У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 11 грудня 2019 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Вознесенську Миколаївської області, мешкає в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 289, ч. 2 ст. 187, ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 146, ч. ч. 1, 2 ст. 263 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_6 ,
обвинувачений ОСОБА_5 ,
захисник ОСОБА_7 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 11 грудня 2019 року відносно ОСОБА_5 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 діб до 08.02.2020 р. включно, з визначенням застави у розмірі 160 000 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 просить ухвалу суду скасувати та обрати відносно нього запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, а саме особисте зобов`язання або домашній арешт.

Узагальнені доводи апелянта.

Обвинувачений ОСОБА_5 вважає ухвалу суду незаконною, несправедливою та такою, що підлягає скасуванню.
Зазначає, що ризики, які враховані судом першої інстанції, не підтверджені, реальність їх існування не перевірена. Ризик того, що він намагатиметься чинити тиск на потерпілих та свідків є надуманим та втратив свою актуальність, оскільки всі потерпілі допитані судом та надали свої показання. Факт того, що він не має постійного джерела доходу, не свідчить про те, що він продовжуватиме злочинну діяльність і існує лише тому, що він тривалий час знаходиться під вартою.
Підозра ґрунтується на копіях процесуальних документів, не засвідчених належним чином, автентичність яких не перевірна, їх походження невідоме, та вони визнані судом недопустимими доказами.
При направленні кримінального провадження до суду було грубо порушено його права, не виконано вимог ст. 290 КПК України, тобто матеріали кримінального провадження не були відкриті стороні захисту, а лише пропонувалось ознайомитись із копіями матеріалів кримінального провадження невідомого походження, достовірність яких викликає сумніви.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

У провадження Центрального районного суду м. Миколаєва перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 289, ч. 2 ст. 187, ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 146, ч. ч. 1, 2 ст. 263 КК України.
Ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 28.05.2016 р. відносно обвинуваченого обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 26.07.2016 р. включно.
В подальшому ухвалами слідчого судді та суду строк тримання обвинуваченого під вартою продовжувався неодноразово, востаннє до 15.12.2019 р. включно.
У судовому засіданні прокурор просив продовжити строк дії обраного відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу, посилаючись на те, що ризики, які зумовили його обрання та продовження строку його дії, наразі не усунуто.
Врахувавши, що ОСОБА_5 обвинувачуються у вчиненні ряду злочинів, у тому числі особливо тяжкого, пов`язаних із тиском на потерпілих, обґрунтовано підозрюється у створенні організованої злочинної групи, зокрема, з двома особами, які наразі не встановлені, строк його попереднього ув`язнення на цей час не є домірним строку покарання, що йому загрожує, у даному кримінальному провадженні перебував у розшуку, на момент затримання не мав та наразі не має законного джерела доходів, що у сукупності свідчить про існування ризиків переховування від суду, вчинення тиску на потерпілих, продовження злочинної діяльності, суд дійшов висновку, що запобігти зазначеним ризикам інакше, ніж шляхом тримання обвинуваченого під вартою, наразі не видається за можливе.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого та захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали провадження, та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходить при постановленні ухвали, і положення закону, яким керується.

Судом першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0004634, за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 289, ч. 2 ст. 187, ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 146, ч. ч. 1, 2 ст. 263 КК України, постановлено ухвалу про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 .
Рішенням Конституційного Суду України від 13 червня 2019 року визнано неконституційним закріплене у ст. 392 КПК України обмеження права учасників кримінального провадження окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що ухвали суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою, постановлені на стадії судового розгляду до ухвалення судового рішення по суті, підлягають перегляду в апеляційному порядку.
Разом з тим, на даний час нормативне регулювання положень кримінального процесуального закону ще не здійснено і порядку розгляду таких скарг не визначено.
За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне при вирішенні питання щодо строків та порядку розгляду цих справ керуватись загальними засадами кримінального провадження.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_5 обвинувачуються у вчиненні ряду злочинів, у тому числі особливо тяжкого, пов`язаних із тиском на потерпілих, обґрунтовано підозрюється у створенні організованої злочинної групи, зокрема, з двома особами, які наразі не встановлені, строк його попереднього ув`язнення на цей час не є домірним строку покарання, що йому загрожує, у даному кримінальному провадженні перебував у розшуку, на момент затримання не мав та наразі не має законного джерела доходів. Судове провадження на даний час триває.
Наведені обставини дають можливість припускати, що обвинувачений може переховуватись від суду та вчинити інші кримінальні правопорушення, що свідчить про наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому вірним є висновок суду першої інстанції про те, що ризики, визначені при застосуванні ОСОБА_5 даного запобіжного заходу, не зменшились.
Враховуючи наведене, доводи апелянта про необґрунтованість висновків суду першої інстанції щодо наявності достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачених ст. 177 КПК України, є безпідставними.
З урахуванням тяжкості злочинів, з метою запобігання перешкоджанню кримінальному провадженню, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про необхідність продовження строку тримання під вартою для забезпечення виконання ОСОБА_5 процесуальних обов`язків, оскільки застосування більш м`якого запобіжного заходу, про що просить апелянт, не зможе запобігти вказаним ризикам.

Оцінка доказів винуватості, їх належність та допустимість на даній стадії судового розгляду апеляційним судом перевірці не підлягають, а тому доводи апелянта в цій частині є такими, що не заслуговують на увагу.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.
З урахуванням викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_5 .

Керуючись ст. ст. 7, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 11 грудня 2019 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 без задоволення.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

____________________ ______________ ____________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3