Справа № 521/2420/20
Номер провадження:1-кс/521/1063/20

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2020 року слідчий суддя Малиновського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі клопотання старшого слідчого Малиновського ВП в місті Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 погодженого з прокурором Одеської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_3 у кримінальному провадженні номер 0003164 від 10 жовтня 2019 року, про арешт майна, -

В С Т А Н О В И В:

З клопотання слідчого та доданих до нього матеріалів вбачається, що 10 жовтня 2019 року до чергової частини Малиновського ВП в місті Одесі надійшов рапорт від старшого слідчого Малиновського ВП в місті Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 , про те, що ним, в ході проведення досудового розслідування, кримінального провадження № 0002139 від 25 травня 2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, було встановлено, що невстановлена група осіб, шляхом обману, заволоділа правом власності на об`єкт нерухомого майна, який розташований на території Малиновського району м. Одеси. В ході проведення подальшого досудового розслідування, було встановлено, що невстановлені особи, за попередньою змовою групою осіб, шляхом обману, заволоділи правом власності на об`єкт нерухомого майна, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , вартість якого відповідно до висновку про вартість майна, на момент вчинення злочину складала 640859, 00 гривень, що є майновими збитками в особливо великих розмірах.

В ході проведення досудового розслідування, було встановлено, що до кримінального правопорушення можливо причетна група осіб у складі: ОСОБА_5 , та ОСОБА_6 .

Зазначені особи, за наявною оперативною інформацією, займаються незаконним заволодінням нерухомого майна на території Малиновського району в м. Одеса, зокрема і такого, яке належало одиноким особам, та яке в подальшому повинно було відійти у власність територіальної громади міста Одеси, як відумерла спадщина, шляхом надання до державних органів влади, нотаріусів, державних реєстраторів різноманітних завідомо підроблених офіційних документів, в залежності від конкретної ситуації.

Також, за наявною оперативною інформацією організатором, зазначеної злочинної групи є ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка для реалізації злочинів, надає їх виконавцям необхідні засоби (підроблені документи, грошові кошти тощо).

Нерухоме майно, яке стало об`єктом кримінально протиправних дій злочинців, як правило оформлюється на ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після реєстрації права власності за вищезазначеними особами, нерухоме майно продається на користь третіх осіб, а отриманні від реалізації нерухомості грошові кошти, члени злочинної групи розподіляють між собою.

Так, проведеними заходами було встановлено, що на початку 2018 року до вказаної злочинної групи надійшла інформація про двох осіб, а саме: ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 (мати) та ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_4 (донька) яким на праві власності належала квартира АДРЕСА_2 , по частки кожній.

При цьому, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вели аморальний образ життя, чим і зацікавили злочинну групу.

В подальшому обставини складаються таким чином, що ОСОБА_8 потрапила до Одеського обласного центру значимих захворювань (туберкульозний диспансер, АДРЕСА_3 ) де в послідуючому 26 травня 2018 року через прогресуючу хворобу померла. ОСОБА_7 потрапила до Одеського обласного центру значимих захворювань (туберкульозний диспансер, АДРЕСА_4 ). 04 серпня 2018 року у ОСОБА_7 було констатовано біологічну смерть.

В ході проведення подальших заходів було встановлено, що у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_9 було відкрито спадкову справу.

В подальшому, вказана спадкова справа була передана приватному нотаріусу Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_10 , яка у свою чергу видала свідоцтво про право на спадщину на ім`я ОСОБА_6 .

На підставі зазначеного свідоцтва про право на спадщину було внесено відомості до державного реєстру прав та їх обтяжень.

Через короткий проміжок часу ОСОБА_6 продав вищезазначене нерухоме майно.

Договір купівлі продажу було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_11 . Власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 на теперішній час являється ОСОБА_12 .

Внаслідок злочинних дій, потерпілій стороні завдані майнові збитки в розмірі вартості вищезазначеної квартири, яка станом на 09 квітень 2019 року складає 639805 гривень.

З метою збереження речових доказів та недопущення переходу права власності на вищезазначену квартиру на користь третіх осіб, під час досудового розслідування виникла необхідність у накладенні арешту на вищевказану квартиру.
Прокурор вважав, що є всі законі підстави для арешту майна.

Дослідивши клопотання та матеріали долучені до нього, заслухавши думку прокурора, слідчий суддя вважає, що в задоволенні клопотання про арешт майна необхідно відмовити, з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Метою накладення арешту на майно є: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Положення даної норми КПК України узгоджуються зі ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.
Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань Малиновським ВП в місті Одесі ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні номер 0003164 від 10 жовтня 2019 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.
Положення зазначеної вище норми КПК України узгоджуються зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.
У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).
При цьому ч. 2 ст. 170 КПК України передбачає, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно із ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна, як доказ в кримінальному провадженні... ; 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння ...; 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна; 4) розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
В свою чергу, п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України встановлює, що у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.
Проте, як вбачається зі змісту клопотання слідчого про накладення арешту на майно в рамках кримінального провадження №0003164 від 10 жовтня 2019 року, слідчий визначив метою накладення арешту на квартиру як збереження такого майна як речового доказу, та не допущення переходу права власності на користь третіх осіб, хоча при цьому конкретно мету та правову підставу арешту майна не обґрунтував, а лише поверхово послався на необхідність накладання арешту.
Крім того, положеннями ч. 10 ст. 170 КПК України визначено: не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
З долучених до клопотання матеріалів вбачається, що відповідно до договору купівлі продажу від 07 червня 2019 року ОСОБА_12 придбала у ОСОБА_6 квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка в цілому складається з приміщень, загальною площею 42, 6 кв.м у тому числі житловою площею 26.2 кв.
Слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_12 не є підозрюваною у цьому кримінальному провадженні, цивільним відповідачем та особою, майно якої підлягає конфіскації.
Окрім того, варто звернути і на ту обставину, що відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені 10 жовтня 2019 року, та ніяких дій, щодо переходу права власності на вищевказану квартиру на користь третіх осіб не здійснено, стороною кримінального провадження ні в клопотанні ні під час розгляду клопотання не обґрунтувала необхідність у накладанні арешту на майно добросовісного набувача, в даному випадку ОСОБА_12 .
Даючи оцінку відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідкам арешту майна для його володільця, який є добросовісним набувачем майна (принаймні, доказів протилежного стороною обвинувачення не надано), слідчий суддя приходить до висновку, що в задоволенні клопотання необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст.170 - 173, КК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В:

Відмовити в задоволенні клопотання старшого слідчого Малиновського ВП в місті Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 погодженого з прокурором Одеської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_3 у кримінальному провадженні номер 0003164 від 10 жовтня 2020 року, про арешт майна.

Ухвала слідчого судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга, на ухвалу слідчого судді, може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Слідчий суддя ОСОБА_1