ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 11-кп/821/380/20Головуючий по 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа № 712/7605/18 Категорія: ч.1 ст.125 КК України Доповідач в апеляційній інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

Головуючого ОСОБА_2

Суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

представника потерпілого
захисника ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальне провадження за спільною апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_7 на вирок Соснівського районного суду м.Черкаси від 06 лютого 2020 року, яким

ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Черкаси, громадянина України, українця, з середньою освітою, приватного підприємця, маючого на утриманні малолітню дитину ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше не судимого, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним та засуджено за ч.1 ст. 125 КК України і призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесят) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень, який підлягає стягненню у дохід держави.

Цивільний позов ОСОБА_11 до ОСОБА_8 , про відшкодування майнової шкоди, задоволений частково.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_11 , розмір спричиненої матеріальної шкоди у сумі 591 (п`ятсот дев`яносто одна) гривня 85 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_11 , витрати за надання правової допомоги в сумі 10 000 (десять тисяч) гривень.

Вирішена доля речових доказів відповідно до ст.100 КПК України.

в с т а н о в и л а:

Згідно вироку суду ОСОБА_8 визнаний винний та засуджений за те, що він 10.02.2018 близько 14 години 35 хвилин, перебуваючи на задньому паркувальному майданчику магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 », що розташований за адресою: м. Черкаси, бульвар Шевченка, 114, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння на спричинення тілесних ушкоджень, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, наніс не менше 3 ударів кулаками правої та лівої руки в область обличчя, грудної клітки та один удар ногою в область грудної клітки ОСОБА_11 , тим самим спричинив потерпілому тілесні ушкодження у вигляді численних саден та підшкірних крововиливів грудної клітки справа, обличчя, які відповідно до висновку експерта №02-01/641 від 25.05.2018 відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Не погоджуючись з вироком суду в апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_7 порушує питання про скасування вироку районного суду, а матеріали кримінального провадження направити на новий судовий розгляд. Разом з цим просили дослідити матеріали кримінального провадження зазначені в апеляційній скарзі. Як на підставу скасування судового рішення вказують на процесуальні порушення допущені під час судового розгляду. Соснівський районний суд м. Черкаси визнав доведеним пред`явлене обвинувачення ОСОБА_8 у нанесенні не менше 3 ударів кулаками правої та лівої руки в область обличчя, грудної клітки та один удар ногою в область грудної клітки ОСОБА_11 , та спричинення потерпілому тілесних ушкоджень у вигляді численних саден та підшкірних крововиливів грудної клітки справа, обличчя, однак дослідженні в судовому засіданні докази та пояснення потерпілого та покази свідків цьому суперечать. Крім того, під час слідчого експерименту від 10.05.2018 року ОСОБА_11 показував як ОСОБА_8 наносив йому удари в область грудної клітки зліва, однак відповідно до висновку експерта №02-01/641 від 25.05.2018 у ОСОБА_11 були виявлені ушкодження грудної клітки справа. Разом з цим, висновок експерта №02-01/641 від 25.05.2018 грунтувався на ренгензнімку виявлених ушкоджень грудної клітки у ОСОБА_11 , а тому було заявлено клопотання оглянути його в судовому засіданні, однак враховуючи те, що у матеріалах кримінального провадження він був відсутній, оскільки був повернутий потерпілому ОСОБА_11 , а останній заперечував, щодо його огляду, в задоволені клопотання було відмовлено. Таким чином, виникає питання, оскільки ОСОБА_8 не наносив удари ОСОБА_11 в область грудної клітки справа, то звідки у ОСОБА_11 зі спливом 2-х днів, адже подія відбувалася 10.02.2018, а до лікаря ОСОБА_11 звернувся лише 12.02.2018 року, а довідка від лікаря датована взагалі 27.04.2018 року та не містить будь-якої реєстрації в Черкаській центральній районній лікарні, з`явилися тілесні ушкодження грудної клітки справа.

При цьому, 10.02.2018 року після виниклого конфлікту та виклику працівників патрульної поліції, ОСОБА_11 у своїх поясненнях не вказував на те, що в ході конфлікту отримав якісь тілесні ушкодження. Також, відповідно до змісту довідки лікаря вбачається, що ОСОБА_11 звернувся до лікаря «по випадку побутової травми». Довідка лікаря на підтвердження отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_11 не містить дати та номеру реєстрації медичної установи і видана по випадку побутової травми, то вона не є належним доказом на підтвердження отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_11 від дій ОСОБА_8 . Вказана довідка лікаря, разом з протоколом слідчого експерименту з потерпілим ОСОБА_11 та потерпілою ОСОБА_12 , а також ренгензнімком були основою для висновку експерта№02-01/641 від 25.05.2018.

Враховуючи те, що довідка лікаря є неналежним доказом, ренгензнімок в судовому засіданні взагалі не оглядався, дані протоколу слідчого експерименту з ОСОБА_11 від 10.05.2018 частково не підтверджені самим ОСОБА_13 , а частково не відповідають тілесним ушкодженням зазначених у медичній довідці, слідчий експеримент з потерпілою ОСОБА_12 , яка в подальшому перейшла у статус свідка не додавався як доказ обвинувачення, то за таких обставин висновок експерта №02-01/641 від 25.05.2018 не може бути належним та допустимим доказом.

Разом з цим, апелянти звертають увагу на процесуальні порушення допущені органом досудового розслідування та прокурором. ОСОБА_8 було висунуто обвинувачення без фактичного повідомлення про підозру, тобто без дотримання встановленої кримінальним процесуальним законом процедури, в зв`язку з відсутністю належних даних про повноваження прокурорів, зокрема прокурора ОСОБА_14 у даному кримінальному провадженні №0003216 від 04.05.2018 року.

Витяг з ЄРДР по кримінальному провадженню №0003216 від 04.05.2018 року не містить даних про прокурора/прокурорів у даному кримінальному провадженні, а постанова про призначення групи прокурорів від 04.05.2018 не містить підпису Першого заступника керівника Черкаської місцевої прокуратури ОСОБА_15 .

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_14 підтвердила, що матеріали кримінального провадження не містять підписаної постанови Першого заступника керівника Черкаської місцевої прокуратури ОСОБА_16 про призначення групи прокурорів, «шак просила зробити перерву для надання підписаної постанови.

Однак, 28.02.2020 року ознайомившись з матеріалами кримінального провадження, було виявлено, що надана прокурором ОСОБА_14 постанова про призначення групи прокурорів містить підпис, який навіть вЬуально не схожий на підпис Першого заступника керівника Черкаської місцевої прокуратури ОСОБА_15 ..

Вищевказані висновки узгоджуються з висновками зробленими Верховним Судом у постанові від 17.12.2019 по справі № 235/6337/18.

Відсутність оригінального підпису на постанові про призначення групи прокурорів тягне за собою недопустимість усіх доказів, зібраних після цього.

Крім того в апеляційній скарзі зазначено про незгоду вирішення судом цивільного позову та судових витрат. Наданий адвокатом ОСОБА_9 договір про надання правової допомоги ОСОБА_11 не містить даних щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом. За таких обставин у сторони захисту та суду відсутні дійсні відомості щодо узгодженого сторонами розміру гонорару адвоката за надання правової допомоги.

В запереченні на апеляційну скаргу, потерпілий ОСОБА_11 зазначає, що винуватість ОСОБА_8 підтверджується дослідженими в суді першої інстанції доказами. Районний суд повністю та без порушень дослідив всі докази на які посилається захисник обвинуваченого. Що стосується зауважень захисника про відсутність у тексті договору умов щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, то суд від конкретних обставин справи, інших доказів, має право як повідомити так і задовольнити компенсацію судових витрат. Послуги адвоката потерпілому надавались відповідно до договору від 23 липня 2018 року, де в п.4.1 розділу 4 «Порядок оплати послуг адвоката (захисника)» вказано, що адвокатом (захисником) правова допомога надається згідно протоколу про розмір оплати.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора, який підтримав заперечив проти задоволення апеляційної скарги, заслухавши пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали свою апеляційну скаргу, доводи представника потерпілого, який просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок суду без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що спільна апеляційна скарга обвинуваченого та його захисника не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, вирок суду повинен бути законним та обґрунтованим Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ці вимоги закону судом виконані.

Дії ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1ст.125 КК України судом кваліфіковано вірно.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_17 у нанесенні умисних легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я потерпілому ОСОБА_18 відповідає фактичним обставинам кримінального провадження і ґрунтується на доказах, які судом досліджені всебічно, повно і об`єктивно.

Як свідчать матеріали кримінальної провадження і дані журналу судового засідання, органом досудового розслідування й судом першої інстанції досліджено всі ті обставини, які мали значення для прийняття рішення у справі, а тому посилання в апеляційній скарзі обвинуваченого та його захисника про те, що висновки суду викладені у вироку не відповідають фактичним обставинам справи, неповно з`ясовані всі обставини справи - не грунтуються на матеріалах кримінального провадження.

Колегія суддів вважає, що немає підстав вважати, що викладені у вироку суду першої інстанції висновки не відповідають фактичним обставинам справи.

Відповідно до норми ч.3 ст.404 КПК України, обов`язок апеляційної інстанції полягає в безпосередньому дослідженні доказів лише у перелічених в законі випадках, а саме: 1) при наявності клопотання учасників кримінального провадження про повторне дослідження обставин, 2) якщо ці обставини досліджені судом першої інстанції не повністю, або з порушенням.

Враховуючи вищевикладене та встановивши, що вказані докази були досліджені судом першої інстанції повно, з дотриманням процедури норм КПК України, а обвинувачений та його захисник не навели переконливих доводів щодо необхідності повторного дослідження доказів, а клопотання зводиться лише щодо незгоди з оцінкою досліджених доказів, то в такому разі суд апеляційної інстанції вважає необхідним відмовити в задоволенні клопотання про повторне дослідження доказів, про що винесена ухвала без видалення до нарадчої кімнати.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_19 та його захисника про те, що досліджені докази та пояснення потерпілого ОСОБА_11 , покази свідків щодо нанесення тілесних ушкоджень суперечать між собою є безпідставними. Ці заперечення обвинувачення були детально розглянуті судом першої інстанції та спростовані наведеними у його вироку доказами, які в своїй сукупності підтвердили винуватість ОСОБА_8 у заподіянні умисного легкого тілесного ушкодження.

Так, мотивуючи висновки про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, суд обґрунтовано послався на покази потерпілого ОСОБА_11 , який суду пояснив, що 10 лютого 2018 року, він разом з дружиною, на автомобілі намагалися заїхати на парковку біля магазину «Делікат». Транспортним засобом керувала дружина ОСОБА_11 ОСОБА_12 . В цей час, з парковки виїжджав інший автомобіль, водій якого почав показувати руками, що не може виїхати. ОСОБА_11 вийшов з автомобіля та почав допомагати йому виїхати. Проте, жінка, яка сиділа у вказаному автомобілі на пасажирському сидінні почала кричати, виражатися нецензурною лайкою. Через це, ОСОБА_11 , підійшов до автомобіля, постукав у скло та запитав, навіщо вона це робить. Після цього, водій вибіг з автомобіля і почав кидатися на ОСОБА_11 . Останній намагався оборонятися і схопив водія за комір куртки. Тоді чоловік почав наносити ОСОБА_11 удари. Обороняючись, ОСОБА_11 наніс йому також близько 2-3 ударів. Крім того, ОСОБА_11 зазначив, що перший удар йому наніс саме ОСОБА_8 , а тому вважає, що з його боку був лише самозахист;

