ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Апеляційне провадження № 11сс/818/468/20 Слідчий суддя: ОСОБА_1
Справа № 643/1611/20 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ст.173 КПК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 березня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря - ОСОБА_5 ,
захисника - ОСОБА_6 ,
власника майна - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові матеріали за апеляційною скаргою представника власника майна - адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 5 лютого 2020 року, якою задоволено клопотання слідчого про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000068 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :
Цією ухвалою слідчого судді було задоволено клопотання слідчого про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000068 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, та накладено арешт на майно, яке було вилучене 01.02.2020 року під час обшуку транспортного засобу DAEWOO SENS, державний номер НОМЕР_1 , а саме на грошові кошти на загальну суму 1000 доларів США та мобільний телефон, належний ОСОБА_8 .
Слідчий суддя встановив необхідність в накладенні арешту на виявлене майно з метою запобігання переліченим в ч.1 ст. 170 КПК України ризикам. Представник власника майна, не погоджуючись з таким судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, доповнив її, та просить ухвалу слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 5 лютого 2020 року скасувати, постанови нову, якою відмовити в задоволенні клопотання про арешт майна. Представник також просить дослідити матеріали клопотання, докази, додані до апеляційної скарги, переглянути запис судового засідання від 05.02.2020 року, при розгляді апеляційної скарги здійснити судовий контроль за дотриманням прав свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, врахувати позицію сторони захисту.
В обгрунтування апеляційних вимог їх автор посилається на судову практику Верховного Суду, яким сформовано правову позицію стосовно недопустимості такого доказу як проведення обшуку транспортного засобу без ухвали слідчого судді про надання дозволу на обшук транспортного засобу, що потягло за собою винесення виправдовувальних вироків суду. Обшук транспортного засобу було здійснено без відповідної ухвали слідчого судді. У зв`язку із чим до суду було подано клопотання про виклик представника до суду для участі у розгляді клопотання про надання дозволу на проведення обшуку, однак, станом на 10.02.2020 року про результати розгляду клопотання про дозвіл на проведення обшуку представника не повідомлено. На момент ознайомлення із матеріалами клопотання про арешт майна 05.02.2020 року у справі була відсутня ухвала слідчого судді про надання дозволу на проведення обшуку автомобіля. У судовому засіданні вже під час розгляду клопотання про арешт майна на запитання судді прокурор відповів, що ухвали слідчого судді про надання дозволу на проведення обшуку в нього немає і до матеріалів дана ухвала не долучена, але наскільки відомо прокурору дозвіл на проведення обшуку надано слідчим суддею Задорожною. Слідчий суддя відповів, що клопотання буде розглянуто в межах наданих матеріалів.
Посилається на вимоги ч. 3 ч. 5 ст. 132 КПК України, зазначає, що в ухвалі про арешт майна слідчий суддя посилається на наявність ухвали слідчого судді від 03.02.2020 року про дозвіл на проведення обшуку, який легалізований після його проведення. Таким чином, слідчий суддя послався на ті докази, які не були надані учасниками кримінального провадження, слідчий суддя вийшов за межі своєї компетенції, що призвело до порушення принципу рівності сторін. У зв`язкі із викладеним представник просить дослідити запис судового засідання від 05.02.2020 року, долучений до апеляційної скарги.
