Номер провадження: 11-кп/813/358/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23.12.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуюча суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретарки судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу першого заступника прокурора Одеської області ОСОБА_9 на вирок Київського районного суду м. Одеси від 24.09.2018 у кримінальному провадженні №0002042, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24.07.2018, яким

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Зугдіді, Грузія, громадянина Грузії, грузина, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , тимчасово мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , судимого Київським районним судом м. Одеси 30.08.2018 за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням та встановленням іспитового строку тривалістю 1 (один) рік 6 (шість) місяців,
визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на один рік.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання за цим вироком, більш суворим за вироком Київського районного суду м. Одеси від 30.08.2018, призначено остаточне покарання ОСОБА_10 у виді позбавлення волі строком 1 (один) рік 6 (шість) місяців.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_10 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 1 (один) рік 6 (шість) місяців.
На підставі ч. 1 ст. 76 КК України покладено на засудженого ОСОБА_10 наступні обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Вироком районного суду також вирішено питання щодо речових доказів,-

встановив:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.
Зазначеним вироком суду ОСОБА_7 визнаний винуватим в тому, що він, повторно 24.07.2018 біля 16 години 30 хвилин, знаходячись в приміщені універсаму «Копійка», розташованому за адресою: м. Одеса, вул. Ільфа і Петрова, 39, що належить ТОВ «МОДЕРН-ТРЕЙД», юридична адреса якого: м. Одеса, вул. Болгарська 1, код ЄРДПОУ 40001607, реалізуючи свій злочинний умисел, який виник раптово, направлений на таємне викрадення чужого майна, впевнившись в тому, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно викрав з полиць універсаму «Копійка» цукерки «Raffaello», вартістю 310 гривень, два дезодоранти «Nivea Невидима сила», вартістю 96 гривень, дезодорант «Nivea Невидима чистота», вартістю 41 гривень, антиперспірант «FaMenFreshPulse», вартістю 47 гривень, дезодорант «FaMenFreshDry Квітка лотоса», вартістю 34 гривень, антиперспірант «FaSoftControl Ніжний Аромат», вартістю 41 гривень, дезодорант «Nivea Срібний захист», вартістю 49 гривень, загальною вартістю 619 гривень. Однак довести свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна ОСОБА_7 до кінця не зміг, з причин, що не залежали від його волі, оскільки був затриманий співробітниками служби контролю ТОВ «МОДЕРН-ТРЕЙД», з викраденим майном.
Крім того, обвинувачений ОСОБА_10 , повторно 30.07.2018 біля 00:30 години, знаходячись в універсамі «Копійка», розташованому по проспекту Академіка Глушко, буд. 26 в м. Одесі, маючи корисливий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, з метою особистої наживи, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, викрав з полиць універсаму шампунь «Syoss» 500 мл, VolumeLift об`єм, вартістю 55 гривень, шампунь «Syoss» 500 мл, VolumeLift об`єм, вартістю 55 гривень, шампунь «Syoss» 500 мл., ANTI DANDDRUFF PLATIN CONTROL, вартістю 60 гривень, шампунь «Nivea» 400 мл., HAIR CARE, для чоловіків, сила вугілля, вартістю 58 гривень, шампунь «Elseve» 400 мл., сила аргініну для слабкого волосся, вартістю 58 гривень, бренді «Erisioni» 0,5 л. Х.О., вартістю 185 гривень, загальною вартістю 471 гривень. Однак довести свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна обвинувачений ОСОБА_7 до кінця не зміг, з причин, що не залежали від його волі, оскільки був затриманий співробітниками служби контролю ТОВ «МОДЕРН-ТРЕЙД», з викраденим майном.
Своїми умисними діями, обвинувачений ОСОБА_10 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України закінчений замах, направлений на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинений повторно.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності вини та кваліфікацію дій обвинуваченого, просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання, в зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винуватим та призначити обвинуваченому ОСОБА_10 покарання у виді реального позбавлення волі, вирок Київського районного суду м. Одеси від 30.08.2018 виконувати самостійно.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що, на думку апелянта, районним судом при ухваленні вироку та призначенні покарання не надано належну оцінку обставинам, які характеризують особу обвинуваченого, помилково враховано визнання вини, щире каяття та відсутність матеріальних збитків, що спростовується матеріалами справи. Крім цього, районним судом не повністю враховано такі характеризуючі обвинуваченого обставини, як наявність судимості, відсутність офіційного працевлаштування, відсутність стійких соціальних зв`язків, негативна характеристика та продовження злочинної діяльності, навіть після притягнення його до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, вчиненого 14.04.2018, про що свідчить вчинення ним нових умисних злочинів 24.07.2018 та 30.07.2018.

Позиції учасників судового провадження.
Заслухавши доповідача; думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора; дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Мотиви апеляційного суду.
Розгляд справи судом першої інстанції проведено відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, будь-яких процесуальних порушень застосування судом вказаних вимог закону апеляційним судом не встановлено (а. с. 84).

Доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину та правильність його кваліфікації ніким із учасників судового провадження не оспорюється, а тому апеляційний суд немає підстав для перевірки вироку та доказів в цій частині.

Положеннями ч. 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 2 КК України передбачено, що підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом. Особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Положення ст. 2 КПК України визначають завдання кримінального судочинства, відповідно до яких одне з завдань це забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У відповідності до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно зі ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Статтею 65 КК України передбачено, що суд призначає покарання з урахуванням характеру та ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

З оскарженого вироку вбачається, що суд першої інстанції, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , не в повній мірі дотримався вищевказаних вимог Закону та Конвенції.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції у вироку зазначив, що враховує ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

До обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, суд відніс: визнання вини, щире каяття, відсутність у представників потерпілого вимог матеріального характеру до обвинуваченого (а. с. 84).

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено (а. с. 84).

З огляду на вищенаведене, врахувавши дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який на обліку у психіатра та нарколога не значиться, кається у вчиненому, відсутність матеріальної шкоди, думку представника потерпілого про призначення покарання обвинуваченому не пов`язаного з позбавленням волі, суд першої інстанції дійшов до висновку, що виправлення і перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, внаслідок чого призначив покарання із застосуванням ст. 75 КК України, з іспитовим строком.

Апеляційний суд не погоджується з таким висновком районного суду, оскільки це не в повній мірі відповідає характеру та ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 75 КК України суд, звільняючи засудженого від відбування покарання з випробуванням, повинен ураховувати тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дотримуючись загальних засад призначення покарання, передбачених ст. 65 КК України.

Вирішуючи питання про застосування ст. 75 КК України, суд повинен належним чином досліджувати та оцінювати всі обставини, які мають значення для справи й застосовувати вказаний кримінальний закон лише в тому разі, коли для цього є умови та підстави, про що в судовому рішенні мають бути викладені докладні мотиви.

Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суду необхідно виходити з класифікації злочинів, а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення, зокрема форми вини, мотиву і мети, способу, стадії вчинення, кількості епізодів злочинної діяльності, ролі кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характеру і ступеню тяжкості наслідків, що настали тощо. Ці вимоги закону суд першої інстанції не виконав, а тому апеляційна скарга в цій частині підлягає задоволенню. Крім того, судом першої інстанції не виконані вимоги і щодо співрозмірності призначеного обвинуваченому покарання.

Ухвалюючи вирок, суд першої інстанції не навів достатніх та об`єктивних мотивів щодо обґрунтування свого рішення про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 зі звільненням від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Переглядаючи вирок в межах апеляційної скарги прокурора, апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо можливості призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 із застосуванням ст. 75 КК України, та вважає, що призначене судом покарання не може в повній мірі забезпечити виправлення і перевиховання обвинуваченого.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, за який, відповідно до вимог ст. 68 КК України, санкцією даної норми передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до трьох років (а. с. 84).

Відповідно до вироку районного суду обвинувачений ОСОБА_7 вину визнав, щиро розкаявся у вчиненому, у представників потерпілого відсутні претензії матеріального характеру до обвинуваченого.

Однак, апеляційний суд не може погодитися із зазначеними висновками районного суду, оскільки, згідно до вимог діючого кримінального процесуального законодавства, розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у мотивованих висновках суду при ухваленні вироку. Поряд з цим, у вироку районного суду відсутні мотивовані висновки на підтвердження того, що обвинувачений ОСОБА_7 дійсно, щиро розкаюється у вчиненому злочині.

Щире каяття це певний психічний стан особи винуватого, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї винуватості, розкриттям всіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню завданих збитків чи усуненню заподіяної злочином шкоди, тобто визнання винуватості є складовою частиною щирого каяття особи. Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставин вчиненого злочину, що значно ускладнює розкриття злочину, визнає свою вину лише частково для того щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що визнання вини обвинуваченим пов`язане з тим, що він був затриманий безпосередньо на місці вчинення злочину, та будучи викритим, підтвердив свою вину, також, безпосередньо одразу після вчинення злочину у нього було вилучено майно, викрадене у потерпілого, яке повернуто представнику потерпілого під час досудового розслідування працівниками поліції, а не добровільно видано обвинуваченим (а. с. 3, 81).

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що в діях обвинуваченого ОСОБА_7 відсутнє щире каяття, а відсутність претензій матеріального характеру в потерпілого, не пов`язане з добровільними діями обвинуваченого.

Також у матеріалах кримінального провадження відсутні докази, які б вказували на те, що обвинувачений активно сприяв розкриттю злочину.

При призначенні покарання районним судом не враховано належним чином і та обставина, що обвинувачений має стійку схильність до вчинення умисних корисливих злочинів, про що свідчать матеріали кримінального провадження.

