Справа № 368/1397/19
Провадження № 1-в/368/4/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" лютого 2020 р. Кагарлицький районний суд Київської області

В складі:
Головуючий - суддя ОСОБА_1
При секретарі: ОСОБА_2

З участю учасників процесу:
прокурор: ОСОБА_3
ОСОБА_4
представник ВК : ОСОБА_5
засуджений: ОСОБА_6
представник колективу: ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кагарлику:
- подання Начальника Державної установи «Кагарлицька виправна колонія (№115)» підполковника внутрішньої служби ОСОБА_8 , погоджене з головою спостережної комісії при Кагарлицькій райдерадміністрації в Київській області ОСОБА_9 , про застосування до засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ватутіне Черкаської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , -
- засудженого:
- 14 червня 2018 року Бориспільським міськрайонним судом Київської області за скоєння злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено основне покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки, та додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки, -
- який з 14.06.2018 року утримувався в ДУ «Київський СІЗО», та з 27.09.2018 року відбуває покарання у виді позбавлення волі у Державній установі «Кагарлицька виправна колонія (№115)», положення ст. 82 КК України, - про заміну засудженому невідбутої частини призначеного судом основного покарання у виді позбавлення волі, - більш м`яким, -
- клопотання засудженого ОСОБА_6 про застосування до нього пільги, яка передбачена ст. 82 КК України, - а саме, - заміну невідбутої частини основного покарання більш м`яким, а саме, на виправні роботи, суд, -

В С Т А Н О В И В :

12.11.2019 року на адресу Кагарлицького районного суду надійшло кримінальне провадження за поданням Начальника Державної установи «Кагарлицька виправна колонія (№115)» підполковника внутрішньої служби ОСОБА_8 , погоджене з головою спостережної комісії при Кагарлицькій райдерадміністрації в Київській області ОСОБА_9 , про застосування до засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ватутіне Черкаської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , -
- засудженого:
- 14 червня 2018 року Бориспільським міськрайонним судом Київської області за скоєння злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено основне покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки, та додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки, -
- який з 14.06.2018 року утримувався в ДУ «Київський СІЗО», та з 27.09.2018 року відбуває покарання у виді позбавлення волі у Державній установі «Кагарлицька виправна колонія (№115)», положення ст. 82 КК України, - про заміну засудженому невідбутої частини призначеного судом основного покарання у виді позбавлення волі, - більш м`яким.
В поданні адміністрація державної установи «Кагарлицька виправна колонія (№115)» та спостережна комісія при Кагарлицькій райдержадміністрації Київської області клопочуться перед Кагарлицьким районним судом Київської області про заміну невідбутої частини основного покарання більш м`яким без скасування додаткової міри покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами засудженому ОСОБА_6
12.11.2019 року автоматизованою системою документообігу суду на підставі ч. 3 ст. 35 КПК України для розгляду даного провадження був визначений суддя Кагарлицького районного суду ОСОБА_1

09.01.2020 року Кагарлицьким районним судом на підставі ст. 336, ч. 2 ст. 369, 370, 372, 376 КПК України винесено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено судове засідання по даному кримінальному провадженні, дистанційне, в режимі відеоконференції з Державною установою Кагарлицька виправна колонія № 115 на 10 год. 00 хв. 21.01.2020 року.
В судовому засіданні, яке відбулося 21.02.2020 року, засуджений ОСОБА_6 подання установи виконання покарань підтримав, та заявив клопотання про заміну йому основного призначеного покарання з позбавлення волі на більш м`який вид покарання, а саме, - на виправні роботи.
Своє клопотання засуджений ОСОБА_6 обгрунтував тим, що своєю поведінкою та відношенням до праці довів ту обставину, що він заслуговує на пільгу, яка передбачена ст. 82 КК України.
Вважає, що за час відбування покарання він своєю поведінкою та сумлінним ставленням до праці довів факт свого виправлення та перевиховання, а тому заслуговує на застосування до нього пільги, яка передбачена ст. 82 КК України, зокрема, - заміни покарання у виді позбавлення волі на більш м`яке, - виправні роботи.
На запитання суду щодо тієї обставини, що він скоїв новий злочин, в той час як перебував на іспитовому строці за вчинення аналогічного злочину, пояснив, - вважає це нормальним явищем, адже він водій, а тому професія водія передбачає такі ризики, як вчинення дорожньо транспортних пригод.
В судовому засіданні, яке відбулося 21.01.2020 року, представник трудового колективу ТОВ «КУПАВА ГРУП», - ОСОБА_7 подання установи покарань, - підтримала, та підтримала клопотання засудженого ОСОБА_6 .
Зазначила, що засуджений ОСОБА_6 є її знайомим.
Працевлаштування засудженого ОСОБА_6 на ТОВ «КУПАВА ГРУП» гарантоване, щодо заробітної плати, - вона буде виплачуватися в розмірі мінімальної заробітної плати на перших порах роботи ОСОБА_6 , а потім буде збільшуватися.
В судовому засіданні, яке відбулося 21.02.2020 року, представник Державної установи Кагарлицька виправна колонія № 115 ОСОБА_5 підтримав подання установи виконання покарань щодо заміни засудженому ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на більш м`яке, що стосується заміни основного покарання у виді позбавлення волі на більш м`яке, - виправні роботи (як клопоче засуджений), то вирішення даного питання поклав на розсуд суду.
В судовому засіданні, яке відбулося 21.02.2020 року, прокурор Кагарлицької місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_4 заперечував проти клопотання засудженого ОСОБА_6 про застосування до нього положень ст. 82 КК України, - заміна основного призначеного покарання більш м`яким, зокрема, на виправні роботи.
Своє заперечення прокурор ОСОБА_4 обгрунтовував тим, що необхідною умовою для застосування пільги, яка передбачена ст. 82 КК України, - заміна призначеного покарання більш м`яким є те, що засуджений своєю поведінкою та добросовісним відношенням до праці під час відбування покарання повинен довести, що він остаточно став на шлях виправлення та перевиховання.
Проте, з огляду на характеризуючі дані, які надані установою виконання покарань у відношенні засудженого ОСОБА_6 не можна остаточно зробити висновок, що засуджений по місцю відбування покарання характеризується позитивно, що не може свідчити про ту обставину, що засуджений став на шлях виправлення та перевиховання, що, на його думку, виключає застосування до засудженого ОСОБА_6 положення ст. 82 КК України, - заміна покарання більш м`яким, а саме, - на виправні роботи.
Суд, розглянувши поданні установи виконання покарань, вислухавши клопотання засудженого ОСОБА_6 , вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження, приходить до висновку щодо відмови у задоволенні подання установи виконання покарань та клопотання засудженого ОСОБА_6 щодо застосування до нього положень ст. 82 КК України, - а саме заміни призначеного основного покарання з позбавлення волі на виправні роботи, обгрунтовуючи своє рішення наступним.
Фактичні обставини справи, встановлені в судовому засіданні, та застосування до них норм матеріального та процесуального права.
Так, що стосується задоволення клопотання засудженого ОСОБА_6 щодо застосування до нього більш м`якого покарання у виді виправних робіт, то в задоволенні клопотання слід відмовити, так як, на думку суду, засуджений ОСОБА_6 не повністю підпадає під положення ст.. 82 КК України, - заміна невідбутої частини покарання більш м`яким.
Крім того, суд наголошує на тій обставині, що призначення більш м`якого виду покарання засудженому є пільгою засудженого, який повинен своєю позитивною поведінкою довести ту обставину, що він заслуговує на застосування до нього більш м`якого покарання, тим паче у виді виправних робіт, як того просив засуджений.
Так, вищевказану пільгу засуджений повинен отримати лише після виконання вимог, які прямо та чітко зазначені в ч. 3 ст. 82 КК України, де, зокрема, зазначено, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення та перевиховання, причому, суд враховуює співмірність наслідків, які настали внаслідок скоєння злочину, - терміну відбутого покарання у виді позбавлення волі.
Що стосується фактичних обставин справи, то судом в судовому засіданні встановлено, що:
- ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Ватутіне Черкаської області, громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , -
- раніше був засуджений 11.12.2017 року Києво Святошинським районним судом Київської області за скоєння злочину, який передбачено ч. 2 ст. 286 КК України, та, відповідно, йому було призначено основне покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування реального покарання та призначено іспитовий термін строком на 2 (два) роки, без призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування траснпортними засобами.
Згідно резолютивної частини ОСОБА_10 04.05.2016 року вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.
Грубе порушення правил дорожнього руху мало вираз у томму, що ОСОБА_6 виїхав на перехрестя на забороняючий сигнал світлофору, чим грубо порушив п.п. 1.5., 2.3., 8.10 «Правил дорожнього руху України».
- Згідно ухвали колегії суддів судової палити з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області від 06 березня 2018 року апеляційну скаргу Приватного акціонерног товариства «Страхова компанія «Вусо» залешена без задоволення, вирок Києво Святошинського районного суду Київської області від 11 грудня 2017 року щодо ОСОБА_6 в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_11 залишено без змін.
Відповідно, вирок Києво Святошинського суду м. Києва від 11.12.2017 року у відношенні ОСОБА_6 набрав законної сили 06.03.2018 року;
- по даній справі засуджений 14 червня 2018 року Бориспільським міськрайонним судом Київської області за скоєння злочину, який передбачено ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, та додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки.
Що стосується вироку Києво Святошинського районного суду від 11.12.2017 року, - прийнято рішення виконувати його самостійно.
Вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 червня 2018 року набрав законної сили 17 липня 2018 року.
Засуджений ОСОБА_6 з 14.06.2018 року утримувався в ДУ «Київський СІЗО».

