Справа № 522/3442/20
Провадження по справі № 1-кс/522/3942/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.03.2020 року місто Одеса
Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , адвоката ОСОБА_3 , розглянувши у судовому засіданні клопотання адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна,-

У С Т А Н О В И В:

Адвокат ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді Приморського районного суду міста Одеси із клопотанням в порядку ст.174 КПК України про скасування арешту майна, а саме з житлового будинку, за адресою: АДРЕСА_1 , накладений постановою слідчого СВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_7 № 31/4- від 31 травня 2012 року.

В обґрунтування своїх вимог заявник посилалась на наступне.

Право власності на вказаний житловий будинок набуто на підставі договору іпотеки від 09.09.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_8 та зареєстрованого в реєстрі за номером №1816, та договорів про відступлення прав за іпотечним договором від 30.03.2018 року, посвідчених приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_9 , зареєстрованих в реєстрі за № 232, 233, 234.

Право власності ОСОБА_5 зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно згідно Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора Комунального підприємства "Реєстрація нерухомості та бізнесу" ОСОБА_10 (Номер запису про право власності: 26260012, Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру речових прав власності на нерухоме майно щодо зазначеного об`єкта нерухомого майна (реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна 000) міститься інформація про арешт, накладений постановою слідчого СВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_7 про накладення арешту № 31/4- від 31 травня 2012 року (номер запису про обтяження 26260355, реєстраційний номер обтяження: 12609656 від 12.06.2012), що обмежує та порушує права власника ОСОБА_5 щодо вільного володіння та розпорядження належним майном.

ОСОБА_5 не є учасником (стороною) будь-якого кримінального провадження (кримінальної справи). Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна не містить номера кримінальної справи в межах якої слідчим СВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_7 винесено постанову про накладення арешту № 31/4- від 31 травня 2012 року, сама установа - ОМУ ГУМВС України в Одеській області, з 12.11.2015 року перебуває в стані припинення.

Згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 27 березня 2019 року у справі № 202/1452/18, провадження № 14-559цс18, у разі, якщо арешт на майно накладено у порядку, передбаченому КПК України,особа, яка вважає, що такими діями порушено її право власності, навіть за умови, що вона не є учасником кримінального провадження, має право оскаржити такі дії та звернутися до суду про скасування арешту лише у порядку кримінального судочинства. І такий порядок захисту прямо передбачений нормами КПК України і є ефективним.

Такий висновок узгоджується з правовими позиціями, висловленими Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 24 квітня 2018 року у справі № 202/5044/17 (провадження № 14-119цс18), від 28 листопада 2018 року у справі № 636/959/16-ц (провадження № 14-366цс18) та від 12 грудня 2018 року у справі № 640/17552/16-ц (провадження № 14-418цс18).
Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування майном. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Тобто, перебування майна під арештом допускається відповідно до закону лише протягом певного часу та за наявності визначених законом підстав. Арешт майна має тимчасовий характер, і його максимально можлива тривалість обмежена часовими рамками досудового розслідування та/або судового розгляду до прийняття процесуального рішення, яким закінчується кримінальне провадження. За змістом ч.3 ст.174 КПК, у разі закриття кримінального провадження на стадії досудового розслідування одночасно з винесенням відповідної постанови прокурор зобов`язаний скасувати арешт майна, якщо воно не підлягає спеціальній конфіскації. Зазначена норма процесуального права є аналогічною наведеній у ч.1 ст.214 КПК 1960 року.

Зважаючи на тривалість перебування майна під арештом (близько 8 років), ліквідацію органу, яким здійснено накладання арешту, невчинення державними органами дій щодо скасування арешту з майна, коли в цьому відпала потреба та припинили існувати підстави для перебування майна під арештом є підставами для задоволення клопотання, адвокат ОСОБА_4 просив скасувати зазначений арешт.

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_4 підтримав подане клопотання, просив його задовольнити.

Прокурор в судове засідання не з`явився.

Розглянувши клопотання, заслухавши думку адвоката, який просив його задовольнити, приходжу до висновку, що клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому КПК України порядку.
Статтею 174 КПК України передбачено право підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника, іншого власника або володільця майна, які не були присутні при розгляді клопотання про арешт майна, заявити клопотання про скасування арешту повністю або частково.

З клопотання адвоката ОСОБА_4 вбачається, що постановою слідчого СВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_7 від 31 травня 2012 року накладено арешт на житловий будинок, за адресою: АДРЕСА_1 ,

Право власності на вказаний житловий будинок набуто на підставі договору іпотеки від 09.09.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_8 та зареєстрованого в реєстрі за номером №1816, та договорів про відступлення прав за іпотечним договором від 30.03.2018 року, посвідчених приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_9 , зареєстрованих в реєстрі за № 232, 233, 234.

Право власності ОСОБА_5 зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно згідно Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора Комунального підприємства "Реєстрація нерухомості та бізнесу" ОСОБА_10 (Номер запису про право власності: 26260012, Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000).

ОСОБА_5 не є учасником (стороною) будь-якого кримінального провадження (кримінальної справи). Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна не містить номера кримінальної справи в межах якої слідчим СВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_7 винесено постанову про накладення арешту № 31/4- від 31 травня 2012 року, сама установа - ОМУ ГУМВС України в Одеській області, з 12.11.2015 року перебуває в стані припинення.

Створені умови тягнуть за собою порушення прав і законних інтересів власника майна, що суперечить положенням ст. 41 Конституції України.
Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР,зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях в тому числі щодо України констатував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Основною метою ст. 1 Першого протоколу до конвенції є запобігання свавільному захопленню власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому ЄСПЛ постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (рішення у справах Sperrong and Lonnroth v Sweden» від 23.09.82, «Новоселецький проти України» від 11.03.2003, «Федоренко проти України» від 1.06.2006).

Зважаючи на тривалість перебування майна під арештом (близько 8 років), ліквідацію органу, яким здійснено накладання арешту, невчинення державними органами дій щодо скасування арешту з майна, коли в цьому відпала потреба та припинили існувати підстави для перебування майна під арештом є підставами для задоволення клопотання.

Керуючись ст. 167-174 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

Клопотання адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна, - задовольнити.

Скасувати арешт з житлового будинку, за адресою: АДРЕСА_1 , накладений постановою слідчого СВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_7 № 31/4- від 31 травня 2012 року (реєстраційний номер обтяження 26260355) та виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна запис про обтяження цього майна (номер запису про обтяження 26260355, реєстраційний номер обтяження: 12609656 від 12.06.2012).
Копію ухвали направити для виконання до Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради ( м.Одеса, вул. Черняховського,6).
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя:
12.03.2020