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що 15.04.2018 до ЄРДР внесено відомості за №0001300, за фактом вчинення ОСОБА_11 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України (а. с. 68-69). Крім того, будучи обізнаним, що 27.04.2018 обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні відносно нього направлено до суду для розгляду по суті, обвинувачений ОСОБА_7 повторно 24.07.2018 та 30.07.2018 вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України.

Також, судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання не враховано, що останній є громадянином іншої держави, не одружений, не має утриманців, не працевлаштований, характеризується негативно, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків, а також про відсутність законних джерел доходу на території України (а. с. 60-72).

В матеріалах провадження відсутні дані, які б спростовували вищенаведене, а також такі дані апеляційному суду представлені не були.

Суд першої інстанції не надав належної уваги тому факту, що обвинувачений ОСОБА_7 є громадянином іншої держави, місця проживання та реєстрації на території України не має, що свідчить про неможливість виконання вимог положень ст. ст. 75, 76 КК України (а. с. 64, 66-67).

Під час апеляційного розгляду кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_7 неодноразово не з`являвся в судові засідання апеляційного суду, в зв`язку з чим, апеляційним судом вирішувалось питання про примусовий привід обвинуваченого.

Апеляційний суд не погоджується з висновком районного суду про те, що потерпілий просив призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання не пов`язаного з позбавленням волі.

Так, відповідно до заяви представника потерпілого ОСОБА_12 , останній просив провести судовий розгляд за його відсутності, а покарання просив призначити на розсуд суду (а. с. 14).

З огляду на обставини кримінального правопорушення, ступінь тяжкості вчиненого злочину та даних про особу обвинуваченого, апеляційний суд вважає, що призначене судом першої інстанції покарання в силу своєї м`якості не відповідає його меті, встановленій в ст. 50 КК України, в зв`язку з чим вирок суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку.

На переконання апеляційного суду, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , з урахуванням конкретних обставин вчинення ним злочину, свідчить про високу суспільну небезпеку обвинуваченого, неможливість його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів без реального відбування ним покарання у виді позбавлення волі, в зв`язку з чим, апеляційний суд вважає необхідним призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі, передбачене санкцією ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що вирок суду першої інстанції на підставі п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 409, п. 2 ч. 1 ст. 413, 414 КПК України в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України підлягає скасуванню з ухваленням за правилами п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 420 КПК України апеляційним судом у цій частині свого вироку.

При ухваленні нового вироку щодо ОСОБА_7 , апеляційний суд, у відповідності до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, вищенаведені дані про особу обвинуваченого, встановлені судом першої інстанції та апеляційним судом обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Апеляційний суд приходить до висновку, що враховуючи вищезазначені обставини, необхідно призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі, згідно з вимогами ст. 68 КК України, в межах санкції, передбаченої ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, яке буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, оскільки підстав для застосування при призначенні покарання положень ст. 75 КК України апеляційним судом не встановлено.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Згідно з практикою діючого кримінального процесуального законодавства, передбачено, що, коли особа, щодо якої було застосоване звільнення від відбування покарання з випробуванням, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

В зв`язку з вищевикладеним, апеляційний суд приходить до висновку, що вирок Київського районного суду м. Одеси від 30.08.2018 у кримінальному провадженні №0001300, внесеному до ЄРДР 15.04.2018, відносно ОСОБА_10 , засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, до покарання у виді 1 (одного) року 6 (шести) місяців позбавлення волі. Звільнений на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробування з визначенням іспитового строку на 1 (один) рік 6 (шість) місяців та покладенням обов`язків, передбачених п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, необхідно виконувати самостійно (а. с. 70-72).

На підставі вищевикладеного, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу прокурора частково задовольнити, скасувати оскаржений вирок в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання та ухвалити в цій частині свій вирок.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 409, 413, 414, 420, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,
ухвалив:

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Одеської області ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Київського районного суду м. Одеси від 24.09.2018 у кримінальному провадженні № 0002042, внесеному до ЄРДР 24.07.2018, відносно ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, - скасувати в частині призначеного судом покарання.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , призначити покарання за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

Вирок Київського районного суду м. Одеси від 30.08.2018 у кримінальному провадженні №0001300, внесеному до ЄРДР 15.04.2018, відносно ОСОБА_10 , засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, до покарання у виді 1 (одного) року 6 (шести) місяців позбавлення волі, звільнений на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробування з визначенням іспитового строку на 1 (один) рік 6 (шість) місяців та покладенням обов`язків, передбачених п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, - виконувати самостійно.

Строк виконання вироку вираховувати з 23.12.2019.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок набирає законної сили і підлягає виконанню негайно після його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який тримається під вартою в той самий строк, з дня вручення йому копії вироку.

Копію вироку негайно вручити учасникам судового розгляду.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4