ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2989/19 Справа № 206/5053/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
засудженого ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 30 вересня 2019 року про відмову у задоволенні подання начальника ДУ «Ігренський виправний центр №133» ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області, громадянина України, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше засудженого:
- 06.03.2018 року Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 164, ч. 1 ст. 71 КК України до 2 років 3 місяців обмеження волі. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком від 28.10.2016 року,

В с т а н о в и л а:
Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 30 вересня 2019 року у задоволені подання начальника ДУ «Ігренський виправний центр №133» ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 було відмовлено.
Рішення суду обґрунтовано тим, що ОСОБА_7 в державній установі "Ігренський виправний центр (№133)" відбуває покарання з 18.06.2018 року. Відповідно до характеристики, наданої на засудженого ОСОБА_7 , за період відбування покарання у Державній Установі «Ігренський Виправний Центр (№133)» останній характеризується з позитивного боку, має 2 заохочення, стягнень не має, працевлаштований за власним бажанням на добровільній основі на виробництві установи, дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з представниками адміністрації; утримує у чистоті та порядку спальне місце та приліжкову тумбочку; не допускає порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці; бере участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу «Повернення», підтримує зв`язки з рідними шляхом телефонних розмов.
Районний суд з урахуванням вказаної характеристики зазначив, що засуджений ОСОБА_7 , відбуваючи покарання з 18.06.2018 року, має два заохочення, стягнень не має, однак сама по собі наявність двох заохочень тільки у Державній Установі «Ігренський Виправний Центр (№133)» не може бути безсумнівним підтвердженням виправлення ОСОБА_7 , оскільки виправлення особи повинно бути за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передував вирішенню питання про звільнення.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що подання начальника ДУ «Ігренський виправний центр №133» ОСОБА_8 відносно засудженого ОСОБА_7 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є суто формальне. Разом з тим, сумлінне виконання засудженим своїх прямих обов`язків, тобто відсутність стягнень, ще не підтверджує того, що він повністю став на шлях виправлення, така поведінка засудженого не може бути підставою для його умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання, оскільки лише перебуваючи під пильним контролем з боку працівників установи виконання покарань поведінка засудженого ОСОБА_7 зазнає позитивних змін.
Судом також встановлено, що ОСОБА_7 , маючи судимість за аналогічні злочини, тобто за ст. 164 КК України, після звільнень на шлях виправлення не став, обов`язки, покладені на нього ст.ст. 75,76 КК України, не виконав.
В матеріалах справи міститься квитанція від 27.03.2019 про перерахування грошових коштів у розмірі 1484,09 грн. в рахунок відшкодування заборгованості по аліментам за вироком Дніпропетровського районного суду Дніпродзержинська від 06.08.2018 року, однак, як вбачається з наданої довідки ДУ "Ігренський виправний центр (№133)", заборгованність ОСОБА_7 за виконавчим листом № 2-296 від 13.04.2010 по сплаті аліментів станом на 01.09.2019 року становить 145 060,63 грн., тобто єдина виплата засудженим ОСОБА_7 грошових коштів у рахунок погашення заборгованості по сплаті аліментів, не свідчить про подальші наміри відшкодовувати всю заборгованість по виплаті аліментів на утримання доньки. Крім того, засуджений ОСОБА_7 не надав доказів гарантування працевлаштування в разі умовно-дострокового звільнення.
Отже, наявних доказів недостатньо суду щоб твердо впевнитися, що засуджений довів своє виправлення та досяг такого стану, за якого від даної особи не доводиться очікувати вчинення нових кримінальних правопорушень, до того ж сама по собі наявність двох заохочень у виправній установі та квитанція про перерахування грошових коштів у розмірі 1484,09 грн. в рахунок відшкодування заборгованості по аліментам від 27.03.2019 не може бути безсумнівним підтвердженням його виправлення.
