ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/83/20 Справа № 202/8679/19 Суддя у 1-й інстанції - Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_1
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

підозрюваного ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , який дії в інтересах ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 31 грудня 2019 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нікополь, Дніпропетровської області, громадянина України, з вищою освітою, неодруженого, не працевлаштованого, раніше не судимого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.286 КК України, -

ВСТАНОВИЛА :
Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 31 грудня 2019 року задоволено клопотання слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області, погоджене прокурором відділу прокуратури Дніпропетровської області та застосовано до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 18 години 59 хвилин 26 лютого 2020 року.
Слідчий суддя, в обґрунтування свого рішення зазначив, що прокурором під час розгляду клопотання надано достатньо матеріалів (доказів), які є достатніми для переконання, та з врахуванням сукупності викладених обставин, даних про особу підозрюваного, враховуючи тяжкість злочину, у вчинені якого підозрюється ОСОБА_6 та одночасної потреби у проведенні слідчих (розшукових) дій, спрямованих на встановлення всіх обставин кримінального правопорушення, для забезпечення належного виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, єдиним запобіжним заходом, який надасть можливість запобігти усім вищевказаним ризикам, є запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час.

В обґрунтування своїх доводів зазначає, що стороною обвинувачення до суду було надано клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, складене слідчим ОСОБА_8 , а не ОСОБА_8 , як зазначено в ухвалі суду, до матеріалів, які надавались разом з клопотанням до суду та були вручені ОСОБА_6 30.12.2019 року, не надавались повідомлення про підозру та протокол затримання ОСОБА_6 в порядку ст. 208 КПК України, а тому ці документи не досліджувались при судовому розгляді слідчим суддею до виходу в нарадчу кімнату. Лише потім, суддя знову повернувся до судової зали та запитав у сторони обвинувачення, а чи є в них повідомлення про підозру та протокол затримання та просив, щоб вони надали йому копії цих документів.

Вказує, що у ОСОБА_6 жоден з ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, відсутній, так як він від органів досудового розслідування не переховується, а також, не може знищити, сховати чи спотворити будь-яку із речей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Будь-яких доказів про те, що ОСОБА_6 може незаконно впливати на потерпілих чи свідків або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином у сторони обвинувачення не має і такі докази слідчому судді не надавались.

Також зазначає, що судове провадження було здійснено за відсутності потерпілого, належним чином не повідомлено про дату, час і місце судового засідання, чим допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Також вказує, що враховуючи позитивні характеристики ОСОБА_6 за місцем проживання та місцем його колишньої роботи, його міцні соціальні зв`язки, реальні наміри на відшкодування матеріальної шкоди потерпілому, вважає, що запобіжний захід домашній арешт в нічний час, буде достатнім для забезпечення належної поведінки підозрюваного.

Заслухавши доповідь судді, думку підозрюваного ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, доводи прокурора, який вважав за необхідне залишити ухвалу слідчого судді без змін, а скаргу без задоволення, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Так, згідно п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України застосування запобіжного заходу є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Згідно ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років - виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що перебуваючи на волі, ця особа може переховуватися від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджати кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.
Колегія суддів вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчого слідчим суддею дотримані належним чином, а доводи захисника, викладені в апеляційній скарзі та в судовому засіданні є безпідставними.

Так, колегія суддів вважає, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, зважаючи на наступне.

Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 року у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 року у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

Як вбачається з наданих матеріалів, обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, підтверджується документами, долученими до клопотання.

Наявність щодо ОСОБА_6 підозри у вчиненні інкримінованого йому злочину, є достатньо обґрунтованою для вирішення питання про застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема у розумінні практики ЄСПЛ тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Слідчий суддя належним чином врахував те, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України є реальними та обґрунтованими, оскільки ОСОБА_6 може переховуватися від органів досудового розслідування та незаконно впливати на потерпілих та свідків.

Крім того, слідчий суддя, з врахуванням сукупності викладених обставин, даних про особу підозрюваного, враховуючи тяжкість злочину, у вчинені якого підозрюється ОСОБА_6 та одночасної потреби у проведенні слідчих (розшукових) дій, спрямованих на встановлення всіх обставин кримінального правопорушення, для забезпечення належного виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, правильно прийшов до висновку, що єдиним запобіжним заходом, який надасть можливість запобігти усім вищевказаним ризикам, є запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Що стосується доводів апелянта про те, що стороною обвинувачення до суду було надано клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, складене слідчим ОСОБА_8 , а не ОСОБА_8 , то апеляційний суд вважає це технічною опискою.

Доводи про те, що до матеріалів, які надавались разом з клопотанням до суду та були вручені ОСОБА_6 30.12.2019 року, не надавались повідомлення про підозру та протокол затримання ОСОБА_6 в порядку ст. 208 КПК України, а тому ці документи не досліджувались при судовому розгляді слідчим суддею до виходу в нарадчу кімнату, не заслуговують на увагу, оскільки стороною обвинувачення було долучено дані документи в судовому засіданні, копію протоколу затримання та повідомлення про підозру було вручено до дня судового засідання, а оцінку зазначеним документам разом з іншими документами, долученими до клопотання, було зроблено слідчим суддею у нарадчій кімнаті.

Також доводи про те, що розгляд клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою було проведено без виклику потерпілого не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до ст. 193 КПК України клопотання про застосування запобіжного заходу здійснюється за участю прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, його захисника, крім випадків, передбачених частиною шостою цієї статті.

Інші доводи викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а натомість спростовуються наданими матеріалами в повному обсязі, у зв`язку з чим є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Отже, з урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції про обрання підозрюваному ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою цілком правильним і обґрунтованим та не знаходить підстав для його зміни на даному етапі досудового розслідування на інший запобіжний захід.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який дії в інтересах ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 31 грудня 2019 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: