Справа № 991/2273/20
Провадження1-кс/991/2322/20
ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2020 року м.Київ

Вищий антикорупційний суд у складі:
слідчого судді ОСОБА_1
з участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_2
заявниці ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві, в режимі відеоконференції з Вінницьким районним судом Вінницької області, скаргу ОСОБА_4 на бездіяльність уповноваженої особи Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви № 55 від 26.02.2020 про вчинення кримінального правопорушення,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 звернулася до слідчого судді Вищого антикорупційного суду із зазначеною скаргою.
Вимоги скарги мотивує тим, що 27.02.2020 нею через засоби поштового зв`язку направлено до директора Національного антикорупційного бюро України (далі НАБУ) заяву №55 від 26.02.2020 про вчинення кримінального правопорушення, однак в порушення вимог ст. 214 КПК України відомості по вказаній заяві уповноваженою службовою особою НАБУ до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі ЄРДР) внесені не були, чим порушені права заявниці. У зв`язку з чим просить слідчого суддю зобов`язати уповноважену особу НАБУ внести до ЄРДР відомості за її заявою № 55 від 26.02.2020 про вчинення кримінальних правопорушень та розпочати досудове розслідування за її заявою щодо дискримінації за соціальними мотивами громадянки України ОСОБА_4 та інших осіб однієї сім`ї, яким заподіяно істотної шкоди, а також суспільству і державі шляхом вчинення сукупності тяжких закінчених та особливо тяжкого закінченого злочинів проти їх життя і здоров`я, власності, честі і гідності, недоторканості і безпеки, проти трудових та інших прав і свобод людини і громадянина, а також проти громадської безпеки, у сфері службової діяльності з наданням публічних послуг та інші організованими злочинними групами посадових та службових осіб за попередньою змовою Вінницького медичного університету (організатор ректор), Вінницької міської ради, поліції, прокуратури, суду, СБУ, ГПУ та ДБР, що утворили злочинну організацію м. Вінниці, її укриття злочинною групою прокурорів за попередньою змовою та злочинною групою суддів за попередньою змовою Вінницького міського суду - фігуранти 50-ти кримінальних проваджень та умисно злісне не виконання на досудовому слідстві без проведення жодної слідчої дії понад 37-ми ухвал судів, 16 постанов, 15 клопотань в 50-ти кримінальних провадженнях за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст. 255, 256, 364- 367, 382, 396, 356, 375 КК України.
Заявниця ОСОБА_4 в судовому засіданні скаргу підтримала, просила про її задоволення з підстав, наведених у скарзі. Пояснила, що у 2012 році її було незаконно звільнено з посади викладача Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова, при цьому ректором університету були умисно підроблені документи. У зв`язку з цим ОСОБА_4 за захистом своїх прав звернулася до суду у порядку цивільного судочинства, проте їй було відмовлено. Отже її не поновили на роботі та не виплатили їй та її сім`ї соціальну допомогу. Після чого ОСОБА_4 звернулася до суду у кримінальному судочинстві із заявами про вчинення кримінальних правопорушень, за якими органом досудового слідства станом на 26.02.2020 розпочато близько 50 (п`ятдесяти) кримінальних проваджень. По вказаним кримінальним провадженням слідчі дії не проводяться належним чином, кримінальні провадження безпідставно закриваються прокуратурою Вінницької області. Внаслідок чого ОСОБА_4 оскаржує постанови про закриття кримінального провадження, за результатами їх розгляду слідчими суддями приймаються рішення про скасування вказаних постанов, проте ухвали слідчих суддів в подальшому не виконуються. Також зазначила, що голова Вінницького міського суду постановив незаконну ухвалу, до якої вніс завідомо неправдиві відомості, яка пізніше була скасована колегією суддів апеляційного суду Вінницької області. ОСОБА_4 вважає, що вчиненні дії та бездіяльність посадових осіб та службових осіб Вінницького медичного університету, Вінницької міської ради, правоохоронних органів, органів прокуратури, СБУ, ГПУ та суддів, які утворили злочинну організацію м. Вінниці, свідчать про вчинення ряду корупційних злочинів.
Особа, бездіяльність якої оскаржується, в судове засідання не з`явилась. Від представника НАБУ (за довіреністю) до суду надійшли письмові пояснення, в яких представник зазначив, що в заяві ОСОБА_4 №55 від 26.02.2020 (вх. № 204/412-01-юо від 03.03.2020) з приводу можливих неправомірних дій та бездіяльності правоохоронних органів Вінницької області та суду Вінницької області не наведено достатніх об`єктивних даних та конкретних фактів, що можуть свідчити про вчинення кримінального корупційного правопорушення, здійснення досудового розслідування якого віднесено до підслідності детективів НАБУ, у зв`язку з чим вказану заяву листом від 06.03.2020 №11-225/9446 було скеровано для розгляду в межах компетенції до Державного бюро розслідувань та Офісу Генерального прокурора, про що повідомлено заявника. Представник НАБУ просив відмовити в задоволенні скарги повністю та розглядати скаргу без його участі.