Початок строку покарання: «14» червня 2018 року.
Кінець строку покарання: «14» червня 2022 року.
1/3 строку покарання: «14» жовтня 2019 року.

В Державну установу «Кагарлицька виправна колонія (115)» прибув ДУ із «Київський СІЗО», де утримувався з 14.06.2018 року, де за час перебування в даній установі дисциплінарних стягнень та заохочень не мав.
По прибуттю в ДУ «КВК (№115») «27» вересня 2018 року працевлаштований робітником в їдальні установи.
До праці відносився добре, завдану роботу виконував добросовісно, за час відбуття покарання в установі виконання покарань характеризується позитивно, заходи виховної спрямованості відвідує регулярно, реагує на них правильно, за час відбування покарання п`ять раз заохочувався керівництвом установи за добросовісне відношення до праці та зразкову поведінку, дисциплінарних стягнень не має.

Так, за час відбування покарання засуджений ОСОБА_6 має:

З а о х о ч е н н я

1. 10.01.2019 р. За добросовісне відношення до праці в їдальні Подяка Начальник ВК
установи.

2. 04.04.2019 р. За добросовісне відношення до праці в їдальні Подяка Начальник ВК
установи.

3. 01.07.2019 р. За добросовісне відношення до праці в їдальні Подяка Начальник ВК
установи.

4. 03.10.2019 р. За добросовісне відношення до праці в їдальні Подяка Начальник ВК
установи.

5. 09.01.2020 р. За виконання покладених обов`язків та Подяка Начальник ВК
за дотримання правил трудового розпорядку
і вимог безпеки праці.

С т я г н е н н я

За час відбування покарання засуджений ОСОБА_6 стягнень, в тому числі знятих чи погашених в установленому законом порядку, - не має.

