Номер провадження: 11-сс/813/567/20
Номер справи місцевого суду: 522/5342/20 1-кс/522/5418/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.05.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 к,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 02.05.2020 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 ч.4 ст.190 КК України, у кримінальному провадженні №0000609, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 31.03.2020 року,

установив

Зміст оскаржуваного судового рішення.
Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 02.04.2020 року задоволено клопотання слідчого СВ Портофранківського ВП Приморського ВП в місті Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 тазастосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 29.05.2020 року з визначенням розміру застави у розмірі 80 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто у сумі 168160 (сто шістдесят вісім тисяч сто шістдесят) гривень щодо:

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Малімони Світлогорського району Гомільскої області Республіки Білорусь, громадянина України, білоруса за національністю, з середньою освітою, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 ч.4 ст.190 КК України, у кримінальному провадженні №0000609, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 31.03.2020 року.

Рішення слідчого судді мотивоване тим, що прокурором в судовому засіданні була доведена наявність у кримінальному провадженні обґрунтованої підозри щодо ОСОБА_8 у вчиненні злочину та наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а саме: що підозрюваний ОСОБА_8 , знаходячись на волі, з метою уникнення від кримінальної відповідальності може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, а також доведена неможливість застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищевказаним ризикам.

Зміст вимог апеляційної скарги.
В своїй апеляційній скарзі, захисник підозрюваного, не оспорюючи обґрунтованості підозри відносно підозрюваного ОСОБА_8 , вважає ухвалу слідчого судді незаконною, необґрунтованою та упередженою.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог захисник вказує, що підозрюваний ОСОБА_8 є людиною похилого віку із слабким здоров`ям, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на що слідчий суддя уваги не звернув та обрав йому самий жорсткий запобіжний захід.

Крім того, захисник зазначає, що ОСОБА_8 під час затримання опору не чинив, що на думку захисника вказує на відсутність ризиків, заявлених прокурором та зазначених в оскаржуваній ухвалі.

Разом з цим, апелянт наголошує, що підозрюваний є пенсіонером, який отримує пенсійне забезпечення у розмірі 1600 гривень, що унеможливлює його сплатити суму застави, визначеною слідчим суддею, як альтернативного запобіжного заходу.

На підставі викладеного, захисник підозрюваного в апеляційній скарзі просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою обрати підозрюваному ОСОБА_8 запобіжний захід, у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Обставини, встановлені слідчим суддею під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.
Органом досудового розслідування ОСОБА_8 підозрюється у тому, що на початку березня 2020 року, більш точної дати та часу не встановлено, ОСОБА_8 та невстановлені органом досудового розслідування особи, з корисливих мотивів, вступили у злочинну змову з метою заволодіння чужим майном шляхом обману, а саме: квартири АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_10 .
З метою реалізації спільного злочинного наміру, ОСОБА_8 та невстановлені органом досудового розслідування особи, розробили спільний план злочинних дій, згідно яких невстановлені органом досудового розслідування особи мали виготовити наступні підроблені документи, які є обов`язковими документами продавця при укладені нотаріального договору купівлі-продажу нерухомого майна; підготувати інші необхідні технічні документи для укладення нотаріального договору купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_10 , а також надати їх агенту з продажу нерухомого майна «Атланта» з подальшим надання зазначених документів нотаріусу, представившись власником нерухомого майна.
В той же час, згідно спільного плану злочинних дій, ОСОБА_8 при укладенні нотаріального договору купівлі-продажу нерухомого майна повинен був представитись продавцем від імені потерпілого, тобто від ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якому належить квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 191,6 квадратних метрів, та продати зазначену квартиру.
В подальшому ОСОБА_8 та невстановлені органом досудового розслідування особи реалізуючи свій злочинний намір спрямований на заволодіння, з корисливих мотивів, чужим майном шляхом обману, діючи відповідно розробленому плану, відповідно якого ОСОБА_8 31.03.2020 р. прибув до офісу агенції нерухомості «Атланта» якої розташований в будинку АДРЕСА_3 де, згідно спільного плану злочинних дій, ОСОБА_8 повинен був представитись покупцеві власником зазначеного нерухомого майна, яке належить потерпілому ОСОБА_10 .
Водночас, довести до кінця спільний злочинний намір, спрямований на заволодіння, з корисливих мотивів, чужим майном шляхом обману, а саме: квартири АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_10 вартість якої, згідно звіта про оцінку майна від 10.03.2020 р., складає 1 916 873 гривень, ОСОБА_8 та невстановлені органом досудового розслідування особи не змогли з причин, які не залежали від їхньої волі, оскільки були викриті при скоєнні кримінального правопорушення співробітниками поліції.