Заслухавши заявницю, дослідивши матеріали скарги та додані до неї документи, слідчий суддя дійшов такого висновку.
За змістом ст. 26 КПК України, слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень КПК України, при цьому сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, що визначені КПК України.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, під час досудового розслідування може бути оскаржена бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.
Частиною 1 статті 306 КПК України визначено, що скарги на бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду, а в кримінальних провадженнях щодо злочинів, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, слідчим суддею Вищого антикорупційного суду.
Слідчим суддею встановлено, що 27.02.2020 ОСОБА_4 надіслала до Національного антикорупційного бюро України заяву № 55 від 26.02.2020 про вчинення кримінальних правопорушень, у якій наводить обставини про можливі протиправні діяння чи бездіяльність посадових та службових осіб Вінницького медичного університету, Вінницької міської ради, правоохоронних органів, органів прокуратури, суддів, СБУ, ГПУ та ДБР, що утворили злочинну організацію м. Вінниці, які, на її думку, кваліфікуються за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст. 255, 256, 364 - 367, 382, 396, 356, 375 КК України.
Питання предметної підсудності Вищого антикорупційного суду врегульоване нормами ст. 33-1 КПК України. Частиною 2 статті 33-1 КПК України визначено, що слідчі судді Вищого антикорупційного суду здійснюють судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальних провадженнях щодо злочинів, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду відповідно до частини першої цієї статті, тобто стосовно злочинів, передбачених в примітці статті 45 КК України, статтями 206-2, 209, 211, 366-1 КК України, якщо наявна хоча б одна з умов, передбачених пунктами 1-3 частини п`ятої статті 216 КПК України.
Злочини, передбачені ст. 255, 256, 356, 365, 366, 367, 375, 382, 396 КК України, не належать до переліку злочинів, віднесених законом до предметної підсудності Вищого антикорупційного суду, тому слідчий суддя цього суду не уповноважений на розгляд питання щодо бездіяльності уповноважених осіб НАБУ, яка полягає у невнесенні відомостей про такі кримінальні правопорушення до ЄРДР.
Щодо іншої частини заяви, яка стосується повідомлення про злочин, передбачений ст. 364 КК України, заявниця ОСОБА_4 у своїй заяві вказує на те, що голова Вінницького міського суду та судді Апеляційного суду Вінницької області вчинили умисне кримінальне правопорушення, яке виразилось у зловживанні своєю посадою та використанні свого службового становища, шляхом постановлення завідомо неправосудних ухвал, якими протизаконно затвердили закриття в 6-й раз одне з кримінальних проваджень, у якому не виконано 9 ухвал слідчих суддів, що набрали законної сили, 5 клопотань ОСОБА_4 та 4 постанови слідчих, про що зазначено в ухвалі Апеляційного суду Вінницької області. Також наводить факти про вчинення прокурором Вінницької області умисного кримінального правопорушення, що виразилось у зловживанні своїм службовим становищем з метою приховання злочину слідчої у відповіді від 01.10.2014 № 04/2/2-1706-10.
ОСОБА_4 вважає, що така діяльність вказаних посадових осіб свідчить про вчинення корупційного кримінального правопорушення, передбаченого ст. 364 КК України.
Зі змісту скарги та пояснень у судовому засіданні ОСОБА_4 вбачається, що фактично остання не згодна з тим, що у близько 50-ти кримінальних провадженнях, внесених в Єдиний реєстр досудових розслідувань за її заявами, належним чином не проводяться слідчі дії та прокурорами безпідставно закриваються кримінальні провадження, не виконуються ухвали слідчих суддів, а також з тим, що деякими суддями постановляються неправосудні ухвали в цих кримінальних провадженнях.
Виходячи з цього, слідчий суддя дійшла висновку, що ні у скарзі ОСОБА_4 , ні у заяві № 55 від 26.02.2020 про вчинення кримінальних правопорушень, ні у судовому засіданні ОСОБА_4 не зазначила обставини, що вказували б на вчинення суддями Вінницького міського суду та прокурорами Вінницької області умисних дій з використанням влади чи свого службового становища всупереч інтересам служби, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для себе чи іншої фізичної або юридичної особи, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян або державним чи громадським інтересам, або інтересам юридичних осіб та спричинило тяжкі наслідки, що в свою чергу є умовою для здійснення попередньої правової кваліфікації кримінального правопорушення, передбаченого ст. 364 КК України.