Згідно показів свідка ОСОБА_12 , яка дала суду покази про те, що 10 лютого 2018 року, вона перебуваючи за кермом автомобіля намагалася заїхати на парковку біля магазину «Делікат», що розташований за адресою: м. Черкаси, бульвар Шевченка, 114. Крім ОСОБА_12 , в салоні транспортного засобу також перебував її чоловік ОСОБА_11 . Під час заїзду на парковку, їй заважав інший автомобіль, водій якого намагався виїхати з парковки. Намагаючись допомогти виїхати цьому водію, ОСОБА_11 вийшов з автомобіля ОСОБА_12 . Проте, жінка, яка перебувала в салоні іншого автомобіля, почала кричати, виражатися нецензурною лайкою. Після цього, водій вибіг з автомобіля і почав кидатися на ОСОБА_11 та намагатися нанести останньому удари руками на ногою. В результаті цих дій, ОСОБА_11 був вимушений захищатися. Обороняючись, ОСОБА_11 , наніс йому також близько 2-3 ударів. Разом з тим, свідок ОСОБА_12 зазначила, що перший удар ОСОБА_11 , наніс саме ОСОБА_8 , а її чоловік лише захищався;

Покази свідка ОСОБА_20 підтверджують факт конфлікту, який виник 10.02.2018, між ОСОБА_11 та ОСОБА_8 . Зазначений конфлікт виник через те, що вони не могли роз`їхатися на парковці. В бійці приймали участь обидва водія. Хто наніс перший удар, зазначений свідок з впевненістю сказати не може. Він розборонив учасників конфлікту, потім підійшла охорона магазину;

Також винуватість обвинуваченого підтверджується наступними доказами:

- даними довідки Черкаської центральної районної лікарні від 27.04.2018, яку було видано ОСОБА_11 , про те, що він був на прийомі у лікаря травматолога 12.02.2018 року. З приводу побутової травми від 10.02.2018 року. Діагноз: забій м`яких тканин грудної клітки справа. Забій м`яких тканин обличчя. Чисельні садна та крововиливи (підшкірні) грудної клітки справа, обличчя;

- даними протоколу прийняття усної заяви ОСОБА_11 , про вчинення кримінального правопорушення від 03.05.2018 року, в якій зазначено, що 10.02.2018 року, близько 14:35 год. перебуваючи на паркувальному майданчику біля магазину «Делікат», що адресою: м. Черкаси, бульвар Шевченка, 114, у заявника та його дружини, з невідомими на той момент людьми, виник конфлікт, в ході якого ОСОБА_11 , були нанесені тілесні ушкодження. В подальшому від отриманих ушкоджень 12.02.2018, ОСОБА_11 звернувся до ЧЦРЛ, травматологічне відділення;

- даними протоколу слідчого експерименту за участю ОСОБА_11 від 10.05.2018 року та фототаблицею до нього, під час якого потерпілий в присутності понятих, розповів та показав про обставини подій, які відбулися за участі ОСОБА_8 та ОСОБА_11 ;

- даними протоколу огляду предметів від 10.05.2018 року, в ході якого слідчим СУ ГУНП в Черкаській області ОСОБА_21 , було оглянуто DVD-R диски з відеозаписами камер зовнішнього відео спостереження магазину «Делікат» та записом з відео реєстратора автомобіля ВАЗ 2111, д.н.з. НОМЕР_1 . На відеозаписах зафіксовано момент конфлікту між ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , під час якого, останній отримав тілесні ушкодження;

- даними висновку експерта №02-01/641 від 25.05.2018, за результатами проведення судово-медичної експертизи, згідно якого у ОСОБА_11 , згідно даних медичної довідки мали місце ушкодження: численні садна та підшкірні крововиливи грудної клітки справа, обличчя. Вказані ушкодження виникли від дії тупих предметів, по давності виникнення можуть відповідати часу вказаному в ухвалі суду та відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Виявлені у ОСОБА_11 тілесні ушкодження не є небезпечними для життя, як в момент заподіяння, так і в своєму клінічному протіканні. Тілесні ушкодження виявлені у ОСОБА_11 могли утворитися від ударів ногами та руками. Виявлені у ОСОБА_11 тілесні ушкодження могли виникнути, як за обставин на які він вказав в протоколі проведення слідчого експерименту від 10.05.2018р., так і за обставин на які вказала ОСОБА_12 в протоколі проведення слідчого експерименту від 10.05.2018р. Можливість виникнення виявлених у ОСОБА_11 тілесних ушкоджень від падіння з положення стоячи та від падіння з положення стоячи з наступним ударом об тупий предмет або поверхню (підлогу, каміння тощо) - є малоймовірною. Виявлені у ОСОБА_11 тілесні ушкодження могли виникнути за обставин, які зафіксовані на DVD-R диску з відеозаписом камер зовнішнього відео спостереження.