Позиції учасників апеляційного розгляду.
Заслухавши суддю-доповідача, виступ захисника підозрюваного, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги і просив залишити оскаржувану ухвалу без змін; дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність його соціальних зв`язків в місці постійного проживання, у тому числі наявність родини й утриманців; наявність постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; його майновий стан; наявність судимостей та інші.

Згідно до вимог ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий і прокурор; недостатність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ст.9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно з ч.2 ст.8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Окрім цього, відповідно до ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Положеннями ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практикою Європейського суду з прав людини, передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При розгляді апеляційних скарг, виконуючи вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» №35615/06 від 13.11.07 року - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в п.84 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року в справі "Харченко проти України", п.4 ст.5 Конвенції передбачає право заарештованих або затриманих осіб на судовий контроль щодо матеріально-правових і процесуальних підстав позбавлення їх волі, що, з погляду Конвенції, є найважливішими умовами забезпечення «законності». Це означає, що суд відповідної юрисдикції має перевірити не тільки питання дотримання процесуальних вимог національного законодавства, але й обґрунтованість підозри, яка послужила підставою для затримання, і законність мети, з якою застосовувались затримання та подальше тримання під вартою (див. справу «Буткевічус проти Литви» (Butkeviciusv. Lithuania) № 48297/99, п. 43, ЄКПЛ 2002-ІІ).

ЄСПЛ у своїх рішеннях, пункт 3 статті 5 Конвенції вимагає, що обґрунтування будь-якого строку тримання під вартою, незалежно від того, наскільки коротким він є, має бути переконливо продемонстроване владою. Аргументи «за» і «проти» звільнення, включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно (in abstracto), але мають підтверджуватися фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування можливості переховування обвинуваченим, або доведуть, що така можливість є настільки невеликою, що вона не може обґрунтовувати досудове ув`язнення (див. рішення від 4 жовтня 2005 року у справі «Бекчєв проти Молдови» (Becciev v. Moldova), заява № 9190/03, пункти 56 і 59, з подальшими посиланнями).

Так, слідчий суддя дійшов правильного висновку про те, що підозра ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 ч.4 ст.190 КК України на даному етапі досудового розслідування є обґрунтованою.
Зазначена підозра не є на даний час предметом оскарження в апеляційному порядку та повністю підтверджується матеріалами, зібраними у ході досудового розслідування, перелік яких наявний в клопотанні прокурора відносно ОСОБА_8 (а.с. 5-25, 29-30).

Оцінюючи доведеність наявності у кримінальному провадженні заявлених слідчим ризиків, апеляційний суд враховує такі обставини.

