Справа №592/2001/20
Провадження №1-кс/592/1004/20

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2020 року м.Суми

Слідчий суддя Ковпаківського районного суду м. Суми ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , представника ТОВ «Нафтатрейдгруп» - адвоката ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , розглянув у відкритому судовому засіданні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтатрейдгруп» про скасування арешту на майно,

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернувся до суду з вказаним клопотанням, яке мотивує тим, що ухвалою слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 03.02.2020 р. було накладено арешт на грошові кошти, що знаходяться на рахунках ТОВ «Нафтатрейдгруп» (код 39839333), а саме: в АТ «Райффайзен Банк Аваль» (МФО 380805): № НОМЕР_1 (980 UAH), № НОМЕР_2 (980 UAH); в ПАТ «КБ «АКОРДБАНК» (МФО 380634): № НОМЕР_3 (840 USD), № НОМЕР_3 (980 UAH); № НОМЕР_4 (980 UAH); № НОМЕР_5 (978 EURO); № НОМЕР_4 (840 USD); № НОМЕР_3 (978 EURO). Вважає, що вказана ухвала винесена з порушенням ст. ст. 170-173 КПК України, оскільки слідчим не доведено та з матеріалів справи не вбачається необхідність арешту у кримінальному провадженні, не надано доказів того, що вказані грошові кошти є доказом злочину у зазначеному кримінальному провадженні. Просить слідчого суддю: скасувати арешт на вищевказані рахунки підприємства.

У судовому засіданні заявник ТОВ «Нафтатрейдгруп» - адвокат ОСОБА_3 клопотання підтримала, просила задовольнити.

Слідчий слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС у Сумській області ОСОБА_4 проти задоволення клопотання заперечував.

Слідчий суддя, заслухавши думку сторін, дослідивши надані матеріали клопотання та кримінального провадження, вважає, що клопотання задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що у провадженні слідчого з ОВС другого відділу розслідування кримінальних проваджень слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС у Сумській області ОСОБА_4 перебуває кримінальне провадження № 0000080 від 23.12.2019 р. за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 212, ч. 3 ст. 212 КК України.

Ухвалою слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 03.02.2020 р. було накладено арешт на грошові кошти, що знаходяться на рахунках ТОВ «Нафтатрейдгруп» (код 39839333), а саме: в АТ «Райффайзен Банк Аваль» (МФО 380805): № НОМЕР_1 (980 UAH), № НОМЕР_2 (980 UAH); в ПАТ «КБ «АКОРДБАНК» (МФО 380634): № НОМЕР_3 (840 USD), № НОМЕР_3 (980 UAH); № НОМЕР_4 (980 UAH); № НОМЕР_5 (978 EURO); № НОМЕР_4 (840 USD); № НОМЕР_3 (978 EURO).

Зі змісту вказаної ухвали слідчого судді вбачається, що підставою для накладення вказаного арешту стало існування достатніх підстав вважати, що майно, яке зазначене у клопотанні прокурора, підпадає під критерії ст. 98 та ч. 1 ст. 170, п. 1, 4 ч. 2 ст. 170 та ч. 3 ст. 170 КПК України, тому на зазначене майно було накладено арешт з метою забезпечення його збереження (оскільки наявні достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям речового доказу).

У відповідності до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Згідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та /або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1)збереження речових доказів; 2)спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Згідно ч. 2 ст. 173 ПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен врахувати: 1)правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт накладався у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт накладається у випадках, передбачених п. 3, 4 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 2 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу);4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 4 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); 5) розумність та спів розмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно із ст. 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак вони мають бути об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Викладені обставини свідчать, що ризики, що стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, а саме арешту майна наявні, що обґрунтовано матеріалами доданими до клопотання у судовому засіданні.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку про наявність у кримінальному провадженні даних, які б виправдовували подальше втручання у правомірне володіння ТОВ «Нафтатрейдгруп» належним йому майном на підставі зазначених обставин.

Керуючись ст.ст. 170-174 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтатрейдгруп» про скасування арешту на майно відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1