Справа № 569/181/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2020 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області у складі :

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

кримінальне провадження №0005130 внесене 21.08.2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань

про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, не одруженого, не працюючого, інваліда 2 групи, не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 191, ч. 1 ст. 358 КК України,

за участю прокурора - ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

потерпілих - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Рівне зазначене кримінальне провадження,

встановив:

Обвинувачений ОСОБА_3 , перебуваючи на посаді голови дільничної виборчої комісії №560927 під час позачергових виборів народних депутатів України 21 липня 2019 року, будучи матеріально відповідальною особою за збереження ввірених йому матеріальних цінностей, що належать окружній виборчій комісії №152 із виборів народних депутатів України, у період часу з 10:00 години 07.08.2019 по 17:30 години 08.08.2019, діючи умисно, керуючись корисливим мотивом, перебуваючи в приміщенні ОВК №152, що по вул. Шевченка, 45 у м. Рівне, отримав грошові кошти в касі окружної виборчої комісії №152 з виборів народних депутатів України, а саме премію за день виборів для виплати членам дільничної виборчої комісії №560927 м. Рівне, після чого привласнив ввірені йому грошові кошти в розмірі 2737 гривень призначені для виплати ОСОБА_7 в розмірі 563,50 гривень, ОСОБА_6 в розмірі 563,50 гривень та ОСОБА_8 в розмірі 1610 гривень, завдавши зазначеним особам майнової шкоди у вищевказаному розмірі.

Своїми умисними діями, які виразились у привласненні чужого майна, яке було ввірене особі, обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 191 КК України.

Окрім того, ОСОБА_3 , перебуваючи на посаді голови дільничної виборчої комісії №560927 під час позачергових виборів народних депутатів України 21 липня 2019 року, близько 10:00 години 07.08.2019 в приміщенні окружної виборчої комісії №152, що по вул. Шевченка, 45 у м. Рівне, отримав для заповнення відомість на виплату готівки №2 за липень 2019 року та звіт про використання коштів виданих на відрядження або під звіт, а також, отримав від касира, згідно видаткового касового ордеру №104 від 07 серпня 2019 року грошову премію за день виборів, яка нарахована для виплати членам дільничної виборчої комісії №560927 м. Рівне.

У подальшому, перебуваючи у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці в м. Рівне, діючи умисно, в період часу з 10:00 години 07.08.2019 по 17:30 години 08.08.2019, вніс до відомості на виплату готівки №2 за липень 2019 року завідомо неправдиві відомості про отримання грошової премії ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , підробивши у ній підписи членів дільничної виборчої комісії №560927 ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , які фактично кошти не отримували та у відомості не розписувалися, після чого 08.08.2019 близько 17:30 години, перебуваючи у приміщенні каси ОВК №152, що у м. Рівне, вул. Шевченка, 45, використав дану відомість, здавши її касиру до каси ОВК №152.

Своїми умисними діями, які виразились у підробленні офіційного документа, який видається установою і який надає права, з використання його підроблювачем, обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 358 КК України.

Будучи допитаним в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні злочину визнав у повному обсязі, щиро покаявся.

Цивільний позов ОСОБА_8 в частині відшкодування матеріальної шкоди визнав повністю, в решті позовні вимоги не визнав, просив відмовити за безпідставністю.

Зазначив, що дійсно був обраний головою під час позачергових виборів народних депутатів України 21 липня 2019 року.

Перебуваючи в приміщенні ОВК, що за адресою вул. Шевченка, 45 у м. Рівне, отримав грошові кошти в касі окружної виборчої комісії з виборів народних депутатів України, а саме премію за день виборів для виплати членам дільничної виборчої комісії м. Рівне.

Дані грошові кошти в розмірі 2737 гривень призначені для виплати ОСОБА_7 в розмірі 563,50 гривень, ОСОБА_6 в розмірі 563,50 гривень та ОСОБА_8 в розмірі 1610 гривень, як премії.

Також вказав, що в подальшому отримав відомість на виплату готівки, до якої вніс завідомо неправдиві відомості про отримання грошової премії ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , підробивши у ній підписи членів дільничної виборчої комісії ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 ,

08.08.2019, перебуваючи у приміщенні каси ОВК, що у м. Рівне, вул. Шевченка, 45, використав дану відомість, здавши її касиру до каси ОВК.

У вчиненому щиро розкаюється, просить суворо не карати. Має намір відшкодувати привласнені кошти, проте зараз немає можливість, так як всі кошти витрачає на лікування.