Відповідно, суд вважає, що засуджений ОСОБА_6 на даному етапі ще не заслуговує на застосування заміни не відбутої частини покарання більш м`яким згідно ст. 82 КК України, зокрема, - заміни виду покарання у виді позбавлення волі на виправні роботи.
Суд при вирішенні даного питання керувався нормами як матеріального, так і процесуального права.
Що стосується норм матеріального права, то суд керувався наступним.
Так, згідно ст.. 82 КК України:
1. Особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині КК України для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.
2. У разі заміни невідбутої частини основного покарання більш м`яким засудженого може бути звільнено також і від додаткового покарання у виді позбавлення права займати певні посади чи займатися певною діяльністю.
3. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.
Як видно з матеріалів кримінального провадження, засуджений ОСОБА_6 на думку прокурора, ще не став на шлях виправлення, з огляду на фактичні обставини справи, які судом будуть наведені нижче.
Так, суд, при вирішенні клопотання засудженого про заміну йому покарання більш м`яким, враховує висновок установи виконання покарань, в якій відбуває покарання у виді позбавлення волі засуджений ОСОБА_6 , а також матеріали кримінального провадження, зокрема, - вироки суду у відношенні засудженого ОСОБА_6 .
4. Заміна не відбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим:
1) не менше третини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, а також за необережний тяжкий злочин.
Отже, як видно з матеріалів справи, ОСОБА_6 в даному кримінальному провадженні був засуджений 14 червня 2018 року Бориспільським міськрайонним судом Київської області за ч. 2 ст. 286 КК України до основного покарання у виді 4 (чотриьох) років позбавлення волі без призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
Санкція ч. 2 ст. 286 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.
Відповідно, згідно з положеннями ч. 4 ст. 12, ст. 25 КК України засуджений ОСОБА_6 вчинив необережний тяжкий злочин.
Відповідно, де юре засуджений ОСОБА_6 підпадає під положення п. 1 ч. 4 ст. 82 КК України, так як станом на день слухання справи, - станом на 21.02.2020 року відбув більше, ніж 1/3 частину покарання, так як 1/3 строку покарання засудженим ОСОБА_6 відбута 14 жовтня 2019 року, проте, де факто засуджений ОСОБА_6 не підпадає під положення ст. 82 КК України, так як не достатньо оціночних підстав для застосування пільги, яка передбачена ст. 82 КК України.
Отже, що стосується не застосування до засудженого ОСОБА_6 більш м`якого покарання, в тому числі виправних робіт, то при вирішенні даного питання судом були враховані як формально - юридичні підстави, так і оціночні підстави заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, які передбачені частиною третьою ст.. 82 КК України.
Дійсно, є наявність формально юридичних підстав для застосування до засудженого ОСОБА_6 положення ст. 82 КК України, проте, відсутні в достатньому обсязі оціночні підстави.
Так, що стосується формально - юридичних підстав заміни невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням було враховано, що на час слухання справи засудженим ОСОБА_6 було відбуто більше, ніж 1/3 частина покарання за вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14.06.2018 року.
Крім того, при застосуванні формально - юридичної підстави заміни невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням враховано наступні чинники:
1. Згідно ст.. 12 КК України, злочин, вчинений ОСОБА_6 , - відноситься до категорії злочинів тяжкого ступеню тяжкості.
2. Згідно ст.. 25 КК України злочин, вчинений ОСОБА_6 , є вчиненим з необережності.
3. Відсутність в діях ОСОБА_6 пенітенціарного рецидиву.
Так, що стосується позиції суду щодо відсутності оціночних підстав заміни невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням, зокрема, на виправні роботи засудженому ОСОБА_6 було враховано слідуючі підстави:
Суд на обґрунтування своєї позиції враховує ту обставину, що засуджений ОСОБА_6 своєю поведінкою під час відбування покарання в повній мірі не довів своє виправлення та перевиховання.
Встановлюючи ці підстави застосування ст. 81 КК України, суд, зокрема, наголошує на наступному:
Висновки про те, чи став засуджений на шлях виправлення, можливо зробити врахувавши увесь комплекс даних, які характеризують засудженого, його поведінку, відношення до праці, відношення до вчиненого злочину та його наслідків, наявність заохочень, їх кількість та регулярність отримання, наявність чи відсутність стягнень, тощо.

У відповідності до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002 р. умовно - дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при заміні невідбутої частини строку основного покарання більш м`яким покаранням - того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений став на шлях виправлення.

- так, як вбачається з матеріалів справи, засуджений ОСОБА_6 відбуває покарання з 14 червня 2018 року, (з моменту затримання після прголошення вироку та поміщення до Київського СІЗО), - тобто, 1 рік 7 місяців.
Дійсно, засуджений ОСОБА_6 за час відбування покарання має 5 (п`ять) заохочень та не має дисциплінарних стягнень, в тому числі знятих чи погашених в установленому законом порядку, проте, суд зазначає, що дана обставина не є єдиною обставиною, яка є підставою для застосування до засудженого пільги, яка передбачена ст. 82 КК України, - заміна призначеного основного покарання більш м`яким, так як існують ще ряд обставин (які судом будуть зазначені нижче), які враховані судом при відмові в задоволенні клопотання засудженого.
Так, обгрунтування засудженим ОСОБА_6 необхідності заміни йому основного призначеного покарання на більш м`яке, а саме, - на виправні роботи з огляду на його позитивне характеризування за місцем відбування покараний та відсутність стягнень, - не може саме по собі свідчити про виправлення засудженого, оскільки сумлінна поведінка засудженого передбачає не тільки наявність у останнього заохочень, застосованих у порядку, визначеними статтями 67, 130 КВК України, але й те, що засуджений подає позитивний приклад для поведінки інших засуджених.

