Справа № 690/455/19
Номер провадження № 1-кп/690/89/19
УХВАЛА
про продовження строку дії запобіжних заходів
06.12.2019 року м. Ватутіне

Ватутінський міський суд Черкаської області колегіально у складі:
судді-доповідача ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретар судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у судовому засіданні у залі судових засідань Ватутінського міського суду Черкаської області клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 6, 12, ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 357, ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 358, ч. 4 ст. 187 КК України, та відносно ОСОБА_6 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 289, ч. 4 ст. 187 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_7 ,
обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
потерпілої ОСОБА_10 ,
представника потерпілої ОСОБА_11 ,
ВСТАНОВИВ:
У провадженні Ватутінського міського суду Черкаської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 6, 12, ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 357, ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 358, КК України, та ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 289, ч. 4 ст. 187 КК України.
У ході судового розгляду прокурором ОСОБА_7 заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на 60 днів.
Необхідність продовження строку дії раніше обраного запобіжного заходу відносно обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 мотивувала наявністю вагомих доказів, які підтверджують вчинення ними інкримінованих їм кримінальних правопорушень.
Додатково вказала, що необхідність подальшого тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою зумовлено також тим, продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1, 2, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, так як є достатні підстави вважати, що він може переховуватися від суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, вчинити інше кримінальне правопорушення.
Зокрема про вказані ризики свідчить те, що йому загрожує покарання у вигляді довічного позбавлення волі, у ході досудового розслідування не знайдено одне із знарядь вчинення вбивства, а також спосіб життя та наявність у минулому не знятих та не погашених судимостей.
Мотивуючи клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 прокурор також вказала на існування ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, так як є достатні підстави вважати, що він може переховуватися від суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, вчинити інше кримінальне правопорушення.
Вказані ризики обумовлені тим, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні умисного кримінального правопорушення, за яке передбачене покарання у вигляді довічного позбавленні волі, у ході досудового розслідування не знайдено одне із знарядь вчинення вбивства, відсутність постійного джерела доходів.

Додатково вказала, що зміна раніше обраного запобіжного заходу відносно обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою на більш м`який не можливе, оскільки не є співмірним з існуючими ризиками та не забезпечить виконання обвинуваченими покладених на них обов`язків, з метою забезпечення швидкого, повного та неупередженого розгляду даного кримінального провадження у розумний строк.
Обвинувачений ОСОБА_5 заперечив проти задоволення клопотання прокурора та просив суд змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, за місцем проживання його матері, яка забезпечуватиме його всім необхідним на час розгляду справи у суді, з використанням електронного засобу контролю. Вказане клопотання мотивував тим, що визнає вину у вчиненні найтяжчого кримінального правопорушення, яке йому інкриміноване, не має наміру переховуватися від суду, а також хоче стати на шлях виправлення. Додатково вказав, що перебуваючи під цілодобовим домашнім арештом з використанням електронного браслету працівники поліції зможуть відстежувати його місцезнаходження, що унеможливить його переховування, а також вчинення інших злочинів. Також вважає, що факт належного виконання ним умов запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту свідчитиме про його виправлення та буде враховано судом під час призначення покарання.
Захисник ОСОБА_8 повністю підтримав позицію свого підзахисного ОСОБА_5 та вказав, що вона була попередньо з ним узгоджена.
Обвинувачений ОСОБА_6 також просив відмовити у задоволенні клопотання проти клопотання прокурора, натомість змінити йому запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт за місцем реєстрації, оскільки не має наміру переховуватися від суду, та вчиняти інше кримінальне правопорушення.
Захисник ОСОБА_9 заперечив проти продовження його підзахисному ОСОБА_6 найсуворішого запобіжного заходу та просив задовольнити заявлене клопотання про зміну раніше обраного запобіжного заходу.
Потерпіла ОСОБА_10 підтримала думку прокурора щодо продовження відносно обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вказавши на недопустимість звільнення їх з під варти, оскільки ними холоднокровно вчинено жорстоке вбивство її доньки з корисливих мотивів.
Представник потерпілої ОСОБА_11 підтримала позицію свого довірителя та просила задовольнити клопотання прокурора.
На додаткові питання суду обвинувачений ОСОБА_5 пояснив, що дійсно визнає вину лише у вчиненні частини з усього переліку інкримінованих йому кримінальних правопорушень, зокрема у вчиненні умисного убивства, та заперечив наявність ще однієї зброї, яка використовувалась під час вбивства.
Вказав, що не визнає вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК України, оскільки не мав корисливого умислу під час вбивства. При цьому не зміг вказати, яким же умислом він керувався під час вчинення дій, вину у вчиненні яких визнає.
Заслухавши думки сторін судового провадження, врахувавши їх доводи, не вирішуючи питання про доведеність вини обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , а також правильність кваліфікації їх діянь, суд вважає за необхідне задовольнити клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на 60 днів.
Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує, у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого обвинувачується; вік та стан їх здоров`я; міцність соціальних зв`язків в місці постійного проживання, у тому числі наявність родини й утриманців; наявність постійного місця роботи або навчання; репутацію; майновий стан; наявність судимостей; розмір майнової шкоди, у завданні якої обвинувачуються особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Положеннями ч. 1, п.п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, крім іншого, не може бути застосований, окрім як до: раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років; раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.
На даний час суд позбавлений можливості надати повну оцінку щодо вагомості наявних доказів про вчинення обвинуваченими ОСОБА_5 та ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, які їм інкриміновані, оскільки судом лише розпочато їх дослідження, однак їх наявність не заперечувалася стороною захисту. На даний час судом вже допитано потерпілих та розпочато дослідження відеозапису протоколу обшуку квартири, якою періодично користувалися обвинувачені ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , та у ході якого працівниками поліції, крім іншого, виявлено та вилучено ключі від автомобіля, предмети зовні схожі на пістолет з глушником.
Положеннями ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують Конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Згідно п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) вказано, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.
Відповідно до Рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 року у справі «Хайредінов проти України» вказано, що ст. 5 Конвенції гарантує основоположне право на свободу та недоторканність, яке є найважливішим у «демократичному суспільстві» у розумінні Конвенції. Обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.
Суд враховує те, що обвинувачений ОСОБА_5 був затриманий у порядку ст. 208 КПК України, та у вказаному кримінальному провадженні не мав можливості переховуватися від органів досудового розслідування. Водночас ризик переховування його від суду оцінюється як реальний, що зумовлено як суворістю можливого судового рішення, так і його процесуальною поведінкою під час здійснення судового провадження у кримінальному провадженні № 0000234 (судова справа № 694/746/18) за його обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263 КК України, ч. 4 ст 296 КК України, у якому ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області від 17.09.2018 року надано дозвіл на його затримання з метою приводу.
Ризик знищити, сховати або спотворити обвинуваченим ОСОБА_5 незнайдену зброю, яка є ймовірним знаряддям злочину, та має істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, обумовлюється тим, що відповідно до змісту обвинувального акту у тілі покійної виявлено три отвори від вогнепальної зброї, один з яких є відмінним від двох інших. Водночас з огляду на завершення досудового розслідування та складення обвинувального акту у даному кримінальному проваджені, вказаний хоча і існує ризик, однак не має визначального значення, так як проведення слідчих (розшукових) дій під час судового провадження може здійснюватися у виключних випадках.

Також колегією суддів враховується, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні 8 кримінальних правопорушень, з яких 3 є особливо тяжкими (п.п. 6, 12, ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289 КК України), 1 тяжким (ч. 1 ст. 263 КК України), а інші невеликої тяжкості (ч. 1 ст. 357, ч. 3 ст. 357, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України). У разі визнання ОСОБА_5 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого: п.п. 6, 12, ч. 2 ст. 115 КК України, йому загрожує покарання у вигляді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічне позбавленням волі, з конфіскацією майна; ч. 4 ст. 187 КК України позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна; ч. 3 ст. 289 КК України позбавлення волі від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна або без такої.