Потерпіла ОСОБА_6 в судовому засіданні вказала, що входила до складу членів дільничної виборчої комісії з виборів народних депутатів України , які проходили 21 липня 2019 року. Головою даної дільничної виборчої комісії було обрано ОСОБА_3 . Близько місяця потому дізналась, що їм була виплачена премія за день роботи у ДВК. Після вона звернулась до ОСОБА_3 щоб отримати грошові кошти в сумі 563,50 гривень, однак останній кошти не віддав. В подальшому вона звернулася до голови ОВК, який показав їй відомість про отримання готівки, де навпроти її прізвища стояв підпис, проте даний документ вона не підписувала.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_7 зазначила, що під час виборів народних депутатів України, які проходили 21 липня 2019 року, була членом дільничної виборчої комісії, головою якої був ОСОБА_3 ,. Близько місяця після дня виборів від інших членів комісії дізналася про виплату премії членам ДВК в розмірі 563,50 гривень, однак даних коштів не отримувала, у відомості про виплату готівки не підписувалася.

В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_8 вказав, що був призначений членом ДВК під час позачергових виборів народних депутатів України 21 липня 2019 року. В процесі роботи ДВК йому було виплачено заробітну плату, проте невдовзі від інших членів комісії він дізнався про виплату премії членам ДВК. У касі окружної виборчої комісії повідомили, що нарахована премія згідно відомості вже виплачена, про що свідчить його підпис. Однак ОСОБА_8 не отримував премію в розмірі 1610 гривень та не підписував відомості про виплату готівки.

Цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди 1610 гривень та моральної шкоди у розмірі 15000 гривень підтримав повністю, просив задовольнити.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд, враховуючи повне визнання обвинуваченим своєї винуватості у вчиненому злочині, за згодою всіх учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого, допитом потерпілих, дослідженням даних, що характеризують особу винного. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений та інші учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, вони не викликають сумнівів у добровільності їх позицій. Судом роз`яснено, що у такому випадку учасники судового провадження будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд встановив, що дії обвинуваченого ОСОБА_3 вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 191 КК України, як привласнення чужого майна, яке було ввірене особі, а також за ч. 1 ст. 358 КК України, як підроблення офіційного документа, який видається установою і який надає права, з метою використання його підроблювачем.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд згідно з вимогами ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, які згідно із ст. 12 КК України, відносяться до невеликої та середньої тяжкості, обставини, що пом`якшують покарання, особу винного.

Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Так, обвинувачений ОСОБА_3 неодружений, непрацюючий, інвалід 2 групи, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимий.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Частиною 2 ст. 65 КК України передбачено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Беручи до уваги вказані обставини у їх сукупності, суд в даному конкретному випадку вважає за можливе виправлення ОСОБА_3 в умовах без ізоляції від суспільства, а тому призначивши йому покарання за вчинені ним злочини в межах санкцій ч. 1 ст. 191 та ч. 1 ст. 358 КК України у виді обмеження волі без призначення додаткового покарання, із застосуванням при призначенні покарання за сукупністю злочинів принципу поглинення менш суворого покарання більш суворим, застосовує до нього правила ст. 75 КК України і звільняє ОСОБА_3 від відбування основного покарання з випробуванням, оскільки саме таке рішення суду, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нового злочину.

Додаткове покарання у виді позбавлення права займатися певною діяльністю, суд не призначає, оскільки обвинувачений раніше не судимий, щиро розкаюється, має намір відшкодувати шкоду, не працюючий, являється інвалідом другої групи

Цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди завданої злочином суд задовольняє частково з наступних підстав.

Вирішуючи пред`явлений потерпілим цивільний позов, суд повинен виходити з встановленого обов`язку позивача довести обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог.

Відповідно до п.3 ч.1ст. 91 КПК України доказуванню підлягають вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України майнова шкода, заподіяна особі або майну громадянина, підлягає відшкодуванню особою, що заподіяла шкоду в повному обсязі, за винятком випадків, передбачених законодавством України.

Оскільки судом встановлено, що обвинувачений винний у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушеннях за описаних у вироку обставинах і в результаті його злочинних дій цивільному позивачу ОСОБА_8 заподіяно матеріальну шкоду, що підтверджується матеріалами провадження, враховуючи наявність правових підстав, передбачених ст.1166 ЦК України для покладання відповідальності за завдану шкоду саме на обвинуваченого, суд прийшов до висновку, що цивільний позов в частині відшкодування матеріальної шкоди підлягає задоволенню в повному обсязі, а саме у розмірі 1610 ( одна тисяча шістсот десять) гривень.

Відповідно до вимог ст.1167 ЦК України моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Частина 3 ст. 23 ЦК України передбачає, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Постанова Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику по справам про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди» зі змінами внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 у пункті 9 орієнтує суди, що розмір відшкодування моральної шкоди, суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань /фізичних, психічних та інших/, яких зазнав позивач, характер немайнових витрат, їх тривалість, можливість відновлення тощо та з урахуванням інших обставин.

Суд з урахуванням принципу розумності і справедливості, глибини моральних страждань, розміру завданої матеріальної шкоди, вважає можливим задовольнити позовні вимоги частково у розмірі 500 ( п`ятсот) гривень.

Що стосується позовних вимог про стягнення витрат на правову допомогу, то слід зазначити наступне.

