Справа № 947/5010/20
Провадження № 1-кс/947/2757/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20.03.2020 року

Слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі с/з ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого СВ Таїровського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , яке погоджено з прокурором Одеської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_4 , про накладення арешту на майно, в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000311 від 24.02.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.289 КК України

ВСТАНОВИВ:

До Київського районного суду м. Одеси надійшло клопотання старшого слідчого СВ Таїровського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , яке погоджено з прокурором Одеської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_4 , про накладення арешту на майно, в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000311 від 24.02.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.289 КК України, у якому останній просить суд:

Розглянути клопотання про арешт майна на автомобіль «Mercedes-Benz A170», номер кузова НОМЕР_1 , з забороною відчуження, розпоряджання та з наданням права користування ним потерпілому ОСОБА_5 .

Слідчий просив суд розглянути клопотання без його участі, вимоги викладені в останньому підтримує у повному обсязі та просить задовольнити у повному обсязі.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, оцінивши всі обставини сукупності, слідчий суддя приходить до наступного.

З клопотання слідчого та доданих до нього матеріалів вбачається, що 24.02.2020 до чергової частини Таїровського ВП Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області надійшла заява ОСОБА_5 , про те, що 24.02.2020 приблизно в період часу з 00:10 год. 05:00 год. невстановлена особа знаходячись біля буд. 168 по вул. Люстдорфська дорога в м. Одесі, незаконно заволоділа автомобілем «Mercedes-Benz A170», номер кузова НОМЕР_1 , р/н НОМЕР_2 .

Вказане кримінальне правопорушення внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000311 від 24.02.2020 за попередньою правовою кваліфікацією злочину за ч. 1 ст. 289 КК України.

Під час проведення досудового розслідування, за вказаним кримінальним провадженням, в якості потерпілого був допитаний ОСОБА_5 , який в ході допиту вказав, про те, що 24.02.2020 приблизно в період часу з 00:10 год. 05:00 год. невстановлена особа знаходячись біля буд. 168 по вул. Люстдорфська дорога в м. Одесі, незаконно заволоділа автомобілем «Mercedes-Benz A170» номер кузова НОМЕР_1 , р/н НОМЕР_2 .

17.03.2020 до ЧЧ Таїровського ВП Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області від оператора спеціалізованої лінії «102» надійшло повідомлення, про те, що потерпілий ОСОБА_5 надав повідомлення про те, що останнім біля буд. 71 по вул. Ак. Корольова в м. Одесі, було виявлено викрадений у нього автомобіль та просить поліцію. Надалі, при проведенні огляду місця події було вилучено автомобіль «Mercedes-Benz A170», номер кузова НОМЕР_1 , на якому під час проведення огляду знаходились підвісні номера від іншого транспортного засобу «AEJ» .

Згідно з ч.1 ст.131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.
Згідно з ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Частиною другою статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення : 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч.3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98цього Кодексу.
Згідно з положеннями ч.2 ст.171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.
До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
Частиною другою ст.173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
З урахуванням положень ст.ст. 2, 7 КПК України, при розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.
Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.
У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).
З матеріалів провадження вбачається, що слідчим під час складання вищевказаного клопотання не дотримані вимоги вищевказаних норм КПК України та Конвенції про захист прав та основоположних свобод.
Зокрема, слідчим при складанні клопотання про накладення арешту на майно не дотримані вимоги ч.2 ст.171 КПК України, а саме: у клопотанні не вказані підстави і мета, відповідно до положень статті 170 КПК України, та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.
Окремо слід звернути увагу на той факт, що тягар доказування перед слідчим суддею, судом наявності підстав застосування заходів забезпечення кримінального провадження покладено на слідчого та прокурора, як на суб`єктів, які здійснюють кримінальне провадження.
В цьому конкретному випадку чітко вбачається невідповідності вимогам закону клопотання слідчого, оскільки відсутня постанова про визначення речовим доказом вказаного транспортного засобу, відсутні документи права власності на вказаний автомобіль потерпілою особою.
Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, можливо прийти до висновку, про необхідність відмови у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту намарно.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.2, 9, 45, 131, 132, 167, 170-173, 370-372, 376 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого СВ Таїровського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , яке погоджено з прокурором Одеської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_4 , про накладення арешту на майно, в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000311 від 24.02.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.289 КК України залишити без задоволення.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом 5 (п`яти) днів з дня її постановлення.

Слідчий суддя ОСОБА_1