печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 червня 2020 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , розглянувши клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «СКАДІ-ПЛЮС» в особі ліквідатора ОСОБА_2 про скасування арештів (обмежень) встановлених постановою Заступника начальника третього слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень у сфері економіки Генеральної прокуратури України ОСОБА_3 від 12.12.2017 в рамках кримінального провадження №0000142,

В С Т А Н О В И В :
09.06.2019 у провадження Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «СКАДІ-ПЛЮС» в особі ліквідатора ОСОБА_2 , яка передана слідчому судді ОСОБА_1 того ж дня, в рамках кримінального провадження № 0000142.

Вивчивши матеріали клопотання, встановлено, що заявник просить:

- Скасувати арешти (обмеження), які встановлено постановою Заступника начальника третього слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень у сфері економіки Генеральної прокуратури України ОСОБА_3 від 12.12.2017, винесеної в межах досудового розслідування за №0000142 від 17.03.2017 відносно іменних інвестиційних сертифікатів ТОВ «КУА СИСТЕМА ПЛЮС» (ПВІФ «ГАРАНТ» НВЗТ ЄДРІСІ 2331433) у кількості 201 748 шт. та іменних інвестиційних сертифікатів ТОВ «КУА СИСТЕМА ПЛЮС» (ПВІФ «ГАРАНТ» НВЗТ ЄДРІСІ 2331433) у кількості 33 083 шт. якими на праві приватної власності володіє Товариство з обмеженою відповідальністю «СКЛАДІ-ПЛЮС».

У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права, як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Прокурор, слідчий суддя, суд, як і інші органи державної влади та їх посадові особи відповідно до частини другої статті 19 Конституції України зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Однією з загальних засад кримінального провадження згідно з пунктом другим частини першої статті 7, частиною першою статті 9 КПК України є законність, що передбачає обов`язок, суду, слідчого судді, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, інших службових осіб органів державної влади неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Так, відповідно до п.18 ч.1 ст.3 КПК України, ч.5 ст.21 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», завданням слідчого судді є здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні. Способи такого контролю обмежені визначеною кримінальним процесуальним законом процедурою.

За своїм змістом, клопотання ТОВ «СКАДІ-ПЛЮС» в особі ліквідатора ОСОБА_2 , направлено на скасування арештів (обмежень) встановлених постановою Заступника начальника третього слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень у сфері економіки Генеральної прокуратури України ОСОБА_3 від 12.12.2017 в рамках кримінального провадження № 0000142, тобто по суті на вчинення дій, передбачених ст. 303 КПК України, хоча з посиланням на ст. 174 КПК України.

Як зазначено у постанові Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 04.04.2019 у справі №370/2316/18 (провадження №51 - 9929 км 18), за змістом кримінального процесуального закону загальні засади кримінального провадження спрямовані на забезпечення законності кримінальної процесуальної діяльності та дотримання прав і законних інтересів осіб, що беруть участь у такому провадженні, та не суперечать вимозі імперативності.

При зверненні з клопотанням, заявник посилається на правову позицію Касаційного господарського суду Верховного Суду викладеній у постанові від 16.10.2018 року по справі №Б-50/112/09, то слідчий суддя звертає увагу на наступному.

Разом з цим, відповідно до правової позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2019 року у справі №504/1306/15-ц (провадження №14-323цс19), статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати між собою як компетенцію різних ланок судової системи, так і різні види судочинства - цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

Частиною першою статті 1 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) встановлено, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Таким чином, у разі якщо арешт на майно накладено в порядку, передбаченому КПК України, особа, яка вважає, що такими діями порушено її право власності, навіть за умови, що вона не є учасником кримінального провадження, має право оскаржити такі дії та звернутися до суду про скасування арешту лише в порядку кримінального судочинства. І такий порядок захисту прямо передбачений нормами КПК України та є ефективним.

Порядок накладення та скасування заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна регламентовано Главою 17 КПК України. Порядок його застосування чітко встановлено нормами Кримінального процесуального кодексу України. В той же час, ознайомившись з клопотанням, та долученими до нього матеріалами встановлено, що воно не направлено на скасування заходів забезпечення у кримінальному провадженні в розумінні ст. 174 КПК України, оскільки таке застосування не здійснено в порядку, передбаченому ст.ст. 170-173 КПК України.

