ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/466/20 Справа № 197/1463/14-к Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
судді доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Широківського районного суду Дніпропетровської області від 26 листопада 2019 року про відмову у в задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення засудженого
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Степова, Широківського району, Дніпропетровської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, проживаючого до затримання: АДРЕСА_1 , засудженого вироком Широківського районного суду Дніпропетровської області від 31.10.2014 року за ч. 2 ст. 185 до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, зараховано ухвалою П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 22.12.2016 року у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 17.09.2014 року по 08.10.2014 року, згідно ч. 5 ст. 72 КК України; 16.11.2018 року ухвалою П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області замінено невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 9 місяців 26 днів на більш м`яке обмеження волі, зарахувавши у строк покарання час слідування під вартою до виправного центру, згідно ст. 72 КК України,
за участю:
прокурора ОСОБА_7 ,
засудженого ОСОБА_6 ,

встановила:
Вказаною ухвалою відмовлено в задоволенні подання ДУ Широківський виправний центр № 75 Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання щодо засудженого ОСОБА_6 .
Рішення суду обґрунтовано тим, що згідно характеристики на засудженого, останній на період відбування покарання допустив 1 порушення режиму утримання, має 3 заохочення за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці.
16.04.2019 року комісією установи ОСОБА_6 відмовлено в поданні документів на умовно-дострокове звільнення, як такому, що не довів своє виправлення.
За повідомленням засудженого в судовому засіданні, останнім навіть частково не сплачено потерпілій спричинену ним шкоду.
Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про необхідність відмовити в задоволенні подання.
Засуджений не погодився з даним рішення суду. В апеляційній скарзі просить ухвалу скасувати, постановити нову, якою задовольнити подання та звільнити його умовно-дострокова від подальшого відбування покарання, згідно ст. 81 КК України.
Посилається на те, що довів своє виправлення, під час відбування покарання як в ДУ Криворізька установа виконання покарань №3, так і в ДУ П`ятихатська виправна колонія № 122 характеризується позитивно, працевлаштований, мав 1 заохочення та 1 стягнення, яке погашено в установленому законом порядку.
Режим утримання не порушує, приймає активну участь у роботах з благоустрою установи, відвідує виховні заняття, попередньо вирішує питання щодо працевлаштування після звільнення.
18.12.2018 року на підставі ухвали П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області до нього, як до особи, що довела своє виправлення, було застосовано вимоги ст. 82 КК України.
Під час апеляційного розгляду засуджений підтримав вимоги своєї апеляційної скарги та просив їх задовольнити.
Прокурор заперечував проти задоволення апеляційних вимог засудженого. Вважав ухвалу законною та обґрунтованою.
В судових дебатах учасники кримінального провадження підтримали свої позиції.
Заслухавши суддюдоповідача, перевіривши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що вона не може підлягати задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 81 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком. У разі заміни невідбутої частини основного покарання більш м`яким засудженого може бути звільнено також і від додаткового покарання у виді позбавлення права займати певні посади чи займатися певною діяльністю. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим, певного строку покарання.
Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 2 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при заміні невідбутої частини покарання більш м`яким - того, що засуджений став на шлях виправлення.
Як вбачається з матеріалів провадження та технічного запису судового засідання, суд дослідивши всі обставини справи, прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність відмови в задоволенні клопотання.
Так, ОСОБА_6 засуджено 31 жовтня 2014 року до 4 років позбавлення волі.
Ухвалою П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 22.12.2016 року зараховано у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 17.09.2014 року по 08.10.2014 року, згідно ч. 5 ст. 72 КК України, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Рішенням цього ж суду 16.11.2018 року невідбуту частину покарання замінено на більш м`яке обмеження волі, та зараховано у строк покарання час слідування під вартою до виправного центру.
Початок строку відбування покарання 24 жовтня 2016 року.
Кінець строку відбування покарання 10 серпня 2020 року.
За час перебування в ДУ Криворізька установа виконання покарань (№3) ОСОБА_6 характеризувався посередньо, заохочень та стягнень не мав.
До П`ятихатської виправної колонії № 122 прибув 06.11.2016 року, характеризувався позитивно, мав одне заохочення та одне стягнення, яке погашено за спливом часу.
З 18.12.2018 року відбуває покарання в ДУ Широківський виправний центр (№ 75). За час відбування покарання характеризується позитивно, має 2 заохочення, стягнень не має. Працевлаштований, дотримується норм, які визначають порядок і умови відбування покарання.
Підтримує рівні відносини з іншими засудженими, адекватно реагує на критику в свою адресу, дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом.
Відповідно до ст. 123 КВК України бере участь у реалізації програми диференційованого вихованого впливу.
Підтримує зв`язки з родичами.
За висновком адміністрації виправного центру ОСОБА_6 довів своє виправлення.
На засіданні комісії установи від 31.03.2017 року, застосування до ОСОБА_6 вимог ст. 101 КВК відмовлено.
Враховуючи викладене, те, що ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий за вчинення злочинів проти власності, проти життя та здоров`я особи, а також за злочини, пов`язані з незаконним обігом наркотичних засобів, раніше неодноразово звільнявся від відбування покарання умовно-достроково та знову вчиняв нові злочини, за весь період відбування покарання характеризувався неоднозначно, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність відмовити в задоволенні клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення.
Сукупність вказаних даних була прийнята до уваги судом першої інстанції. Їм надано належну оцінку.
Отже, суд обґрунтовано прийшов до висновку, що засуджений ОСОБА_6 не довів, що дійсно став на шлях виправлення. Для цього останньому потрібен більш тривалий час.
Вказані висновки суду першої інстанції об`єктивно підтверджуються відомостями, що є наявними в особовій справі засудженого, а тому не можуть спростуватися апеляційними доводами засудженого, які містять лише його суб`єктивні твердження щодо можливості застосування до нього норм ст. 81 КК України, а також щодо його незгоди з оскаржуваною ухвалою.
Порушень кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване рішення під час апеляційного перегляду справи не встановлено.
Ухвала суду є законною, обґрунтованою та вмотивованою.
Тому в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а ухвалу суду першої інстанції, слід залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 537, 539 КПК України, колегія суддів, -
постановила:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 - залишити без задоволення.
Ухвалу Широківського районного суду Дніпропетровської області від 26 листопада 2019 року про відмову у в задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4