При цьому, під сумлінною поведінкою слід розуміти зразкове додержання засудженим вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, безперечне виконання законних вказівок та розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, корисну ініціативу, соціальну активність, участь у вирішенні питань організації навчання, відпочинку, побуту, вплив на виправлення інших засуджених, розвиток корисних соціальних зв`язків, відсутність порушень дисципліни.

Суд вважає, що матеріали справи не містять достатньої кількості даних, які би указували на те, що поведінка засудженого ОСОБА_6 відповідає зазначеним вище критеріям. Аналіз характеристики засудженого, дані про його стягнення та заохочення, зміст пояснень представника виправної установи указують на те, що поведінка засудженого та його ставлення до праці є нормальними для будь-якого засудженого і не свідчать самі про собі про доведеність засудженим свого виправлення.

Отже, дотримання порядку та умов відбування покарання, а також добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання відповідно до ст.. 9 КВК України є обов`язком засудженого, а процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним, до того ж короткий проміжок часу відбутого покарання у виді 1 року 7 місяців з моменту початку відбування покарання не є достатніми обставинами для можливості оцінки поведінки засудженого, з підстав, які визначені положеннями ст.. 81 КК України.
Відповідно, суд вважає, що дії засудженого не відповідають вимогам щодо застосування положень, які передбачені ст.. 82 КК України та невідповідають положенням ст.. 9 КВК України.
Обставини справи свідчать про наявність в діях засудженого ОСОБА_6 як позитивних, (отримання п`яти заохочень), так і негативних чинників, (відсутність відшкодування потерпілій стороні шкоди, заподіяної злочином), які не дають змогу суду з впевненістю визначитися з тією позицією, що ОСОБА_12 своєю поведінкою довів ту обставину, що він остаточно став на шлях виправлення та виховання, що, як наголошує суд, є основною підставою для застосування пільги, яка передбачена ст. 82 КК України.
Крім того, щодо свого висновку щодо відсутності в повному обсязі підстав для застосування до засудженого ОСОБА_6 пільги, яка передбачена ст. 82 КК України, - призначення більш м`якого покарання, суд застосовував положення ст. 6 КВК України.
Так, згідно ст. 6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Відповідно, зглядаючись на вищевказані норми права, суд вважає, що для застосування пільги, яка передбачена ст. 82 КК України необхідно, щоб в діях засудженого, який відбуває покарання, однозначно були в наявності ознаки ресоціалізації.

Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого. Основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є дотримання засудженим встановленого порядку виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

З огляду на вищевказане, суд вважає, що поведінка засудженого ОСОБА_6 в установі відбування покарання свідчить лише про його правослухняну поведінку, яка направлена на заміну основного призначеного покарання у виді позбавлення волі на інший вид покарання, - виправні роботи, причому, його поведінка загалом не може свідчити, що він став на шлях виправлення та перевиховання, так як суд вважає, що наявність самого факту правослухняної поведінки за короткий проміжок часу не є безумовною підставою для застосування до засудженого ОСОБА_6 пільги, яка передбачена ст. 81 КК України.