Вважає, що особи, які приймали участь у процесуальній дії щодо ідентифікації і помітки грошових купюр повинні мати допуск до державної таємниці. Крім того оформлення використання заздалегідь ідентифікованих або несправжніх засобів відноситься до негласної слідчої дії, та повинно відбуватися шляхом складення протоколу про хід та результати слідчої дії, а не протоколом огляду. Вказує на недотримання вимог ст.ст. 104, 106, 252, 273, 517 КПК України, що тягне недопустимість такого доказу. Посилається на ряд нормативно-правових актів щодо порядку проведення негласних слідчих дій та зазначає, що кошти були вручені заявнику із грубим порушенням вимог процесуального закону, що тягне за собою недопустимість такого документа та не може вважатися речовим доказом, тому і накладення арешту на грошові кошти є неможливим. Вважає, що слідчим суддею було проігноровано клопотання про перегляд відеозапису затримання ОСОБА_7 з метою спростування факту виявлення грошових коштів у транспортному засобі. Посилається на практику Європейського суду з прав людини, а також зазначає, що вказана ухвала постановлена з порушенням правил територіальної підсудності.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисника та власника майна, які просили задовольнити апеляційну скаргу, вивчивши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегією суддів не встановлено підстав для задоволення апеляційний вимог. З клопотання слідчого вбачається, що в провадженні ТУ ДБР, розташованого в м. Полтаві, у кримінальному провадженні № 0000068 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України. У клопотанні вказано, що 28.01.2020 року близько 20 години 30 хвилин, співробітниками Люботинського ВП ГУНП в Харківській області затримано ОСОБА_9 , та ОСОБА_10 , яких доставили до приміщення Люботинського відділення поліції Харківського відділу поліції ГУНП в Харківській області, де запропонували написати обставини начебто вчиненої ОСОБА_9 , крадіжки велосипеду, що відбулась цього ж дня в смт. Пісочин Харківського району Харківської області. Після цього ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , будучи службовими особами правоохоронного органу, близько 10 години 29.01.2020 року, знаходячись у приміщенні Люботинського відділення поліції Харківського відділу поліції ГУНП в Харківській області, маючи спільний злочинний умисел, направлений на вимагання і одержання неправомірної вигоди, висунули ОСОБА_9 протиправну вимогу стосовно необхідності передачі їм неправомірної вигоди в розмірі 1000 (тисячі) доларів США за не складання, не реєстрацію та не направлення до слідчого підрозділу Люботинського відділення поліції Харківського відділу поліції ГУНП в Харківській області матеріалів для вирішення питання щодо притягнення ОСОБА_9 до кримінальної відповідальності за вчинення крадіжки. Тобто за невжиття ними заходів, в межах повноважень, направлених на встановлення його причетності до скоєння злочину.
Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу та зрозумівши, що ОСОБА_9 не має грошових коштів, вказані працівники поліції продовжили вимагати неправомірну вигоду вже у його матері - ОСОБА_11 , та повідомили, що останній необхідно надати ОСОБА_8 та ОСОБА_7 неправомірну вигоду у розмірі 1000 доларів США, отримавши яку останні пообіцяли не складати, не реєструвати та не направляти до слідчого підрозділу Люботинського відділення поліції Харківського відділу поліції ГУНП в Харківській області матеріалів щодо причетності ОСОБА_9 до вчинення крадіжки з метою вирішення питання щодо його притягнення до кримінальної відповідальності.
У подальшому, а саме 31.01.2020 року близько 22 год. 40 хв. ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , під час зустрічі з ОСОБА_11 , у салоні службового автомобіля «Деу Сенс» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який перебував поблизу будинку №5 по вул.Річковій, смт. Пісочин, Харківського району, Харківської області, одержали від неї заздалегідь обумовлену неправомірну вигоду в розмірі 1000 доларів США, після чого були затримані співробітниками правоохоронних органів.
31.01.2020 року ОСОБА_8 та ОСОБА_7 затримано в порядку ст. 208 КПК України. 01.02.2020 року ОСОБА_8 та ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України. Слідчим зазначається, що 01.02.2020 року у період з 00.57 до 02.37 було проведено обшук службового транспортного засобу «DAEWOO SENS» з державним номерним знаком НОМЕР_1 , в якому знаходились підозрювані ОСОБА_8 та ОСОБА_7 у момент їх затримання, в ході якого виявлено та вилучено майно зазначене у клопотанні.
Посилаючи на необхідність забезпечення збереження речових доказів у кримінальному провадженні, слідчий просив накласти арешт на визначене майно.
Відповідно до вимог ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів, і у такому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, де вказано, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Як вбачається з матеріалів наданих суду грошові кошти номіналом по 100 доларів США кожна в кількості 10 штук після огляду, копіювання та помітки були надані ОСОБА_11 . Саме купюри із серійними номерами, вказаними у протоколі їх огляду, були виявлені 01.02.2020 року в ході обшуку автомобіля «DAEWOO SENS».Таким чином, вказана обставина у сукупності із змістом повідомленої ОСОБА_7 підозри, свідчить про наявність достатніх правових підстав для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження.