Відповідно до вимог діючого законодавства єдиною допустимою формою отримання адвокатом винагороди за надання правової допомоги клієнту є гонорар. Гонорар, отримуваний адвокатом за надання правової допомоги, має бути законним за формою і порядком внесення і розумно обґрунтованим за розміром.

При визначенні обґрунтованого розміру гонорару беруть до уваги такі фактори:

1) обсяг часу і роботи, що вимагаються для належного виконання дорученням; ступінь складності та новизни правових питань, що стосуються доручення; необхідність досвіду для його успішного завершення;

2) вірогідність того, що прийняття доручення перешкоджатиме прийняттю адвокатом інших доручень або суттєво ускладнить їх виконання у звичайному часовому режимі;

3) необхідність виїзду у відрядження;

4) важливість доручення для клієнта;

5) роль адвоката в досягненні гіпотетичного результату, якого бажає клієнт;

6) досягнення за результатами виконання доручення позитивного результату, якого бажає клієнт;

7) особливі або додаткові вимоги клієнта щодо строків виконання доручення;

8) характер і тривалість професійних відносин адвоката з клієнтом;

9) професійний досвід, науково-теоретична підготовка, репутація, значні професійні здібності адвоката.

Жоден з цих факторів не має самодостатнього значення; вони підлягають врахуванню в їх взаємозв"язку щодо обставин кожного конкретного випадку.

Також діючим законодавством передбачено, що при визначенні розміру компенсації суду слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. На доведення обсягу наданої правової допомоги суду може бути надано як доказ докладний письмовий звіт адвоката у конкретній справі, адресований клієнту.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов"язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам (наприклад, особисті розписки адвоката про одержання авансу).

До складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною або її представником витрати.

Витрати на правову допомогу відшкодовуються лише в тому випадку, якщо правова допомога реально надавалася в справі тими особами, які одержали за це плату. Самі лише докази укладення угоди про надання правової допомоги й її оплати не можуть бути підставою для відшкодування цих витрат, якщо адвокат в судових засіданнях участі не брав.

Відповідно до вимог діючого законодавства витрати, пов"язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Вказівка законодавця на обмеження розміру компенсації витрат на правову допомогу законом свідчить, що ці витрати не будуть відшкодовуватися в повному розмірі, якщо вони перевищуватимуть певну суму.

На підтвердження відповідності понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом допомоги цивільним позивачем ОСОБА_8 було надано додаткову угоду про надання правової допомоги від 13 січня 2020 року, а також акт здачі-прийняття наданих послуг від 20 січня 2020 року.

В додатковій угоді до договору про надання правничої допомоги від 13 січня 2020 року, зазначено, що до витрат на правничу допомогу включаються, ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, представництво інтересів в судових засіданнях, складання проекту позовної заяви на відшкодування шкоди заподіяної злочином.

Суд при вирішенні питання про стягнення судових витрат на правову допомогу, приймає до уваги те, що потерпілий самостійно без участі адвоката приймав в розгляді кримінального провадження.

Належних та допустимих доказів, а саме квитанцій до прибуткового касового ордеру, платіжного доручення з відміткою банку, касові чеки або інший банківський документ, суду надано не було.

За таких обставин підстав для стягнення з обвинуваченого витрат на правову допомогу відсутні.

Згідно ч.2 ст.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Як встановлено судом, витрати на залучення експерта складають 5024 грн. 32 коп.

Таким чином, до стягнення з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави підлягають витрати за проведення експертизи в сумі 5024 грн. 32 коп.

Речові докази, а саме відомості на виплату готівки №2 залишити у матеріалах справи.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 не застосовувався

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 129, 368, 373-376 КПК України, суд, -

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 191 та ч. 1 ст. 358 КК України за якими призначити йому покарання:

- за ч. 1 ст. 191 КК України - у виді у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки без позбавлення права обіймати певні посади та займатися певною діяльністю строком.

- за ч. 1 ст. 358 КК України - у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.

За сукупністю злочинів, відповідно до ст. 70 КК України, остаточно призначити ОСОБА_3 покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки без позбавлення права обіймати певні посади та займатися певною діяльністю.

На підставі ст. ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину.

Зобов`язати ОСОБА_3 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 до ОСОБА_3 про стягнення шкоди завданої злочином задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_8 матеріальну шкоду в розмірі 1610 ( одна тисяча десять) гривень.

Стягнути ОСОБА_3 на користь ОСОБА_8 моральну шкоду в розмірі 500 (п`ятсот) гривень.

В решті позовних вимог ОСОБА_8 до ОСОБА_3 відмовити за недоведеністю.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати на залучення експертів у розмірі 5024 грн. 32 коп.

Речові докази, відомість на виплату готівки №2 залишити у матеріалах справи

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 не застосовувати.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд Рівненської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя Рівненського міського суду ОСОБА_1