Окрім того, суд вважає, що необхідно враховувати при вирішенні питання про заміну покарання більш м`яким покаранням інтереси потерпілої сторони (сторін).
Так, суд вважає, що застосування до засудженого ОСОБА_6 більш м`якого покарання, - виправних робіт, може викликати в суспільстві напругу та недовіру до судової системи в цілому в частині довіри громадян (потерпілих, їх родичів, та й взагалі пересічних громадян) до здатності держави в особі її правоохоронних органів здійснювати належне покарання щодо осіб, які скоїли злочини, в тому числі тяжкі злочини, скоєні з необережності.
Так, згідно абзацу 9 резолютивної частини вироку Бориспільського міськрайонного суду3 Київської області від 14 червня 2018 року, (а.с., 3 зворотня сторона), цивільний позов ОСОБА_13 задоволено повністю та стягнуто на його користь з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 92437 (дев`яносто дві тисячі чотириста тридцять сім) грн. 95 коп. матеріальної шкоди та 100000 (сто тисяч) грн. 00 коп. моральної шкоди, а всього на загальну суму 192437 (сто дев`яносто дві тисячі чотириста тридцять сім) грн. 95 коп.
Окрім того, згідно вищевказаного вироку стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави судові витрати за проведення судової автотехнічної експертизи в розмірі 1237 (одна тисяча двісті тридцять сім) грн. 00 коп., судової транспортно трасологічної експертизи в розмірі 1731 (одна тисяча сімсот тридцять одна) грн. 80 коп, та судово автотехнічної експертизи в розмірі 1144 (одну тисячу сто сорок чотири) грн. 00 коп.
Окрім того, задоволено цивільний позов прокурора, та, відповідно, стягнуто з ОСОБА_6 на користь Бориспільської центральної районної лікарні кошти в сумі 27764 (двадцять сім тисяч сімсот шістдесят чотири) грн. 70 коп. матеріальних збитків, понесених лікувальною установою на лікування потерпілого ОСОБА_13 .
Що стосується вдшкодування шкоди, то в матеріалах справи міститься довідка, видана 31.10.2019 року адміністрацією ДУ «Кагарлицька виправна колонія (3115)», в якій зазначено, що в бухгалтерії установи містяться виконавчі листи про стягнення з засудженого ОСОБА_6 шкоди, заподіяної злочином, та стягнення коштів на користь держави за проведення експертиз.
Проте, зазначено, що ОСОБА_6 відшкодовано кошти в розмірі 321 грн. 73 коп. на користь ОСОБА_11 .
Відповідно, станом на час слухання справи засудженим ОСОБА_6 не відшкодовано шкоду потерпілій особі взагалі, не відшкодовано шкоду державі за проведення судових експертиз.
Що стосується пояснювальної розписки ОСОБА_14 від 26.09.2019 року, ( а.с., 19), в якій дана особа зазначає, що вона є жінкою потерпілого ОСОБА_13 , та ту обставину, що вона ніби то отримала в рахунок відшкодування шкоди 25000 грн., то до даної розписки суд відноситься критично з огляду на наступне.
Перш за все суд наголошує на тій обставині, що будь які докази, які надаються сторонами в кримінальному провадженні, суд оцінює з точки зору належності та допустимості, - з урахуванням положень ст.ст. 84 86 КПК України.
Відповідно, з урахуванням вищевказаних положень кримінального процесуального кодексу суд не вважає розписку ОСОБА_14 належним та допустимим доказом на підствердження відшкодування засудженим ОСОБА_6 частини шкоди, заподіяної скоєнням злочином.
Так, дана розписка повинна бути написана самим потерпілим ОСОБА_13 , адже він є повнолітньою особою, має повну право та дієздатність, розписка повинна бути подана в оригіналі, а якщо копія, - то нотаріально завірена, або завірена хоча б керівником установи виконання покарань.
Крім того, ОСОБА_14 не є потерпілою від скоєння ОСОБА_6 злочину, а тому вона, фактично, -= не має ніякого віднгошення до даного кримінального провадження.
Відповідно, в матеріалах справи відсутні будь які б докази на підтвердження відшкодування шкоди потерпілій стороні, зокрема, - відшкодування шкоди потерпілому ОСОБА_13 , відшкодування шкоди державі за проведення експертиз в кримінальному провадженні, засуджений ОСОБА_6 в судовому засіданні не надав суду букдь яких доказів на підтвердження відшкодування ним шкоди, що є, на думку суду, - однією із підстав, що виправлення засудженого та ставлення на шлях перевиховання має ознаки так званого мнимого виправлення, - «про людські очі», яке не підтверджено об`єктивними обставинами справи в частині розкаювання у вчиненому злочині, яке, на думку суду, повинно мати вираз, зокрема, - у добровільному, без примусу (процесуального примусу з боку органів ДВС) відшкодування шкоди потерпілій стороні.
Крім того, суд враховує ту обставину, що засуджений ОСОБА_6 бажає на застосуванні до нього більш м`якого покарання, проте, не у виді обмеження волі, яке є більш м`яким покаранням у відношенні покарання у виді позбавлення волі, (згідно ієрархії покарань, передбачених ст. 51 КК України), а наполягає на застосуванні до нього більш м`якого покарання у виді виправних робіт.