Разом з цим, оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого, прокурора під час досудового розслідування чітко визначено та регламентовано Главою 26 Кримінального процесуального кодексу України. Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений частиною 1 ст. 303 КПК України.

Таким чином, вимоги заявника, в яких він просить «Скасувати арешти (обмеження), які встановлено постановою Заступника начальника третього слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень у сфері економіки Генеральної прокуратури України ОСОБА_3 від 12.12.2017, винесеної в межах досудового розслідування за №0000142 від 17.03.2017 відносно іменних інвестиційних сертифікатів ТОВ «КУА СИСТЕМА ПЛЮС» (ПВІФ «ГАРАНТ» НВЗТ ЄДРІСІ 2331433) у кількості 201 748 шт. та іменних інвестиційних сертифікатів ТОВ «КУА СИСТЕМА ПЛЮС» (ПВІФ «ГАРАНТ» НВЗТ ЄДРІСІ 2331433) у кількості 33 083 шт. якими на праві приватної власності володіє Товариство з обмеженою відповідальністю «СКЛАДІ-ПЛЮС», не можуть бути предметом розгляду слідчим суддею, оскільки таке оскарження не передбачено Кримінальним процесуальним кодексом України, що регламентовано положеннями Глави 26 цього Кодексу, а також не містить вимог, обов`язкових при застосуванні положень Глави 17 КПК України.

В постанові Верховного Суду України від 30 листопада 2017 року у справі № 5-272кс(15), зазначається, що «особливістю кримінальних процесуальних норм, на відміну від, наприклад, кримінально-правових, є те, що їхні структурні елементи (гіпотеза, диспозиція, санкція) у переважній більшості випадків не зосереджені в одній статті КПК, а окремо викладені законодавцем у різних статтях, іноді навіть розділах, КПК України, а отже, зміст окремої норми може бути виявлено лише шляхом системного тлумачення положень КПК».

Частиною 2 статті 307 КПК України передбачено, що ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про скасування рішення слідчого чи прокурора, зобов`язання припинити дію, зобов`язання вчинити певну дію, відмову у задоволенні скарги.

Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, що є принципом диспозитивності розгляду. Повноваження слідчого судді при розгляді скарг заявника, потерпілого, його представника чи законного представника, підозрюваного, його захисника чи законного представника, володільця тимчасово вилученого майна на стадії досудового розслідування зводяться до права на зобов`язання сторони кримінального провадження, якою є слідчий або прокурор, вчинити процесуальні дії, як-то розглянути клопотання, проте рішення по суті викладеного приймає слідчий (прокурор) самостійно, оскільки ч. 1 ст. 36, ч. 5 ст. 40 КПК України визначено, що прокурор та слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Частиною 2 ст. 303 КПК України передбачено, що скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 цього Кодексу.

В ухвалі Європейського суду з прав людини від 08 січня 2008 року щодо прийнятності заяви № 32671/02 у справі «Скорик проти України» зазначено, що право на суд, одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак ці обмеження не повинні впливати на користування правом у такий спосіб і до такої міри, що саму його суть буде порушено. Вони повинні відповідати законній меті і тут має бути розумний ступінь пропорційності між засобами, що застосовуються, та метою, яку намагаються досягнути.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду, такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (пункт 57 Рішення у справі «Ашингдейн проти Сполученого Королівства» від 28 травня 1985 року, пункт 96 Рішення у справі «Кромбах проти Франції» від 13 лютого 2001 року).

За таких обставин, наявність визначених у законі вимог щодо звернення до слідчого судді з клопотанням про застосування чи скасування заходів забезпечення кримінального провадження, а також рішень, дії чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового провадження не є тотожним обмеженню в доступі до правосуддя, а отже не означає обмеження у праві на справедливий судовий розгляд.

Частиною 6 статті 9 КПК України, передбачено, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 304 КПК України, слідчий суддя відмовляє у відкритті провадження за скаргою у разі, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора, що не підлягає оскарженню.

Сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 1-40, 170-174, 303, ч. 4 ст. 304, 395 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В :
Відмовити у відкритті провадження за клопотанням Товариства з обмеженою відповідальністю «СКАДІ-ПЛЮС» в особі ліквідатора ОСОБА_2 про скасування арештів (обмежень) встановлених постановою Заступника начальника третього слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень у сфері економіки Генеральної прокуратури України ОСОБА_3 від 12.12.2017 в рамках кримінального провадження № 0000142.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1