені в обвинувальному акті обставини. Яке правильно зазначив суд першої інстанції, проаналізувавши як покази співробітників інституту так і надані стороною захисту письмові докази, вони свідчать лише про те, що ОСОБА_9 є досвідченим фахівцем, доцентом та була добре обізнана з порядком здачі та захисту магістерських робіт, складання державних іспитів та створенням карткового рахунку для зарахування благодійних внесків.

Судом першої інстанції надана належна оцінка як показам свідків, які були безпосередньо допитані судом, так і наявним у матеріалах кримінального провадження письмовим доказам, наданими сторонами кримінального провадження.

Також, зі змісту оскаржуваного вироку слідує, що судом першої інстанції досліджувались докази з точки зору їх належності та допустимості.

Покази свідка ОСОБА_14 , всупереч доводів апеляційної скарги обвинуваченої, на переконання колегії суддів, жодним чином не спростовують вчинення обвинуваченої інкримінованих їй кримінальних правопорушень. Вона підтвердила, що в її присутності між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 відбулася розмова з приводу необхідності здачі коштів на встановлення пластикових вікон в адміністративній будівлі.

Колегія суддів вважає непереконливими та необгрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що відносно неї прокурором чинився тиск, оскільки, як було встановлено в ході апеляційного розгляду, зі скаргами на дії прокурора ні обвинувачена, ні її захисник, під час проведення досудового розслідування, та під час розгляду справи в суді першої інстанції не звертались. Також є незрозумілим в чому ж, все таки, виражався цей тиск, і чи були наслідки такого тиску, оскільки вину в інкримінованих злочинах обвинувачена ОСОБА_9 на жодній стадії кримінального провадження не визнавала.

Також колегія суддів зазначає, що вина обвинуваченої встановлена на підставі наданих стороною обвинувачення належних та допустимих доказів, а не на показах самої обвинуваченої. За таких обставин, навіть за наявності розмови між обвинуваченою та прокурором з приводу визнання нею вини, то дані обставини жодним чином не вплинули на правильність висновків суду про наявності дії ОСОБА_9 складів інкримінованих її злочинів.

Виступало предметом детальної перевірки в суді першої інстанції також і доводи сторони захисту щодо належності на допустимості, як доказу запису розмови, яка малась між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 . Проаналізувавши зміст протоколів складених за результатами проведених негласних слідчих дій із відеозаписами, судом першої інстанції не встановлено суттєвих невідповідностей між ними.

З урахуванням вищевказаного, колегія суддів дійшла до висновку, що наведені в апеляційній скарзі доводи не ставлять під сумнів законність та обґрунтованість вироку, а тому вона не підлягають задоволенню.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, що тягнуть скасування оскаржуваного вироку, при апеляційному розгляді кримінального провадження не встановлено.

З огляду на викладене, апеляційна скарга обвинуваченої задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 28 жовтня 2019 року відносно ОСОБА_9 , залишити без зміни, а її апеляційну скаргу на цей вирок без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4