Суд вважає, що застосування до засудженого ОСОБА_6 покарання у виді виправних робіт є не співрозмірним скоєному злочину, та таким покаранням, яке не відповідає тяжкості вчиненого злочину, його наслідків, не відповідає особі ОСОБА_6 , зокрема, його характеризуючим обставинам, та його поведінці до вчинення останнього злочину.
Так, суд наголошує на тій обставині, що засуджений ОСОБА_6 був вже засуджений за скоєння злочину, який передбачено ч. 2 ст. 286 КК України, та скоїв новий злочин, який передбачено ч. 2 ст. 286 КК України під час дії положення ст. 75 КК України.
Так, як було судом вказано вище, засуджений ОСОБА_6 був засуджений 11.12.2017 року Києво Святошинським районним судом Київської області за скоєння злочину, який передбачено ч. 2 ст. 286 КК України, та, відповідно, йому було призначено основне покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування реального покарання та призначено іспитовий термін строком на 2 (два) роки, без призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування траснпортними засобами.
Згідно резолютивної частини вироку ОСОБА_6 04.05.2016 року вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.
Грубе порушення правил дорожнього руху мало вираз у тому, що ОСОБА_6 виїхав на перехрестя на забороняючий сигнал світлофору, чим грубо порушив п.п. 1.5., 2.3., 8.10 «Правил дорожнього руху України».
Злочинний наслідок вчинення вищевказаного злочину, який було вчинено ОСОБА_6 , має вираз у отриманні потерпілим ОСОБА_11 тяжких тілесних ушкоджень.
Згідно резолютивної частини вищевказаного вироку стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_11 68956,09 грн. у відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином та 100000 (сто тисяч) грн. у відшкодування моральної шкоди, завданої злочином.
Станом на даний час ОСОБА_6 згідно довідки, яка видана 31.10.2019 року адміністрацією ДУ «Кагарлицька виправна колонія (3115)», засудженим ОСОБА_6 відшкодовано кошти в розмірі 321 грн. 73 коп. на користь ОСОБА_11 .
Суд наголошує на тій обставині, що відшкодування шкоди, і то в мізерному розмірі (321 грн. 73 коп.) здійснене в порядку відшкодування за вчинення ним попереднього, аналогічного злочину (передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України).
Далі, злочин, за скоєння якого засуджений ОСОБА_6 на даний час відбуває покарання у виді позбавлення волі, був вчинений засудженим ОСОБА_6 29.09.2017 року, що підтверджується мотивувальною частиною вироку Бориспільського міськрайонного суду Київської області.
Згідно мотивувальної частини злочин скоєно внаслідок грубого порушення ОСОБА_6 Правил дорожнього руху, - зокрема, - п. «б» 2.3.; п. 12.3, 13.1.
Відповідно, суд наголошує на тій обставині, що засуджений ОСОБА_6 , будучи засудженим 11.12.2017 року за скоєння злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, ( який він вчинив 04.05.2016 року), перебуваючи під час дії положень ст. 75 КК України, - належних висновків для себе не зробив, та знову скоїв злочин, який передбачено ч. 2 ст. 286 КК України.
Суд звертає увагу на ту обставину, що в діях ОСОБА_6 міститься повторність вчинення злочинів, - повторність вчинення злочинів, які передбачені ч. 2 ст. 286 КК України, причому, в обох випадках причиною вчинення злочинів засудженим ОСОБА_6 було грубе порушення ПДР, причому, одних і ти х же, - отримання потерпілими тяжких тілесних ушкоджень, вчиняв обидва злочини на одному ж і тому ж автомобілі.
Суд наголошує на тій обставині, що державною в особі суду вже надавалася можливість засудженому по даному кримінальному провадженні виправитися, переглянути своє відношення до дотримання правил дорожнього руху, - що виявилося у застосування до засудженого ОСОБА_6 покарання, яке не пов`язане з реальним відбуванням призначеного судом покарання у виді позбавлення волі, - шляхом застосування положень ст.ст. 75, 76 КК України, проте, як вбачається з матеріалів справи, засуджений ОСОБА_6 належних висновків для себе не зробив, і знову, після засудження за скоєння злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, по сплину незначного часу, - через рік і 4 місяці, - повторно вчинив аналогічний злочин (при цьому маючи не зняту та не погашену в установленому законом порядку судимість за аналогічний злочин).
Вищевказана обставина, на думку суду свідчить про ту обставину, що засуджений ОСОБА_6 схильний до порушень ПДР, в зв`язку з чим становить суттєву небезпеку для суспільства під час керування транспортними засобами, не усвідомив всю протиправність його дій, пов`язаних з порушенням ПДР, а тому відбуття незначного терміну покарання у розмірі 1 рік та 9 місяців не співмірне з обставинами вчинення засудженим ОСОБА_6 злочину, та наслідками вчинення такого злочину.