У відповідності до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:
1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Погоджуючись з висновками слідчого судді, щодо необхідності застосування відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, апеляційний суд враховує ступінь тяжкості злочину, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна, а тому будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованого йому злочину та покарання, яке загрожує у разі визнання винуватим, ризик можливості підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування та суду - є доведеним.
До того ж, обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, що виключають можливість застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, апеляційним судом не встановлено.
Враховуючи обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні особливо тяжкого злочину та обставин його вчинення, апеляційний суд вважає правильним висновок слідчого судді про необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки більш м`які запобіжні заходи не достатні для запобігання встановленим ризикам.
Доводи захисника щодо можливості запобігання ризикам, зазначеним в клопотанні слідчого, шляхом застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, відхиляються судом, адже інші запобіжні заходи не зможуть запобігти ризику можливого переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду.
Твердження сторони захисту щодо відсутності зазначених вище ризиків спростовуються поясненнями прокурора, які він надав апеляційному суду та матеріалами, долученими до клопотання, а саме того, що вчинений підозрюваним злочин скоєний за попередньою змовою групою осіб, які ще на даний час не встановлені, а тому, перебуваючи на свободі, підозрюваний може іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню.
Між тим, доводи захисника щодо похилого віку, наявності постійного місця проживання, апеляційний суд приймає до уваги, однак вказані обставини не зменшують ризики, встановлені апеляційним судом вище та не можуть бути підставою для обрання більш м`якого запобіжного заходу, враховуючи обставини вчинення злочину, в якому ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється.

Крім того, апеляційний суд приймає до уваги той факт, що злочин, в якому підозрюється ОСОБА_8 , вчинений за попередньою домовленністю з іншими невстановленими особами, з певним умислом, корисливими мотивом і метою, відноситься до особливо тяжкого та направлений на заволодіння, майном (житлом), вартість якого складає 1916873 гривні, що в 600 і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян на момент скоєння злочину.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про недоведеність наявності у кримінальному провадженні заявлених слідчим ризиків є необґрунтованими, оскільки спростовуються матеріалами провадження.

Жодних доводів на спростування встановлених апеляційним судом обставин стороною захисту не надано.

Отже, враховуючи обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.15 ч.4 ст.190 КК України, наявність в зазначеному кримінальному провадженні доведених ризиків, а також характеристику особи підозрюваного, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення слідчого судді про застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є обґрунтованим.

Апеляційний суд відхиляє посилання сторони захисту щодо неврахування слідчим суддею даних про особу підозрюваного та не застосуваня до нього більш м`якого запобіжного заходу, оскільки як вбачається з резолютивної частини оскаржуваної ухвали, слідчим суддею було визначено розмір застави, як альтернативного запобіжного заходу у розмірі 80 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто у сумі 168160 гривень.

Враховуючи тяжкість та обставини вчинення інкримінованого ОСОБА_8 злочину, який вчинено проти власності, апеляційний суд погоджується з прийнятим висновком слідчого судді щодо неможливості застосування відносно підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, який здатен забезпечити належну поведінку підозрюваного та виконання ним своїх процесуальних обов`язків.

В зв`язку з наведеним апеляційний вважає застосування відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою виправданим, а доводи сторони захисту в цій часині необґрунтованими.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги сторони захисту про визначення слідчим суддею занадто непомірного для підозрюваного розміру застави, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.
На підставі пункту 2 частини п`ятої статті 182 КПК України, розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину визначається від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Як вбачається з оскаржуваної захисником підозрюваного ухвали суду першої інстанції, слідчим суддею вимоги вищезазначеної норми закону дотримані у повній мірі та призначено розмір застави, як альтернативного запобіжного заходу у розмірі, який є мінімальним для злочинів особливої тяжкості, в якому підозрюється ОСОБА_8 .
При цьому, розмір застави, як альтернативного запобіжного заходу, визначений слідчим суддею, на думку апеляційного суду, здатен забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, з урахуванням інкримінованого йому злочину та виконання ним своїх процесуальних обов`язків, а тому розмір застави не є завідомо непомірним для нього.
Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість ухвали слідчого судді в цій частині.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді апеляційним судом не встановлено.
За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку про необґрунтованість апеляційної скарги, яку слід залишити без задоволення.
Відповідно до положень ч.3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Керуючись ст. ст. 182, 183, 196, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 02.05.2020 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 ч.4 ст.190 КК України, у кримінальному провадженні №0000609, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 31.03.2020 року залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4