Ухвала
іменем України
21 лютого 2020 року

м. Київ
справа №718/984/19
провадження №51-887 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу потерпілої ОСОБА_4 на ухвалу Садгірського районного суду м. Чернігова від 1 жовтня 2019 року та ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 14 листопада 2019 року відносно ОСОБА_5 ,
встановив:
Ухвалою Садгірського районного суду м. Чернігова від 1 жовтня 2019 року задоволено клопотання прокурора Кіцманської місцевої прокуратури і звільнено підозрювану ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с. Закривці Коломийського району Івано-Франківської області та жительки АДРЕСА_1 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 Кримінального кодексу України (далі КК) на підставі ст. 49 КК у зв`язку з закінченням строків давності та кримінальне провадження № 10000013 від 11 вересня 2015 року закрито на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК).

УхвалоюЧернівецького апеляційного суду від 14 листопада 2019 року апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_4 залишено без задоволення, а ухвалу районного суду без змін.

Органом досудового розслідування ОСОБА_5 обвинувачувалася у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК, а саме умисне легке тілесне ушкодження, при наступних обставинах.
Так, 30 квітня 2007 року близько 18:00 ОСОБА_5 , перебуваючи на подвір`ї житлового господарства на АДРЕСА_1 , де у ході розмови зі ОСОБА_4 на ґрунті особистих неприязних відносин під час словесного конфлікту, умисно нанесла останній удар сапою по голові, чим спричинила їй тілесні ушкодження у вигляді саден у скроневій ділянці зліва, які згідно висновку №67/10 від 5 грудня 2013 року Державної установи «Головного бюро судово-медичної експертизи МОЗ України» відносяться до легких тілесних ушкоджень.

У касаційній скарзі потерпіла ОСОБА_4 , указуючи на істотне порушення судами вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить судові рішення щодо ОСОБА_5 скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Вважає, що ОСОБА_6 вчинила злочин, передбачений ч. 1 ст. 122 КК України, у зв`язку з чим у суду не було підстав для звільнення її від кримінальної відповідальності. Також зазначає про неналежність висновку комісійної судово-медичної експертизи №67/10 від 5 грудня 2013 року.
Перевіривши доводи, викладені в касаційній скарзі потерпілої ОСОБА_4 , та надані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
Згідно зі ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 49 КК особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло, зокрема, два роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачено покарання менш суворе, ніж обмеження волі.
Згідно зі ст. 12 КК злочином невеликої тяжкості є злочин, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років або інше, більш м`яке покарання.
У п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК встановлено, що кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.
Тобто встановивши обставини, що дають підстави для закриття справи, суд повинен їх дослідити і в разі згоди особи ухвалити рішення про її звільнення від кримінальної відповідальності.
Наведені норми закону вказують на те, що звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі закінчення строків давності є обов`язковим. Суд, установивши наявність усіх передбачених законом обставин, зобов`язаний звільнити особу від кримінальної відповідальності за цією підставою, незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження досудове розслідування, підготовче судове засідання, судовий розгляд справи судом першої інстанції, на стадії провадження в суді апеляційної інстанції, але до набрання вироком суду законної сили.
Так, із наданих до касаційної скарги копій судових рішень вбачається, що прокурор Кіцманської місцевої прокуратури ОСОБА_7 звернувся до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності підозрюваної ОСОБА_5 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК на підставі ст. 49 КК.
У клопотанні прокурор вказував, що злочин ОСОБА_5 вчинено 30 квітня 2007 року, та відповідно до ст. 12 КК відноситься до злочинів невеликої тяжкості. Прокурор зазначив, що підозрювана свою вину у вчиненні інкримінованого їй злочину визнала повністю та підтвердила фактичні обставини вчинення злочину, викладеного у повідомлені про підозру від 5 вересня 2018 року. Окрім цього, 14 листопада 2018 року після роз`яснення останній права на звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК, вона дала письмову згоду на таке звільнення. Враховуючи викладене, прокурор у клопотанні ставив питання про звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності за інкримінований їй злочин.
Статтею 288 КПК визначено порядок розгляду питання про звільнення від кримінальної відповідальності.
Зокрема, ч. 1 ст. 288 КПК визначено, що розгляд клопотання прокурора здійснюється у присутності сторін кримінального провадження та потерпілого у загальному порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 288 КПК суд зобов`язаний з`ясувати думку потерпілого щодо можливості звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності.
Як убачається з ухвали районного суду, в судовому засіданні підозрювана ОСОБА_5 свою вину у вчиненні злочину визнала повністю, та надала згоду на звільнення її від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК.
Потерпіла ОСОБА_4 проти заявленого клопотання заперечувала та просила у повному обсязі відмовити у його задоволенні.
Згідно ч. 3 ст. 288 КПК суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
Так, врахувавши, що з дня вчинення кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачувалася ОСОБА_5 та яке відноситься до злочинів невеликої тяжкості, минуло понад дванадцять років, а також той факт, що по справі відсутні обставини, які б зупиняли або переривали перебіг строків давності, у суду були всі підстави для задоволення такого клопотання.
Таким чином, на переконання колегії суддів, доводи потерпілої про безпідставність звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності є надуманими.
При розгляді апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_4 , суд апеляційної інстанції перевірив доводи скарги, належним чином вмотивував своє рішення з наведенням докладних мотивів, з яких апеляційну скаргу залишив без задоволення, а ухвалу районного суду без змін, указавши , поміж іншого, і про належність комісійної судово-медичної експертизи №67/10 від 5 грудня 2013 року, так як проведення цієї експертизи не суперечить Правилам судово-медичного визначення тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом МОЗ України № 6 від 17 січня 1995 року.
Ухвала апеляційного суду є належно вмотивованою та обґрунтованою і за змістом відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Касаційна скарга потерпілої ОСОБА_8 не містить переконливих доводів, які би свідчили про порушення судами першої та апеляційної інстанцій вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які, з огляду на положення статей 412 та 413 КПК, можуть бути підставами для скасування оскаржуваних судових рішень відповідно до пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 438 вказаного Кодексу, і таких даних із їх змісту не вбачається.
З огляду на викладене, касаційна скарга потерпілої ОСОБА_8 та додані до неї матеріали не дають приводів для її задоволення, а тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК.
Зважаючи на викладене та керуючись п. 2 ч. 2 статті 428 КПК, Суд

постановив:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргоюпотерпілої ОСОБА_4 на ухвалу Садгірського районного суду м. Чернігова від 1 жовтня 2019 року та ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 14 листопада 2019 року відносно ОСОБА_5 відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3