Справа №635/9010/19
Провадження по справі 1-в/635/24/2020
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 січня 2020 року Харківський районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю прокурора ОСОБА_2 ,
засудженого ОСОБА_3 ,
представника Державної установи «Темнівська виправна колонія (№100)» ОСОБА_4 ,
секретар судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в сел. Покотилівка Харківського району Харківської області клопотання засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Борова Борівського району Харківської області, з середньо-спеціальною освітою, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
-24 січня 2008 року Борівським районним судом Харківської області за ч.3 ст. 185, ч.3 ст. 375 КК України до 4 років позбавлення волі;
-19 травня 2008 року Борівським районним судом Харківської області за ч.1 ст. 115 КК України до 8 років 6 місяців позбавлення волі, звільненого 15 липня 2016 року за відбуттям строку покарання;
-05 вересня 2016 року Борівським районним судом Харківської області за ч.1 ст. 125 КК України до 200 годин громадських робіт;
-22 листопада 2016 року Борівським районним судом Харківської області за ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 389 КК України до 3 років 25 днів позбавлення волі,
про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

В С Т А Н О В И В:
Засуджений ОСОБА_3 звернувся до Харківського районного суду Харківської області з клопотаннямпро умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання.
Засуджений ОСОБА_3 в судовому засіданні клопотання підтримав, просив суд його задовольнити, посилаючись на те, що відбуваючи покарання у виправній колонії, він зарекомендував себе з позитивної сторони, режим утримання в колонії не порушував, має заохочення від адміністрації колонії, відносно нього відсутні цивільні позови, а також те, що він працевлаштований до промислової зони ДУ «Темнівська виправна колонія (№100)».
Представник Державної установи «Темнівська виправна колонія (№100)» ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримав клопотання, вважав можливим звільнити ОСОБА_3 умовно-достроково.
Суд, вислухавши думку прокурора, засудженого та представника виправної колонії, дослідивши матеріали подання та матеріали особової справи засудженого, вважає клопотання таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що вироком Борівського районного суду Харківської області від 20 лютого 2017 року ОСОБА_3 визнано винуватим вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі. Відповідно до ч.4 ст. 70 КК України до призначеного покарання частково приєднано покарання за вироком Борівського районного суду Харківської області від 22 листопада 2016 року і призначено ОСОБА_3 покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі.

Відповідно до ч.1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, до покарання призначеного цим вироком, частково приєднано невідбуте покарання за вироком Борівського районного суду Харківської області від 22 листопада 2016 року та остаточно призначено ОСОБА_3 покарання у виді 4 років позбавлення волі. Відповідно до ч.5 ст. 72 КК України, зараховано засудженому ОСОБА_3 в строк відбуття покарання у виді позбавлення волі строк попереднього ув`язнення з 24 січня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі до набрання вироком законної сили.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_3 24 січня 2017 року, кінець строку 29 листопада 2020 року.

Засуджений з 31 березня 2017 року відбуває покарання у державній установі «Темнівська виправна колонія (№100)».

На час розгляду клопотання ОСОБА_3 відбув більше двох третин строку покарання.

Відповідно до положень ст. 81 КК України особу може бути умовно-достроково звільнено від відбування покарання повністю або частково. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим:не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний злочин середньої тяжкості, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі.
За ч.1, ч.2 ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Виконання призначеного покарання є доцільним тільки за тієї умови, що ним досягається поставлена в законі мета: крім кари ще і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів. Якщо ця мета може бути досягнута ще до закінчення призначеного судом строку покарання, то в подальшому у його виконанні відпадає необхідність. З огляду на це, закон передбачає можливість застосування судом умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
За змістом цього кримінального закону умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є правом, а не обов`язком суду і можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, а умовно-достроковому звільненню підлягають лише ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення. Для цього всі дані про особу беруться у сукупності, в тому числі й дані, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а саме виправлення засудженого, оскільки відбуття певного строку покарання є передумовою звільнення від відбування покарання, а підставою для звільнення є саме виправлення засудженого.

Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміни не відбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26 квітня 2002 року, умовно-дострокове звільнення від покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого і переконання в тому, що він сумлінною поведінкою, ставленням до праці та навчання довів своє виправлення.