Засуджений ОСОБА_7 не погодився з даним рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 30 вересня 2019 року та винести нову ухвалу, якою звільнити його умовно-достроково від відбування покарання.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що ухвала суду першої інстанції є незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню.
Вказує, що за час перебування в установі режим утримання не порушував, працював, виплачував аліменти. На даний час не працює, оскільки має проблеми зі станом здоров`я.
Зазначає, що свою вину визнав у повному обсязі та став на шлях виправлення. З цих підстав і було внесення подання колонії про його умовно дострокове звільнення.

Заслухавши доповідь судді, думку засудженого ОСОБА_7 , який просив задовольнити вимоги апеляційної скарги, а ухвалу суду скасувати як незаконну і необґрунтовану, та постановити нову ухвалу, застосувавши до нього положення ст. 81 КК України, думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга засудженого підлягає задоволенню з таких підстав.
Стаття 6 КВК України передбачає, що виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
Згідно із ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений добросовісною поведінкою та відношенням до праці довів своє виправлення.
Статтею 81 КК України передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності. При цьому основним і вирішальним є не факт відбування визначеної частини покарання, а досягнення однієї із цілей покарання виправлення засудженого.
Головною підставою умовно-дострокового звільнення є виправлення особи, а висновок суду про доведеність виправлення засудженого повинен засновуватись на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі.
Відповідно до Постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії по суті внесеного подання.
Однак судом першої інстанції не в повній мірі дотримані зазначені положення.
Розглядаючи подання про умовнодострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 , суд послався на те, що подання начальника ДУ Ігренський виправний центр №133 ОСОБА_8 відносно засудженого ОСОБА_7 про його умовно дострокове звільнення від відбування покарання є суто формальним, оскільки сумлінне виконання засудженим своїх прямих обов`язків, тобто відсутність стягнень, ще не підтверджує того, що ОСОБА_7 повністю став на шлях виправлення. Також єдина виплата засудженим ОСОБА_7 грошових коштів у рахунок погашення заборгованості по сплаті аліментів, не свідчить про подальші наміри відшкодовувати всієї заборгованості по сплаті аліментів на утримання доньки.
Проте, такі висновки суду колегія суддів вважає неправомірними, оскільки їх зроблено без належної перевірки усіх необхідних для прийняття такого рішення обставин.
Відповідно до матеріалів провадження ОСОБА_7 у державній установі "Ігренський виправний центр (№133)" відбуває покарання з 18.06.2018 року.
Згідно з характеристикою, наданою на засудженого ОСОБА_7 за період відбування покарання у Державній Установі «Ігренський Виправний Центр (№133)», останній характеризується з позитивного боку, має 2 заохочення, стягнень не має, працевлаштований за власним бажанням на добровільній основі на виробництві установи. Також засуджений дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з представниками адміністрації, утримує у чистоті та порядку спальне місце та приліжкову тумбочку, не допускає порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці, бере участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу «Повернення», підтримує зв`язки з рідними шляхом телефонних розмов.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про доцільність і необхідність умовно-дострокового звільнення ОСОБА_7 , оскільки на момент звернення до суду із поданням мету покарання було досягнуто, засуджений виправився і немає необхідності в подальшому відбуванні ним реального покарання у вигляді позбавлення волі.
Колегія суддів вважає, що ухвала Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 30 вересня 2019 року, якою було відмовлено у задоволенні подання начальника ДУ «Ігренський виправний центр №133» ОСОБА_8 та Дніпропетровської міської спостережної комісії про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_7 , не відповідає фактичним обставинам провадження та підлягає скасуванню, а апеляційна скарга засудженого про умовно-дострокове звільнення з місць позбавлення волі підлягає задоволенню.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 411, 418, 419, 537, 539 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 - задовольнити.
Ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 03 жовтня 2019 року скасувати.
Подання начальника ДУ Ігренський виправний центр №133 ОСОБА_8 - задовольнити.
Звільнити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 умовно достроково від відбування призначеного покарання.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4