ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 639/2197/18 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11кп/818/117/20 Суддя-доповідач ОСОБА_2 Категорія: ч.2 ст.186 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Харкова кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Жовтневого районного суду м.Харкова від 26 жовтня 2018 року, стосовно ОСОБА_7 ,-

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Жовтневого районного суду м.Харкова від 26 жовтня 2018 року
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Харкова, громадянин України, не одружений, не працюючий, з середньою освітою, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:
- 31.05.2010 року Київським районним судом м.Харкова за ч.2 ст.185, ч.1 ст.185, ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення, звільнений 06.04.2012 року за відбуттям строку покарання;
- 08.11.2012 року Київським районним судом м.Харкова за ч.2 ст.185 КК України до 5 місяців арешту;
- 04.09.2013 року Феодосіївським міським судом АРК Крим за ч. 2 ст. 15, ч.2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, звільнений 27.06.2015 року за відбуттям строку покарання;
- 23.03.2017 року Васильківським міськрайонним судом Київської області за ч.2 ст.393 КК України до 5 років позбавлення волі,
-10.08.2017 року Васильківським міськрайонним судом Київської області за ч.2 ст.186, ст.70 ч.4 КК України до 7 років позбавлення волі,
визнаний винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України з призначенням покарання у виді 4 років позбавлення волі.
На підставі ч.4 ст.70 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області від 10.08.2017р. у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі, та остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді 7 років 6 місяців позбавлення волі.

Вказаним вироком встановлено, що ОСОБА_7 04.07.2016 року приблизно о 9 год. 50 хв. перебував поблизу домоволодіння, розташованого за адресою: м.Харків, вул.Тимирязєва,16, де він побачив раніше йому незнайому ОСОБА_9 , яка йшла йому назустріч, та у якої на шиї висів золотий ланцюжок із хрестиком. Саме у той час у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 , порівнявшись з ОСОБА_9 , використовуючи свою фізичну перевагу над жінкою, діючи повторно, з корисливих мотивів, зненацька для останньої, ривком зірвав з її шиї золотий ланцюжок 585 проби вагою 10 грам вартістю 7500 грн. та золотий хрестик 585 проби вагою 10 грам вартістю 7500 грн.
Після цього, ОСОБА_7 , звернувши на свою користь викрадене майно, з місця скоєння злочину зник, розпорядившись викраденим в подальшому на власний розсуд.
В результаті грабежу ОСОБА_7 завдав потерпілій ОСОБА_9 матеріальної шкоди на загальну суму 15 000 грн., що підтверджено висновком судово - товарознавчої експертизи №7622 від 21.04.2017 року.

Не погодившись з рішенням районного суду обвинувачений ОСОБА_7 подав на нього апеляційну скаргу в якій просить вирок Жовтневого районного суду м.Харкова від 26 жовтня 2018 року змінити в частині призначеного покарання, шляхом пом`якшення призначеного покарання.

В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що районним судом не в повній мірі було враховано всі пом`якшуючі обставини, а саме: повне визнання вини, щиросердне каяття, наявність хронічного захворювання гепатиту «С» та туберкульозу правої легені, позитивні характеристики з місця мешкання. Крім того в апеляції обвинуваченого міститься клопотання про застосування до нього норм ч.5 ст. 72 КК України та зарахування в строк покарання строку попереднього ув`язнення в СІЗО м.Києва.

Вислухавши доповідь судді; пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого та просили її задовольнити, пояснення прокурора, яка не заперечувала проти апеляційної скарги обвинуваченого в частині застосування до нього норм ч.5 ст. 72 КК України; вивчивши матеріали справи, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого підлягає частковому задоволенню, зважаючи на наступне.

Дії обвинуваченого кваліфіковано правильно, висновки суду відносно фактичних обставин справи, які в суді першої інстанції не заперечувались і відносно яких відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України докази не досліджувались, колегія суддів на підставі ч.2 ст.394 та ч.1 ст.404 КПК України, не перевіряє.