Апеляційна скарга захисника до початку апеляційного розгляду була доповнена. Адвокат ОСОБА_6 звертає увагу на порушення правил підсудності клопотання та позицію Верховного Суду з цього питання. Однак, в даному випадку клопотання слідчого розглянуте з дотриманням правил підсудності, оскільки в загальному доступі є інформація про те, що відповідно до наказу в.о. Директора ТУ ДБР, розташованого в м. Полтаві від 09.07.2019 року № 80 визначено, що Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Полтаві за адресою: м. Полтава, вул. Соборності, 37, та в окремому приміщенні за адресою: м. Харків, вул. Світла 5, що територіально відноситься до юрисдикції Московського районного суду м. Харкова, вказане підтверджується інформаційним листом виконуючого обов`язки директора Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, від 18.07.2019 року № 8926/02-2.
Крім того, як вбачається зі змісту супровідного листа (а.с. 28) клопотання слідчого направлене до суду з Другого слідчого відділу СУ ТУ ДБР у м. Полтаві, місцерозташування зазначено м. Харків, вул. Світла 5. Відповідно до вимог ст. 38 КПК України органами досудового розслідування (органами, що здійснюють дізнання і досудове слідство) є: 1) слідчі підрозділи: а) органів Національної поліції; б) органів безпеки; в) органів, що здійснюють контроль за додержанням податкового законодавства; г) органів Державного бюро розслідувань; 2) підрозділи детективів, підрозділ внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України. З урахуванням зазначеної інформації, звернення із клопотанням саме до Московського районного суду м. Харкова не є безпідставним. Захисник в апеляційній скарзі вказує, що обшук транспортного засобу було здійснено без відповідної ухвали слідчого судді. Однак, як зазначено в самій апеляційній скарзі прокурор в судовому засіданні під час розгляду клопотання повідомив, що дозвіл на проведення обшуку надано слідчим суддею Задорожною. В оскаржуваній ухвалі слідчого судді є посилання на те, що дозвіл на обшук автомобіля був наданий ухвалою слідчого судді від 03.02.2020 року, тобто легалізований після його проведення. Вказана інформація стороною захисту не спростована. Підстави вважати, що слідча дія обшук транспортного засобу, була проведена із порушенням вимог КПК України щодо отримання відповідного дозволу слідчого судді, на даний час відсутні та не знайшли свого підтвердження. Захисник звертає увагу, що його не викликали у судове засідання з розгляду клопотання про надання дозволу на проведення обшуку. Однак, відповідно до ч. 4 ст. 234 КПК України клопотання про обшук розглядається у суді в день його надходження за участю слідчого або прокурора. Не повідомлення захисника про розгляд такого клопотання не є порушенням вимог КПК України. Відсутність в матеріалах справи ухвали слідчого судді про надання дозволу на проведення обшуку в даному випадку не є безумовною підставою для скасування судового рішення про арешт майна, виявленого за результатами проведеного обшуку, оскільки не спростовано посилання про те, що така ухвала слідчого судді є, а оцінка цьому доказу з точки зору належності та допустимості повинна відбуватись при розгляді справи по суті.
Захисник вказує, що слідчим суддею було проігноровано клопотання про перегляд відеозапису затримання ОСОБА_7 з метою спростування факту виявлення грошових коштів у транспортному засобі. Однак, слід зазначити, що у протоколі обшуку вказано, що грошові кошти були виявлені на пасажирському сидінні та знаходилися в чорній рукавиці. Викладені у клопотанні обставини підтверджують цей факт та підстав сумніватися в цьому на даний час не встановлено. При цьому, слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину. Застосування заходу забезпечення кримінального провадження покликане забезпечити досягнення дієвості цього провадження. Обставини, які викликають сумніви у сторони захисту мають бути перевірені в ході подальшого досудового розслідування. На переконання захисника накладення арешту на грошові кошти є неможливим, оскільки вони були вручені заявнику із грубим порушенням вимог процесуального закону, що тягне за собою недопустимість такого документа та не може вважатися речовим доказом. Разом з тим, очевидних порушень на даний час не вбачається, надані суду матеріали свідчать про відповідність виявленого під час обшуку майна критеріям ст. 98 КПК України, що у сукупності із необхідністю його збереження, вказує на достатні підстави для накладення арешту на це майно.
З огляду на зазначене, підстав для скасування ухвали слідчого судді не встановлено.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу представника власника майна - адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 5 лютого 2020 року, якою задоволено клопотання слідчого про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000068 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий
Судді