Провадження №11-кп/801/1394/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 грудня 2019 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:
головуючого-судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали клопотання про звільнення від покарання за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 та апеляційною скаргою зі змінами до доповненнями захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 29.10.2019р., якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_6 про його умовно-дострокове звільнення,

за участю прокурора ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_7

В С Т А Н О В И В:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшло клопотання засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_6 , засудженого вироком Херсонського обласного суду від 15.05.2000 року, зміненого ухвалою Верховного суду України від 18.07.2000 року, за ст. ст. 93 п.п «б», «г», 17, 222 ч. 1, 42 КК України (в редакції 1960 року) до покарання у виді довічного позбавлення волі, про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Клопотання мотивоване тим, що були внесені зміни до ст. 64 та ст. 68 КК України, а тому необхідно привести у відповідність вирок Херсонського обласного суду від 15.05.2000 року, яким він засуджений. Окрім того, засуджений вважає, що закінчився строк давності виконання обвинувального вироку, оскільки він з дня набрання вироком законної сили відбув 19 років позбавлення волі та його перебування у місцях відбування покарання суперечить ст. 62 Конституції України, Загальній декларації прав людини, Міжнародному пакту про громадські та політичні права, а також Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а тому просив звільнити його від відбування покарання за вироком Херсонського обласного суду від 15.05.2000 року, зміненого ухвалою Верховного суду України від 18.07.2000 року.

Суд першої інстанції заслухавши думку учасників судового процесу та дослідивши матеріали особової справи засудженого відмовив у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 , так як його засуджено вироком Херсонського обласного суду від 15.05.2000 року за ст. ст. 93 п. п «б», «г», ч.1 ст. 222, 42 КК України (в редакції 1960 року) до покарання у виді довічного позбавлення волі.
Ухвалою судової колегії по кримінальних справах Верховного Суду України від 18.07.2000 року вирок Херсонського обласного суду від 15.05.2000 року в частині засудження ОСОБА_6 за придбання, зберігання, носіння та збут зброї змінено. Перекваліфіковано його дії з ч.1 ст. 222 на ст.17, ч. 1 ст. 222 КК України і призначено ОСОБА_6 покарання у виді 2 років позбавлення волі. Засуджено ОСОБА_6 за сукупністю злочинів, передбачених ст. 93 п. б,г, ст. 17, ч.1 ст. 222 КК України до довічного позбавлення волі.
Призначене вироком Херсонського обласного суду від 15.05.2000 року, змінене ухвалою судової колегії по кримінальних справах Верховного Суду України від 18.07.2000 року відносно ОСОБА_6 покарання у вигляді довічного позбавлення волі, відповідає положенням та нормам КК України, які діяли на момент вчинення ним злочинів.
Наразі чинне кримінальне законодавство України, зокрема, стаття 81 КК України передбачає можливість умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання з посиланням на строковий критерій визначення підстав для їх застосування, однак засудженим до довічного позбавлення волі законодавством передбачено подання клопотання про їх помилування після відбуття ними не менше двадцяти років призначеного покарання, інше законодавством України не передбачено.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу суду та звільнити його з під варти, оскільки він засуджений незаконно, так як не вчиняв злочин, справа щодо нього була сфабрикована, а покарання йому мало бути призначене на строк не більше 25 років позбавлення волі, яке він вже відбув, враховуючи положення ч. 5 ст. 72 КК України, так як довічне позбавлення волі призначається лише в разі вчинення злочинів проти миру та безпеки людства.

Захисник ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_6 в своїй апеляційній скарзі зі змінами до доповненнями просить скасувати ухвалу та постановити нову ухвалу, якою звільнити ОСОБА_6 від покарання у виді довічного позбавлення волі умовно-достроково, оскільки ОСОБА_6 відбув 29,5 років ув`язнення, своєю поведінкою довів своє виправлення, а тому враховуючи практику Європейського суду з прав людини, суд не має права відмовляти в задоволенні клопотання засудженого, ґрунтуючись на вимогах чинного законодавства, яке не передбачає заміну довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням або умовно-дострокове звільнення від відбування такого покарання.