Обвинувачений ОСОБА_5 , якому виповнилося повних 29 років, у минулому вже двічі притягувався до кримінальної відповідальності, а саме: вироком Звенигородського районного суду Черкаської області від 20.06.2017 року за ч. 1 ст. 185 КК України призначено покарання у вигляді штрафу у розмірі 850 грн.; вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22.06.2018 року за ч. 4 ст. 407 КК України призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбуття призначеного покарання з випробуванням іспитовим строком 2 роки, судимість за які не знято та не погашено, інкриміновані йому діяння вчинив під час дії іспитового строку, встановленого вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22.06.2018 року. Крім того, на даний час не завершено судове провадження у кримінальному провадженні за його обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263 КК України, ч. 4 ст. 296 КК України.
З огляду на вказане, суд вважає, що обвинувачений ОСОБА_5 має негативну репутацію, яка зумовлена неодноразовим притягнення до кримінальної відповідальності, а також високий рівень суспільної небезпеки, що одночасно з невстановленням у ході досудового розслідування місця знаходження іншої зброї, яка використовувалася під час вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень, свідчить про наявність високого ступеня ризику вчинення обвинуваченим ОСОБА_5 іншого кримінального правопорушення.
Також суд бере до уваги те, що стороною захисту не надано документів, які б свідчили про такий стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_5 , який унеможливлює його перебування у місцях попереднього ув`язнення, а також доказів наявності у нього міцних соціальних зв`язків у місці постійного проживання, наявності родини й утриманців, а також постійного джерела доходів чи належного майнового стану, що хоча б мінімізували вищевказані ризики.
При цьому, суд критично оцінює позицію обвинуваченого ОСОБА_5 щодо визнання ним вини у вчиненні умисного вбивства, однак без корисливих мотивів, а також те, що саме факт дотримання ним умов цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронного браслету може свідчити про його бажання стати на шлях виправлення, як підстави для зміни йому запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт. Вказане зумовлено тим, що вчинення вбивства раніше не знайомої особи за будь-яких вагомих мотивів, відповідно до позиції висловленої обвинуваченим ОСОБА_5 під час розгляду клопотання прокурора, навпаки свідчить про його підвищену суспільну небезпеку.
З огляду на вказане, суд вважає, що оскільки об`єктивно існують ризики переховування обвинуваченого ОСОБА_5 від суду, знищення зброї, яка використовувалася під час вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень та місцезнаходження якої у ході досудового розслідування не встановлено, а також вчинення ним іншого кримінального правопорушення, наявні достатні підстави для продовження строку дії найбільш сурового запобіжного заходу у виді тримання його під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 02.02.2020 року включно, оскільки вказане нівелює існуючі ризики, забезпечить його належну процесуальну поведінку та явку до суду, що сприятиме розгляду судом вказаного кримінального провадження з дотриманням розумних строків.
З урахуванням вказаного та встановлених у судовому засіданні обставин, колегія суддів вважає, що більш м`які запобіжні заходи є недостатніми, оскільки не можуть запобігти доведеним під час розгляду ризикам.
Вказане обумовлено тим, що запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання є недостатнім з огляду на особу ОСОБА_5 , зокрема його репутацію, майновий стан, а також співмірність тяжкості інкримінованих йому кримінальних правопорушень з суворістю запобіжного заходу.
Крім того, відсутні передумови до застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді особистої поруки, оскільки жодних клопотань такого змісту від осіб, які б заслуговували на довіру, до суду не надходило.
Також застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту з використанням електронних засобів не спроможне запобігти ризикам переховування його від суду та вчинення нового кримінального правопорушення. Вказаний висновок суду зумовлений тим, що обвинувачений ОСОБА_5 у минулому вже порушував умови перебування під цілодобовим домашнім арештом у кримінальному провадженні за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296 КК України, які є менш тяжчими, ніж деякі з кримінальних правопорушень у вчиненні яких він на даний час обвинувачується. Крім того, стороною захисту не підтверджено наявність можливості та бажання матері обвинуваченого ОСОБА_5 утримувати його на час здійснення судового провадження. З огляду на вказане, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 .
Вирішуючи питання щодо продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , суд враховує, що він був затриманий у порядку ст. 208 КПК України, та у вказаному кримінальному провадженні не мав можливості переховуватися від органів досудового розслідування.
Водночас ризик переховування його від суду оцінюється як реальний, що зумовлено суворістю можливого судового рішення, оскільки ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні 3 кримінальних правопорушень, які є особливо тяжкими. У разі визнання ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого: п.п. 6, 12, ч. 2 ст. 115 КК України, йому загрожує покарання у вигляді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічне позбавленням волі, з конфіскацією майна; ч. 4 ст. 187 КК України позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна; ч. 3 ст. 289 КК України позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна або без такої.
Ризик знищення обвинуваченим ОСОБА_6 незнайдену зброю, яка є ймовірним знаряддям злочину, та має істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, обумовлюється тим, що відповідно до змісту обвинувального акту у тілі покійної виявлено три отвори від вогнепальної зброї, один з яких є відмінним від двох інших. Водночас з огляду на завершення досудового розслідування та складення обвинувального акту у даному кримінальному проваджені, вказаний хоча і існує ризик, однак не має визначального значення, так як проведення слідчих (розшукових) дій під час судового провадження може здійснюватися у виключних випадках.

Одночасно, колегія суддів вважає, що вказане свідчить про обґрунтованість ризику вчинення обвинуваченим ОСОБА_6 іншого кримінального правопорушення з її використанням.
Обвинуваченому ОСОБА_6 виповнилося повних 26 років, у минулому до кримінальної відповідальності не притягувався, відомості про такий стан його здоров`я, що унеможливлює його перебування у місцях попереднього ув`язнення, а також доказів наявності у нього міцних соціальних зв`язків у місці постійного проживання, наявності родини й утриманців, постійного джерела доходів чи належного майнового стану, що хоча б мінімізувало вказані ризики суду не надано.
З огляду на вказане, суд вважає, що оскільки об`єктивно існують ризики переховування обвинуваченого ОСОБА_6 від суду, знищення ним зброї, яка використовувалася під час вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень та місцезнаходження якої у ході досудового розслідування не встановлено, а також вчинення ним іншого кримінального правопорушення, наявні достатні підстави для продовження строку дії найбільш сурового запобіжного заходу у виді тримання його під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 02.02.2020 року включно, оскільки вказане нівелює існуючі ризики, забезпечить його належну процесуальну поведінку та явку до суду, що сприятиме розгляду судом вказаного кримінального провадження з дотриманням розумних строків.
З урахуванням вказаного та встановлених у судовому засіданні обставин, суд вважає, що більш м`які запобіжні заходи є недостатніми, оскільки не можуть запобігти доведеним під час розгляду ризикам.
Вказане обумовлено тим, що запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання є недостатнім з огляду на співмірність тяжкості інкримінованих йому кримінальних правопорушень з суворістю запобіжного заходу.
Крім того, відсутні передумови до застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді особистої поруки, оскільки жодних клопотань такого змісту від осіб, які б заслуговували на довіру, до суду не надходило.
Також застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою його місця реєстрації АДРЕСА_1 , про що він клопотав, на думку колегії суддів не спроможне запобігти ризикам переховування його від суду та вчинення нового кримінального правопорушення, так як відсутність законних джерел до існування фактично унеможливлює дотримання ним його умов. З огляду на вказане, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 .
Враховуючи те, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 обвинувачуються у вчиненні злочинів, вчинених із застосуванням насильства, та який спричинив загибель людини, суд, з урахуванням положень п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України, продовжуючи відносно них строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на час здійснення судового провадження, не визначає їм розмір застави.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 27, 31, 177-179, 183, 193, 194, 196, 197, 331, 376, 392 КПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою задовольнити.
Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 (шістдесят) днів, тобто до 02.02.2020 року, включно.
Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на 60 (шістдесят) днів, тобто до 02.02.2020 року, включно.
Відмовити у задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 щодо зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт з використанням електронного засобу контролю.
Відмовити у задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 щодо зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.
Копію ухвали вручити учасникам кримінального провадження.

Копію ухвали надіслати до Державної установи «Черкаський слідчий ізолятор» для відому та виконання.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду через Ватутінський міський суд Черкаської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали оголошено 10.12.2019 року о 14 год. 00 хв.

Суддя-доповідач ОСОБА_1
Судді ОСОБА_2
ОСОБА_3