Також у поданій ОСОБА_4 заяві про вчинення кримінального правопорушення не зазначено фактів, які б свідчили про наявність істотної шкоди, що передбачена пунктом 3 примітки до статті 364 КК України, що могла бути завдана заявниці неправомірними діями суддями Вінницького міського суду та прокурорами Вінницької області.
Що стосується суб`єкта кримінального правопорушення суддів, слідчий суддя звертає увагу на наступне.
Відповідно до положень статей 126, 129 Конституції України, статті 48 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання в діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і тягне за собою відповідальність, установлену законом (вказана норма закону визнана конституційною згідно з Рішенням Конституційного Суду № 8-рп/2011 від 12 липня 2011 року).
Таким чином, можливе порушення суддями районних і апеляційних судів норм матеріального або процесуального права як результат суддівської помилки не може кваліфікуватись як кримінальне правопорушення та може бути підставою для притягнення судді до відповідальності. Адже відповідні порушення (у разі їх наявності) усуваються за наслідками перегляду судового рішення вищестоящими судовими інстанціями в апеляційному та касаційному порядках.
Отже, оцінка судових рішень, прийнятих суддями, може бути надана виключно у межах встановленого законодавством процесуального контролю.
Згідно з ч. 1 ст. 214 КПК України, слідчий, прокурор, невідкладно, але не пізніше 24 години після подання заяви, повідомлення про вчинення кримінального правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до ЄРДР та розпочати розслідування. До ЄРДР, зокрема, має бути внесено короткий виклад обставин про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; вказана попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) КК України (ч. 5 ст. 214 КПК України). Досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до ЄРДР, порядок формування та ведення якого затверджується Генеральною прокуратурою України.
Внесення відомостей до ЄРДР врегульовано Положенням про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань (затверджене наказом Генеральної прокуратури України від 06.04.2016 № 139). Згідно з пунктом 1 глави 2 розділу I цього Положення, до реєстру вносяться відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що узгоджується з вимогами п. 4, 5 ч. 5 ст. 214 КПК України.
Згідно з ч. 1 ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно-небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого Кримінальним кодексом України. Злочином є передбачене КК України суспільно-небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину. Склад злочину це сукупність юридичних ознак (об`єктивних і суб`єктивних), що визначають вчинене суспільно небезпечне діяння як конкретний злочин, передбачений кримінальним законом. Об`єктивними ознаками складу злочину є об`єкт і об`єктивна сторона, суб`єктивними суб`єкт і суб`єктивна сторона.
Системний аналіз вищезазначених положень закону дає підстави для висновку, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять відомості про кримінальне правопорушення.
Підставами вважати заяву чи повідомлення саме заявою про кримінальне правопорушення є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про наявність ознак злочину. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність конкретної події (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення), яка вказує на ознаки якого-небудь кримінального правопорушення, передбаченого Кримінальним кодексом України. Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до ЄРДР.
Зі змісту ст. 214 КПК України вбачається, що повноваженням щодо оцінки відомостей, наведених у заяві чи повідомлені, як таких, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наділені слідчий (детектив), прокурор.
Наведені у заяві ОСОБА_4 обставини про вчинення кримінальних правопорушень, за своїм змістом та суттю є висловленням незгоди з прийнятими рішеннями суддів районних і апеляційних судів та не містять даних про вчинення вказаними посадовими особами корупційних кримінальних правопорушень, тому відомості за ст. 364 КК України щодо вищевказаних осіб не підлягають внесенню до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Лише саме припущення ОСОБА_4 з приводу того, що прокурор Вінницької області, зловживаючи своїм службовим становищем, покриває злочини слідчої, не може бути підставою для внесення відомостей до ЄРДР щодо вищевказаної особи за ст. 364 КК України .
Отже, слідчий суддя, розглянувши скаргу в межах питань, які були винесені на його розгляд заявницею, та перевіривши надані в обґрунтування цих питань документи, з урахуванням наведеного вище, дійшла висновку, що скарга є необґрунтованою і такою, що не підлягає задоволенню.
Керуючись статтями 303, 304, 306, 307, 309, 395 КПК України,
ПОСТАНОВИВ:
Скаргу ОСОБА_4 на бездіяльність уповноваженої особи Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви № 55 від 26.02.2020 про вчинення кримінального правопорушення залишити без задоволення.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1