Матеріали про умовно-дострокове звільнення, які подають органи, що відають виконанням покарання мають відображати процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, у зв`язку з чим орган має надати дані про попередні судимості, відшкодування матеріальних збитків та витяг із рішення спостережної ради. При цьому, прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення, не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

У відповідності до положень п. 17 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України суду слід ретельно з`ясувати: ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, а також його наміри щодо прилучення до праці. Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також даних, що характеризують його особу.
Вивченням даних, що характеризують особу, встановлено, що ОСОБА_3 раніше судимий за злочини проти життя та здоров`я особи та злочини проти власності. Після звільнення з місць позбавлення волі, ОСОБА_3 на шлях виправлення не став та через незначний проміжок часу знову вчинив ряд умисних злочинів, в тому числі тяжких, за які наразі відбуває покарання.
Аналізуючи поведінку та ставлення ОСОБА_3 до праці на протязі всього періоду відбування покарання, суд доходить висновку, що засуджений в повній мірі не довів свого виправлення, про що свідчить наступні обставини.
Так, судом під час судового засідання дослідженні характеристики на засудженого, що містяться в матеріалах його особової справи, за весь період відбуття останнім покарання.
Наразі, згідно характеристики від 11 квітня 2018 року засуджений за час відбування покарання характеризувався посередньо, був працевлаштований до промислової зони установи, приймав участь у програмі диференційованого впливу «Професія».

Разом з тим, даних щодо підвищення засудженим кваліфікації або отримання ним робочої спеціальності та ставлення останнього до реалізації вказаної програми матеріали особової справи не містять. Таких даних не здобуто і під час судового засідання.

За характеристикою від 02 липня 2019 року, засуджений за час відбування покарання характеризувався посередньо, до виконання робіт з благоустрою установи ставився посередньо, участі в організації та проведенні виховних закладів в установі не приймав, брав участь у реалізації програми диференційованого впливу «Духовне відродження», до реалізації якої ставився байдуже. З метою стимулювання право слухняної поведінки заохочувався адміністрацією установи три рази, стягнень не має.

31 липня 2019 року комісією установи було розглянуто питання щодо можливого застосування до засудженого ст. 81 КК України,засудженому було відмовлено в умовно-достроковому звільненні як особі, яка не довела свого виправлення.

Отже, станом на липень 2019 року, з огляду на сукупність відомостей, що містяться в особовій справі, вважати поведінку засудженого та його ставлення до праці сумлінними та такими, що свідчать про його виправлення підстав немає.

Згідно характеристики на засудженого ОСОБА_3 від 17 січня 2020 року, засуджений за час відбування покарання характеризується позитивно, дотримується норм, які визначають порядок та умови відбування покарання та розпорядок дня, за що був заохочений адміністрацією установи 4 рази, стягнень не мав, працевлаштований до промислової зони установи електромонтером з ремонту та обслуговування електроустаткування, поставлені завдання виконує повністю та своєчасно. Засуджений ОСОБА_3 приймає особисту участь у організації виховних заходів, які проводяться в установі, до виконання робіт з благоустрою установи відноситься з розумною ініціативою, бере участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу «Духовне відродження», до реалізації програми ставиться із зацікавленістю.

Адміністрація виправної колонії вважає, що засуджений ОСОБА_3 довів своє виправлення за час відбуття покарання, застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України можливо.
Разом з тим, надаючи оцінку поведінки засудженого та його ставленню до праці за період з серпня 2019 по січень 2020 року, суд вважає зазначений період недостатнім для виправлення засудженого, тим більш як зазначалося вище процес виправлення засудженого має відбуватися на протязі всього періоду відбування ним покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду клопотання про умовно-дострокове звільнення.

На думку суду процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього перебування засудженого в установі виконання покарання.
Доводи засудженого про те, що він належним чином дотримується норм, які визначають порядок і умови відбування покарання у виправній установі, працевлаштований в промисловій зоні ДУ «Темнівська виправна колонія (№100)», має чотири заохочення за час відбуття покарання, не спростовують висновків суду.
Так, само по собі працевлаштування засудженого не може беззаперечно свідчити про його сумлінне ставлення до праці, а наявні заохочення, метою яких є стимулювання право слухняної поведінки засудженого, мають розглядатися в сукупності з іншими даними, що характеризують особу засудженого.
Враховуючи викладене, дані про особу засудженого, поведінку та ставлення до праці за весь час відбуття покарання, суд приходить до висновку про відсутність достатніх та переконливих даних, які б свідчили про виправлення засудженого та досягнення цілей покарання в більш короткий термін, ніж це було визначено у вироку, а тому суд приходить до висновку про неможливість застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 537, 539 КПК України, ст. 81 КК України, суд -
У Х В А Л И В:
У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_3 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовити.

Ухвала протягом семи днів з дня її проголошення може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Харківський районний суд Харківської області, а засудженим в той же строк, з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Суддя ОСОБА_1