Номер провадження: 11-сс/813/316/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.03.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 05.02.2020 р. по кримінальному провадженню №00000516 від 27.05.2019 р., якою відносно:
ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Татарбунари, Одеської області, громадянки України, не одруженого, не працевлаштованого, не маючого реєстрації, раніше судимого:

- 16.12.2016 року Тарутинським районним судом Одеської області за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, до 4 років 1 місяця позбавлення волі, на теперішній час відбуває покарання у вигляді позбавлення волі,

- підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 392 КК України, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави,
встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Зазначеною ухвалою слідчого судді задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 та відносно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 392 КК України застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 28.02.2020 року без визначення розміру застави.
Мотивуючи своє рішення, слідчий суддя врахував обставини можливого вчинення кримінального правопорушення, тяжкість кримінального правопорушення, в якому підозрюється ОСОБА_7 , покарання, яке загрожує останньому у випадку визнання його винним у його вчинені, взяв до уваги наслідки, які були спричиненні в результаті вчинення такого кримінального правопорушення, у вигляді, зокрема, заподіяння потерпілим тілесних ушкоджень різного ступеню тяжкості.

Слідчий суддя прийшов до переконання про наявність ризику у вигляді можливого вчинення іншого кримінального правопорушення.

З урахуванням встановлених в судовому засіданні ризиків та обставин, а також обґрунтованості клопотання сторони обвинувачення, підстав для застосування більш м`яких запобіжних заходів відносно підозрюваного не встановлено.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.

В апеляційній скарзі підозрюваний ОСОБА_7 зазначив, що вважає ухвалу слідчого судді незаконною та необґрунтованою, так як відсутні прямі докази вчинення кримінального правопорушення саме ним та просить скасувати оскаржувану ухвалу.
В судовому засіданні апеляційного суду захисник ОСОБА_9 підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.
Прокурор ОСОБА_10 в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце судового розгляду був повідомлений належним чином.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали провадження, апеляційний суд доходить висновку про таке.
Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частина перша ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.
Згідно з приписами п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки .
Так, органом досудового розслідування ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ст. 392 КК України, який відповідно до санкції зазначеної частини статті карається позбавленням волі на строк до десяти років.

Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Так, поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві. Зважаючи на положення, закріплені у ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», судам слід враховувати позицію Європейського суду з прав людини, відображену зокрема у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України». Відповідно до неї «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182). Вимога, що підозра має ґрунтуватись на обґрунтованих підставах, є значною частиною гарантії недопущення свавільного затримання і тримання під вартою. За відсутності обґрунтованої підозри особа не може бути за жодних обставин затримана або взята під варту з метою примушення її зізнатися у злочині, свідчити проти інших осіб або з метою отримання від неї фактів чи інформації, які можуть служити підставою для обґрунтованої підозри (рішення у справі «Чеботарі проти Молдови», № 35615/06, п. 48, від 13 листопада 2007 року)».

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ст. 392 КК України за наступних обставин.

Так, 27.05.2019 року приблизно о 09 год 45 хв., відбуваючи покарання у виді позбавлення волі у державній установі ПВК №51 Управління ДПтСУ в Одеській області за адресою: м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, 9, реалізуючи вимоги невстановленої особи, вступив в злочину змову на вчинення дій, що дезорганізують роботу установи виконання покарання на території ПВК №51, супроводжуючи їх насильством над працівниками ПВК №51, погромами, підпалами, знищенням майна, захоплення будівель та споруд, опором представникам влади із застосуванням різних предметів, використовуючи їх, як зброю.

Не погоджуючись із доводами підозрюваного про необґрунтованість підозри та відсутність доказів його причетності до інкримінованого йому злочину, колегія суддів наголошує на тому, що обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину підтверджується дослідженими судом першої інстанції, наданими апеляційному суду та долученими до клопотання матеріалами кримінального провадження, зокрема: протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками (а.с. 54-55, 62-63), протоколами допиту потерпілих, а також іншими матеріалами кримінального провадження у своїй сукупності.

На підставі зазначеного, апеляційний суд не погоджується із доводами підозрюваного та вважає, що надані органом досудового розслідування докази на даній стадії досудового розслідування повністю доводять обґрунтованість підозри ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, про що вірно зазначено в ухвалі слідчого судді.

Окрім того, колегія суддів також враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

В п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» №35615/06 від 13.11.07 року, де Європейський суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманому були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Зважаючи на що, колегія суддів також наголошує на тому, що відповідно до ст.ст. 89, 94 КПК України, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті, а підстав для визнання доказів недопустимими на даній стадії процесу, які передбачені в ч. 2 ст. 87 КПК України, стороною захисту в апеляційній скарзі не наведено.
Доводи підозрюваного про те, що слідчим не надано доказів обґрунтованості підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину відповідної тяжкості, апеляційний суд вважає такими, що спростовуються матеріалами кримінального провадження, до того ж, вони є передчасними.
Згідно 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Як вбачається з висновків слідчого судді, викладених в мотивувальній частині ухвали, в даному кримінальному провадженні існує доведений прокурором та слідчим ризик того, що підозрюваний може вчинити інше кримінальне правопорушення, який обумовлений тим, що ОСОБА_7 будучи раніше засудженим, та відбуваючи покарання, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став і знову вчинив умисний злочин перебуваючи у місці відбування покарання ,при цьому вчинив його відносно адміністрації цієї установи із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Зважаючи на те, що підозрюваним ОСОБА_7 не оскаржується питання щодо наявності ризику, на який посилалась слідча у своєму клопотанні, апеляційний суд погоджується з тим, що ризик вчинення інших (в тому числі аналогічних) злочинів знайшов своє підтвердження під час розгляду клопотання слідчого.

Погоджуючись з рішенням слідчого судді, апеляційний суд з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», та вважає обґрунтованим висновок слідчого судді про необхідність застосування на даній стадії досудового розслідування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів зможе не забезпечити виконання покладених на нього обов`язків.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну підозрюваного залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 194, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,
ухвалив:
Апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 05.02.2020 р., якою відносно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 392 КК України, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 28.02.2020 року без визначення розміру застави залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4