У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 грудня 2019 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання слідчого у кримінальному провадженні № 0003938 слідчого СВ Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_4 про накладення арешту на майно, -
В С Т А Н О В И В :
Слідчий СВ Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_3 , за погодженням з прокурором Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно, а саме на автомобіль марки «Renault» моделі «Logan» реєстраційний номер НОМЕР_1 .
В обгрунтування вимог клопотання слідчий посилається на те, 08 грудня 2019 року близько 15 години 49 хвилин водій ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи автомобілем марки «Renault» моделі «Logan» реєстраційний номер НОМЕР_1 рухаючись вулицею Легоцького в напрямку перехрестя з вул. 8 березня в м. Ужгород допустив наїзд на велосипедиста ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який рухався попереду нього в попутному напрямку та несподівано змінив напрямок руху розпочавши маневр повороту ліворуч не впевнившись у безпечності маневру. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_6 , отримав тілесні ушкодження та був госпіталізований до лікувального закладу.
08 грудня 2019 року слідчим слідчого відділу Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_7 , з метою виявлення та фіксації обставин вчинення кримінального правопорушення було проведено огляд місця дорожньо-транспортної пригоди. В ході проведення огляду було вилученно автомобіль марки «Renault» моделі «Logan» реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , який в подальшому у відповідності до положень ст. 98 КПК України, постановою слідчого визнано речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні.
Враховуючи, що вищевказаний транспортний засіб після вчинення кримінального правопорушення зберіг на собі його сліди, а також сам по собі містить відомості які можуть бути використані як доказ факту чи обставин в ході досудового розслідування кримінального провадження, з метою встановлення ознак кримінального правопорушення, швидкого, повного та неупередженого розслідування вказаного кримінального правопорушення слідчий просить суд накласти арешт на транспортний засіб, а саме на автомобіль марки «Renault» моделі «Logan» реєстраційний номер НОМЕР_1 номер кузова НОМЕР_2 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 належить ОСОБА_5 .
В судове засідання слідчий не зявився, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи.
Власник майна автомобіля марки «Renault» моделі «Logan» в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить рапорт слідчого. Згідно ч.1 ст. 172 КПК України неприбуття власника майна у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.
Перевіривши докази, якими обґрунтовується клопотання, слідчий суддя приходить до наступних висновків.
Відповідно до ч.1 ст. 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160 - 166, 170 - 174 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Одним із таких заходів є арешт майна.
Відповідно до частини 1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Відповідно до вимог ч. ч. 1, 3 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
Згідно ч.2 ст.167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Таким чином арешт може бути накладено на майно у вигляді речей, документів ( в тому числі цінних паперів , грошей (у будь якій валюті готівкою або безготівковому вигляді), на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, корпоративні права.
Згідно положень ч.2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК України) .
Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.
Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5)розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Згідно ч.10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Частиною 11 ст.170 КПК України визначено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення,пересування, передачі майна.
Відповідно до ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу, а відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.
Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенціїз правлюдини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Проте, попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу, і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Як вбачається із змісту клопотання, слідчим СВ Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_3 проводиться досудове розслідування кримінального провадження №0003938 від 09.12.2019 року, попередня правова кваліфікація ч.1 ст.286 КК України в рамках якого просить накласти арешт на автомобіль марки «Renault» моделі «Logan» реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Однак до матеріалів клопотання слідчим додано витяг з ЄРДР де номер кримінального провадження №0003939 за правовою кваліфікацією ч.1 ст.286 КК України. Із змісту витягу з ЄРДР №0003939 долученого до клопотання, вбачається, що 08 грудня 2019 року близько 20 години 34 хвилин водій ОСОБА_8 керуючи автомобілем марки «Форд» моделі «Фієста» реєстраційний номер НОМЕР_4 допустив наїзд на пішоходів ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .
Крім цього, слідчим в обгрунтування необхідності накладення арешту на автомобіль марки «Renault» моделі «Logan» реєстраційний номер НОМЕР_1 , додано до матеріалів клопотання свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 , а також додано постанову про визнання предмету речовим доказом у кримінальному провадженню №0003939, де речовим доказом визнано автомобіль марки Ford Fiesta р.н.з. НОМЕР_4 , а не автомобіль марки «Renault» моделі «Logan» реєстраційний номер НОМЕР_1 на який слідчий просить суд накласти арешт.
За змістом конституційних норм та положень кримінального процесуального законодавства тягар доведеності обґрунтованості тверджень клопотань про необхідність накладення арешту на майно,покладений на органи досудового розслідування,- ініціаторів клопотань та прокурора.
Відповідно до ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу, а відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.
Надані слідчому судді матеріали клопотання не містять жодного обгрунтування необхідності накладення арешту на майно, автомобіль марки «Renault» моделі «Logan» реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Слідчим в клопотанні не зазначено та необгрунтовано, яке відношення має вилучений автомобіль марки «Renault» моделі «Logan» реєстраційний номер НОМЕР_1 , на який просить слідчий накласти арешт, саме до вищезазначеного кримінального провадження №0003939.
Отже достатніх доказів для застосування підстав для арешту майна визначених в п.1 ч.2 ст. 170 КПК України не надано.

У постанові пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (далі - ВССУ) від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» вказано, що відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 Цивільного кодексу України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Згідно зі статтею 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України.
Вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна у спосіб, що може призвести до надмірного обмеження правомірного його володіння, а тим більше встановлення такого обмеження неправомірно, не відповідає приписам статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статей 170, 173 КПК України.
Одже, враховуючи вищевказане, та з огляду на те, що достатніх доказів для застосування підстав для арешту вказаного в клопотанні майна визначених в п.1 ч.2 ст. 170 КПК України не надано, слідчий суддя вважає, що клопотання про накладення арешту на автомобіль марки «Renault» моделі «Logan» реєстраційний номер НОМЕР_1 є необґрунтованим та безпідставним, оскільки особа, що його подала, не довела необхідність такого арешту.
Відповідно до ч.3 ст.173 КПК України відмова у задоволенні клопотання або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі всього тимчасово вилученого майна.
Керуючись ст.ст. 170-173, 372, 395 КПК України, слідчий суддя,-
П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання слідчого у кримінальному провадженні № 0003938 слідчого СВ Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_4 про накладення арешту на майно відмовити.
Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення до Закарпатського Апеляційного суду.

Слідчий суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1