Перевіряючи вирок суду в частині правильності призначеного покарання судова колегія вважає, що суд першої інстанції розглянув кримінальне провадження належним чином .

Так при призначенні покарання ОСОБА_7 суд діяв з дотриманням вимог ст.65 КК України, а саме. Врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, його наслідки, відношення обвинуваченого до скоєного злочину, данні про особу обвинуваченого, який на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, офіційно не працює, не одружений, раніше неодноразово судимий за корисливі злочини, судимості не погашені, має постійне місце проживання та реєстрації, має захворювання: хронічний гепатит С, стадія ремісії, залишкові зміни після перенесеного туберкульозу правої легені.
Відповідно до ст.ст. 66,67 КК України суд врахував обставину, що пом`якшує покарання щире каяття,а також відсутність обтяжуючих обставин.

Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги, колегія суддів враховує, що ОСОБА_7 вчинив кримінальні правопорушення, які відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, ніде не працює, раніше відбував покарання в місцях позбавлення волі за скоєння злочинів проти власності, але належних висновків не зробив та знову скоїв тяжкий злочин, що свідчить про стійку антисоціальну направленість особи обвинуваченого.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_7 , а також попередження вчинення ним нових злочинів не можливе без його ізоляції від суспільства, тобто лише при позбавленні волі, та з призначенням покарання з застосуванням ч.4 ст. 70 КК України, а призначення більш м`якого виду покарання - не стане ефективним та дієвим для досягнення мети виправлення.

Такий вид і міра покарання, на думку колегії суддів, буде достатньою для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових злочинів.

Розглядаючи апеляційні вимоги обвинуваченого ОСОБА_7 щодо застосування до нього вимог ч.5 ст. 72 КК України в редакції від 26.11.2015 року, судова колегія вважає їх такими що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про попереднє ув`язнення», попереднім ув`язненням є запобіжний захід, який у випадках, передбачених КПК України, застосовується щодо обвинуваченого, вирок щодо якого не набрав законної сили.
Відповідно до правового висновку, що міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 серпня 2018 року по справі №663/537/17, якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно) і щодо неї продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21 червня 2017 року, тобто після набрання чинності Законом № 2046-VIII, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII. Застосування до таких випадків Закону № 2046-VIII є неправильним, оскільки зворотна дія Закону № 2046-VIII як такого, що «іншим чином погіршує становище особи», відповідно до ч. 2 ст. 5 КК України не допускається.
За вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області від 10.08.17 р., який набрав чинності 12.10.2017 р. , ОСОБА_7 скоїв злочин 10.07.2016р. і перебував під вартою з 20.07.2016р. до набрання вироком чинності

Як вбачається з фактичних обставин цього кримінального провадження, ОСОБА_7 вчинив злочин 04.07.2016 року, з 26.04.2018 року утримувався в слідчому ізоляторі для розгляду кримінального провадження та стосовно нього було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою 26 жовтня 2018 року при ухваленні вироку.
Таким чином, відповідно до ст. 5 КК України та з урахуванням правового висновку Верховного Суду, що міститься в постанові від 29 серпня 2018 року по справі №663/537/17, до обвинуваченого ОСОБА_7 підлягають застосуванню положення ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України № 838-VIII від 26 листопада 2015 року.
Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково

Вирок Жовтневого районного суду м.Харкова від 26 жовтня 2018 року стосовно ОСОБА_7 змінити.

На підставі ч.5 ст.72 КК України в редакції від 26.11.2015 року зарахувати ОСОБА_7 в строк відбуття покарання за вироком Жовтневого районного суду м.Харкова від 26 жовтня 2018 року строк перебування під вартою з 20.07.2016 року по 12.10.2017 року включно та з 26.04.2018 року по 02.06.2020 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В решті вирок Жовтневого районного суду м.Харкова від 26 жовтня 2018 року, стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий
Судді