Справа № 521/6404/19
Номер провадження:1-м/521/49/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2019 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі клопотання заступника директора Департаменту - начальника Управління міжнародної правової допомоги Департаменту міжнародного права Міністерства юстиції України ОСОБА_4 , про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України, стосовно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Одеси, з середньою професійною освітою, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

засудженого вироком Вахітовського районного суду м. Казані від 12.01.2018.

ВСТАНОВИВ:

До Малиновського районного суду м. Одеси надійшло клопотанням заступника директора Департаменту начальника Управління міжнародної правової допомоги Департаменту міжнародного права, представника за довіреністю Міністерства юстиції України, ОСОБА_4 , про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність з законодавством України стосовно засудженого ОСОБА_5 .

Клопотання мотивоване тим, що 04 квітня 2019 року наказом Міністерства юстиції України № 1125/5 прийнято рішення про прийняття в Україну засудженого вироком російського суду громадянина України ОСОБА_5 , відповідно до статті 606 Кримінального процесуального кодексу України, статті 3 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, та на підставі запиту Міністерства юстиції Російської Федерації від 17.01.2019 за №06-3980/19.

ОСОБА_5 засуджено вироком Вахітовського районного суду м. Казані від 12.01.2018 до покарання у вигляді 8 років позбавлення волі, за вчинення злочину, передбаченого частиною третьою статті 30, пунктом "г" частини четвертої статті 228.1 (замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений з використанням інформаційно-телекомунікаційних мереж (включаючи мережу «Інтернет»), групою осіб за попередньою змовою, у великому розмірі) Кримінального кодексу Російської Федерації, що також є караним діянням відповідно до законодавства України про кримінальну відповідальність.

Останнє відоме місце проживання ОСОБА_5 в Україні: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_5 відбуває покарання в ФКУ «Виправна колонія № 18 УФСВП Росії по Республіці Татарстан»; кінець відбуття строку покарання 09.08.2025.

На підставі викладеного, у вказаному клопотанні Міністерство юстиції України просить суд визначити за Кримінальним кодексом України правову кваліфікацію діяння, у вчиненні якого ОСОБА_5 визнано винним вироком Вахітовського районного суду м. Казані від 12 січня 2018 року та визначити строк позбавлення волі, що підлягає відбуванню засудженим ОСОБА_5 згідно з Кримінальним Кодексом України.

В судовому засіданні прокурор клопотання Міністерства юстиції України підтримав та просив його задовольнити.

Представник Міністерства юстиції України в судове засідання не з`явився, в клопотанні зазначено про розгляд справи за відсутності представника. Відповідно до положень ч.1 ст.610 КПК України неявка представника Міністерства юстиції України не перешкоджає розгляду справи, у зв`язку з наведеним, суд вважає за можливе проводити розгляд клопотання у відсутність заявника виходячи з доводів клопотання та додатків до нього.

Вивчивши матеріали клопотання з додатками, вислухавши пояснення прокурора, який не заперечував проти задоволення клопотання, суд приходить до висновку, що клопотання заступника директора Департаменту - начальника Управління міжнародної правової допомоги Департаменту міжнародного права Міністерства юстиції України ОСОБА_4 , про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, відповідно до положень ч.1 ст.7 КК України громадяни України, які вчинили злочини за її межами, підлягають кримінальній відповідальності за цим Кодексом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч.1 ст.602 КПК України вирок суду іноземної держави може бути визнаний і виконаний на території України у випадках і в обсязі, передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Виконуючи вищевказані вимоги, а також положення ч.3 ст.603 КПК України, якою на суд покладено обов`язок встановити чи дотримані умови, передбачені міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або цією главою КПК України, суд зазначає, що чинними на території України є Конвенція про передачу засуджених осіб від 21.03.1983 року та Європейська конвенція про міжнародну дійсність кримінальних вироків від 28.05.1970 року, які ратифіковані Україною 22.09.1995 та 26.09.2002 відповідно.

Згідно із ст.9 Конституції України та ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ч.1 ст.4 Європейської конвенції про міжнародну дійсність кримінальних вироків від 28.05.1970 року санкція може виконуватися іншою Договірною Державою тільки у разі, якщо згідно із її законодавством дія, за яку була встановлена санкція, була б злочином в разі її вчинення на її території, та особа, якій було встановлено санкцію, підлягала би покаранню, в разі якщо вона вчинила б цю дію там.

Крім того, згідно до ст.10 «Конвенції про передачу засуджених осіб» від 21.03.1983 року, у разі продовження виконання вироку держава виконання вироку дотримується характеру і тривалості покарання, призначеного державою винесення вироку.

Однак, якщо це покарання за своєю природою або тривалістю є несумісним із законодавством держави виконання вироку або якщо її законодавство цього вимагає, ця держава може на основі судової або адміністративної постанови співвіднести призначену міру покарання з покаранням чи заходом, передбаченим її власним законодавством за вчинення аналогічного злочину. За своїм характером таке покарання або такий захід повинні у міру можливості відповідати покаранню або заходу, призначеному у вироці для виконання. Покарання чи захід за своїм характером або своєю тривалістю не може бути більш суворим, ніж міра покарання, призначена в державі винесення вироку, і не може перевищувати максимальні строки позбавлення волі, передбачені законодавством держави виконання вироку.

Відповідно до ч.1 ст.11 вищевказаної конвенції, у випадку заміни вироку застосовуються процедури, передбачені законодавством держави виконання вироку. Замінюючи вирок, компетентний орган:

a) повинен врахувати зроблені щодо фактів висновки, які ясно викладені або припускаються в рішенні, ухваленому державою винесення вироку;

b) не може замінювати міру покарання, що передбачає позбавлення волі, грошовим штрафом;

c) повинен зарахувати у строк покарання весь період, впродовж якого засуджена особа була позбавлена волі;

d) не повинен посилювати кримінальне покарання засудженої особи і не повинен вважати обов`язковими жодні мінімальні строки позбавлення волі, які законодавство держави виконання вироку може передбачати за вчинення злочину або злочинів.