Заслухавши доповідь судді, захисника ОСОБА_7 , який підтримав свою апеляційну скаргу та засудженого ОСОБА_6 з мотивів, зазначених в них та просить їх задовільнити, прокурора, який просить судове рішення залишити без змін, перевіривши матеріали провадження апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 та засудженого ОСОБА_6 задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

За матеріалами провадження ОСОБА_6 засуджений вироком Херсонського обласного суду від 15.05.2000 року за ст. ст. 93 п. п «б», «г», ч.1 ст. 222, 42 КК України (в редакції 1960 року) до покарання у виді довічного позбавлення волі.
Ухвалою судової колегії по кримінальних справах Верховного Суду України від 18.07.2000 року вирок Херсонського обласного суду від 15.05.2000 року в частині засудження ОСОБА_6 за придбання, зберігання, носіння та збут зброї змінено. Перекваліфіковано його дії з ч.1 ст. 222 на ст.17, ч. 1 ст. 222 КК України і призначено ОСОБА_6 покарання у виді 2 років позбавлення волі. Засуджено ОСОБА_6 за сукупністю злочинів, передбачених ст. 93 п. б, г, ст. 17, ч. 1 ст. 222 КК України до довічного позбавлення волі.

За змістом поданого ОСОБА_6 клопотання, останній висуває вимоги про те, що призначене йому покарання у вигляді довічного позбавлення волі, як воно визначено законодавством України та практикою його застосування, не відповідає вимогам закону, договорам ратифікованим Україною, Конституції України, оскільки він відбув достатній строк для його умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, а також був незаконно засудженим.

Згідно з положеннями ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

У пунктах 3 та 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким", роз`яснено, що відповідно до ч. 1 ст. 81 КК умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може застосовуватись до осіб, які відбувають покарання у виді виправних робіт, обмеження або позбавлення волі на певний строк, а також до військовослужбовців, які засуджені до службових обмежень чи тримання в дисциплінарному батальйоні. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ч. 1 ст. 82 КК може застосовуватися до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі на певний строк.

Положеннями статті 51 КК України передбачено як окремі види покарань за вчинення злочинів, позбавлення волі на певний строк та довічне позбавлення волі.

Таким чином, зі змісту положення ст. 81 КК України вбачається, що законодавством не передбачено застосування наведених норм до осіб, які відбувають покарання у виді довічного позбавлення волі.

Підстави для застосування положень ч. 3 ст. 74 КК України відсутні.

З огляду на посилання апелянтів на порушення права ОСОБА_6 з підстав неврахування практики Європейського суду з прав людини, суд звертає увагу, що це питання перебуває у площині законодавчого врегулювання.

Разом з тим, за нормами діючого законодавства механізму умовно-дострокового звільнення стосовно засуджених до довічного позбавлення волі не передбачено.

Однак, законодавством передбачений інститут помилування. Так, ч. 1 ст. 87 КК України встановлена можливість здійснення Президентом України помилування стосовно індивідуально визначеної особи.

Згідно з ч. 2 ст. 87 КК України актом про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років, а згідно ч. 7 ст. 151 КВК України засудженим до довічного позбавлення волі може бути подано клопотання про його помилування після відбуття ним не менше 20 років призначеного покарання.

Таким чином, КК України передбачено можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням шляхом помилування засудженого, інших правових підстав законодавством не передбачено.

У зв`язку з наведеним апеляційний суд приходить до думки про обґрунтованість висновку суду першої інстанції, що можливість умовно-дострокового звільнення поширюється лише на покарання у виді позбавлення волі на певний строк і до покарання у виді довічного позбавлення волі на теперішній час з урахуванням діючого законодавства не може бути застосована.

Що стосується доводів засудженого ОСОБА_6 про незаконне засудження його по сфабрикованим матеріалам, то апеляційний суд не має повноважень для перегляду рішень, якими ОСОБА_6 був засуджений, та розглядає лише питання, які вирішуються судом під час виконання вироків.

Ніяких порушень норм матеріального та процесуального законодавства судом першої інстанції при прийнятті рішення по розгляду клопотання засудженого апеляційний суд не вбачає, а тому підстав для скасування ухвали суду та звільнення засудженого ОСОБА_6 від відбування покарання не має.

На підставі викладеного та керуючись ст. 407, 419, 537, 539 КПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 та апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 зі змінами та доповненнями залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 29.10.2019р. про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення засудженого без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Згідно з оригіналом
Суддя