Відповідно, суд вважає, що вищевказані обставини не дають змогу суду станом на даний час застосувати до засудженого ОСОБА_6 пільги, яка передбачена ст. 82 КК України, - заміни покарання у виді позбавлення волі на більш м`яке покарання, зокрема, - на виправні роботи, так як суд вважає, що застосування пільги на даному етапі не є співрозмірним наслідкам скоєного злочину, термін відбуття покарання засудженим не дає змогу суду визначитися з тією обставиною, що засуджений ОСОБА_6 остаточно став на шлях виправлення та перевиховання.
Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність лише формально-юридичних, проте, відсутність в достатньому обсязі оціночних підстав для заміни не відбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким ОСОБА_15 , тому суд приймає рішення про відмову в задоволенні клопотання установи виконання покарань, та відмови в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про заміну йому не відбутої частини покарання на дільш м`яке, яке передбачено п. 5 ч. 1 ст. 51 КК України, - виправні роботи.
При вирішенні даного питання судом було застосовано положення ППВСУ від 26.04.2002 року № 2 «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.»
Суд вважає, що застосування до засудженого ОСОБА_6 положення ст. 82 КК України, - заміни основного покарання у виді позбавлення волі на більш м`який вид позбавлення волі, - виправні роботи, на даній стадії відбування покарання буде суперечити реалізації принципу невідворотності покарання особи за вчинений злочин, даним рішенням суду не буде виконана мета кримінального покарання - як її каральної так і виправної складової, тобто, на думку суду, застосування положень ст. 82 КК України до засудженого ОСОБА_6 є не обґрунтованим, та є передчасним на даному етапі відбування покарання.
Що стосується застосування норм процесуального права, то в даному випадку суд застосував ст..ст. 537, 539 КПК України.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 КПК України має право вирішувати питання про умовно дострокове звільнення від відбування покарання.
Згідно ст.. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням ( поданням ) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.
Відповідно, суд при винесенні даної ухвали враховував ті обставини, що у діях засудженого ОСОБА_6 відсутні достатні ознаки остаточного перевиховання та ставлення на шлях виправлення, ОСОБА_16 , як вбачається з матеріалів кримінального провадження, та позиції учасників процесу, зокрема, прокурора, остаточно ще не став на шлях виправлення та перевиховання, що є безумовною підставою для відмови в задоволенні клопотання засудженого.
Отже, при винесені ухвали щодо засудженого ОСОБА_6 суд керувався Конституцією України, нормами діючого КПК України, КК України, КВК України.
Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 6, 9 КВК України, ч. 2 ст. 369, 370 372, 537, 539 КПК України, ст.ст. 12, 25, 82 КК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Відмовити в задоволенні подання Начальника Державної установи «Кагарлицька виправна колонія (№115)» підполковника внутрішньої служби ОСОБА_8 , погоджене з головою спостережної комісії при Кагарлицькій райдерадміністрації в Київській області ОСОБА_9 , про застосування до засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ватутіне Черкаської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , -
- засудженого:
- 14 червня 2018 року Бориспільським міськрайонним судом Київської області за скоєння злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено основне покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки, та додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 (три) року, -
- який з 14.06.2018 року утримувався в ДУ «Київський СІЗО», та з 27.09.2018 року відбуває покарання у виді позбавлення волі у Державній установі «Кагарлицька виправна колонія (№115)», положення ст. 82 КК України, - про заміну засудженому невідбутої частини призначеного судом основного покарання у виді позбавлення волі, - більш м`яким.
В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про застосування до нього пільги, яка передбачена ст. 82 КК України, - заміну невідбутої частини основного покарання більш м`яким, а саме, на виправні роботи, - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду потягом 7 діб з моменту проголошення, в разі проголошення резолютивної частини ухвали, - протягом 7 днів з моменту отримання повного тексту ухвали.

Суддя ОСОБА_1