Згідно з ч.3 та ч.4 ст.610 КПК України, під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України суд визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку суду іноземної держави.

При визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання.

Як вбачається з клопотання Міністерства юстиції України та доданих до нього документів, останнє відповідає вимогам ст. 610 КПК України.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів клопотання та додатків до нього ОСОБА_5 є громадянином України та відповідно до копії паспорту серії НОМЕР_1 виданого Малиновським РВ у м. Одесі ГУ ДМС України в Одеській області 10 липня 2014 року останнім місцем його реєстрації є АДРЕСА_1 .

Поряд з цим, відповідно до заяви ОСОБА_5 , останній має бажання невідбутий строк покарання відбувати на території України.

Згідно вироку Вахітовського районного суду м. Казані від 12.01.2018 року, що набув чинності 06.03.2018, ОСОБА_5 засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 30, п. «г» ч. 4 ст. 228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації, тобто дії останнього кваліфіковані судом іноземної держави, як замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений з використанням інформаційно-телекомунікаційних мереж (включаючи мережу «Інтернет»), групою осіб за попередньою змовою, у великому розмірі, та призначено покарання з застосуванням ст. 64 Кримінального кодексу Російської Федерації у вигляді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років, без призначення додаткового покарання у вигляді штрафу та без позбавлення права займати певні посади та займатись певною діяльністю.

Разом з тим, присуджено до стягнення із засудженого ОСОБА_5 в дохід Російської Федерації суму процесуальних витрат в розмірі 5500 рублів.
Вказана сума, відповідно до довідки головного бухгалтера ФКУ ВК-18 від 15.08.2018 року, станом на 14.08.2018 року утримання з засудженого ОСОБА_5 .

За викладених у вироку Вахітовського районного суду м. Казані від 12.01.2018 року обставин з урахуванням наказу Міністерства охорони здоров`я України №188 від 01.08.2000 «Про затвердження таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин, і прекурсорів, які знаходяться у незаконному обігу», дії ОСОБА_5 необхідно кваліфікувати за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 307 КК України, як закінчений замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений групою осіб, за попередньою змовою, в великих розмірах.

Санкція ч. 2 ст. 307 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна.

При цьому, враховано положення ч. 3 ст. 68 КК України, оскільки за вчинення замаху на злочин строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини Кримінального кодексу України, максимально можливе покарання за наведених обставин становить 6 років 8 місяців позбавлення волі.

Виходячи із вищезазначеного, суд враховуючи, що покарання чи захід за своїм характером або своєю тривалістю не може бути більш суворим, ніж міра покарання, призначена в державі винесення вироку, і не може перевищувати максимальні строки позбавлення волі, передбачені законодавством держави виконання вироку, з урахуванням положення п. 1 ч. 4 ст. 610 КК України суд приходить до висновку про визначеннязасудженому ОСОБА_5 строку позбавлення волі, що підлягає відбуванню останнім згідно з Кримінальним Кодексом України, 6 (шість) років 8 (вісім) місяців, без застосування положень ст.69 КК України, оскільки вказаний строк покарання знаходиться в межах санкції ч.2 ст.307 КК України та без конфіскації майна, оскільки таке додаткове покарання не передбачено Законодавством Російської Федерації.

Вирішуючи питання щодо зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання засудженому, суд вважає, що строк попереднього ув`язнення, а саме з моменту затримання, засудженого - 10 серпня 2017 року по дату набрання вироком законної сили, тобто по 06.03.2018 року, слід здійснювати з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону від 18 травня 2017 року № 2046-VIII.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9-10 «Конвенції про передачу засуджених осіб» від 21.03.1983 року, ст.ст. 602, 603, 606-610 КПК України, ст.ст. 7, 15, 69, 307 КК України, суд -

УХВАЛИВ:

Клопотанням заступника директора Департаменту - начальника Управління міжнародної правової допомоги Департаменту міжнародного права Міністерства юстиції України ОСОБА_4 , про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України, стосовно засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - задовольнити.

Вирок Вахітовського районного суду м. Казані від 12.01.2018 року стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що набув чинності 06 березня 2018 року привести у відповідність з законодавством України.

Визначити, що відповідальність за кримінальне правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним вироком Вахітовського районного суду м. Казані від 12.01.2018 року, передбачена ч.2 ст.15, ч.2 ст. 307 Кримінального кодексу України, за кваліфікуючими ознаками, як закінчений замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений групою осіб, за попередньою змовою, в великих розмірах.

Визначити строк позбавлення волі, що підлягає відбуванню засудженим ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , при продовженні відбування покарання на території України, на підставі вироку Вахітовського районного суду м. Казані від 12.01.2018 року, згідно з Кримінальним Кодексом України, - 6 (шість) років 8 (вісім) місяців, без конфіскації всього майна, яке є власністю засудженого.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з 12 січня 2018 року.

Зарахувати в строк відбування покарання ОСОБА_5 , термін його попереднього ув`язнення, з 10 серпня 2017 року по 11 січня 2018 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Копію ухвали суду, яка набрала законної сили, у двох примірниках, направити Міністерству юстиції України для повідомлення Міністерству юстиції Російської Федерації та організації прийняття засудженого в Україну.
Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Малиновський районний суд м. Одеси органом, що подав клопотання, особою, щодо якої вирішено питання про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України, та прокурором протягом 7 днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1