Оцінивши усі зібрані докази відповідно до ст. 94 КПК з точки зору їх належності й допустимості, а сукупність зібраних доказів - із точки зору достатності та взаємозв`язку, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_19 в умисному заподіянні легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я і правильно кваліфікував його дії за ч. 1 ст. 125 КК.

Колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції обґрунтованими та вмотивованими з достатніми аргументами й підставами для прийняття такого рішення.

Переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність і умотивованість наведених висновків суду першої інстанції апеляційна скарга захисника в інтересах обвинуваченого не містить.

Доводи апеляційної скарги про те, що під час слідчого експерименту ОСОБА_13 показував, як обвинувачений ОСОБА_19 наносив йому удари в область грудної клітки зліва, однак відповідно до висновку експерта № 02-01/641 від 25.05.2018 року у ОСОБА_13 були виявлені ушкодження грудної клітини справа, не спростовують висновків суду щодо винуватості засудженого у вчиненні інкримінованого йому злочину, до того ж суд встановив, що ОСОБА_19 заподіяв ще потерпілому не менше 3 ударів кулаками правої та лівої руки в область обличчя, грудної клітини.

Також виявлені на тілі потерпілого ОСОБА_13 тілесні ушкодження, ступінь їх тяжкості, локалізація, давність та механізм їх заподіяння були встановлені на підставі судово-медичної експертизи, проведеної відповідними кваліфікованими експертами, сумнівів у правильності висновків яких, не виникає.

Що стосується доводів апеляційної скарги з приводу довідки, яку отримав потерпілий від лікаря, яка датована 27.04.2018 року та не містить реєстрації в Черкаській центральній районній лікарні, то колегія суддів вважає їх безпідставними та необгрунтованими, які не підтверджується доказами щодо незаконності отримання даної медичної довідки.

Дана довідка містить дату її видачі, ПІБ лікаря, його підпис та печатку, особу якій вона видана, діагноз. Тому, не зазначення у кутовому штампі медичного закладу реєстраційного номера, ніяким чином не впливає на достовірність та законність походження даної довідки.

Твердження апеляційної скарги щодо порушення встановленої процедури кримінальним процесуальним законом, а саме обвинувачення ОСОБА_19 було висунуте без фактичного повідомлення про підозру, в зв`язку з відсутністю належних даних про повноваження прокурорів, зокрема прокурора ОСОБА_14 у даному кримінальному провадженні не заслуговують на увагу. Так, відповідно до матеріалів кримінального провадження на аркуші 204 у т.1 міститься постанова від 04 травня 2018 року про призначення групи прокурорів за підписом першого заступника Черкаської місцевої прокуратури ОСОБА_22 .

В суді апеляційної інстанції, прокурор надав докази на підтвердження повноважень прокурора ОСОБА_14 . Крім того, згідно правових позицій Верховного Суду, неналежне ведення ЄРДР не може спростувати або підтверджувати належність та допустимість всього об`єму доказів у кримінальному провадженні та з вірогідністю спростувати суб`єктів, які вправі проводити досудове розслідування.

Висновок суду першої інстанції щодо підтвердження винуватості ОСОБА_19 побудований на належних та допустимих доказів, зокрема пояснення потерпілого ОСОБА_13 , дані довідки Черкаської центральної районної лікарні від 27.04.2018, яку було видано ОСОБА_11 , про те, що він був на прийомі у лікаря травматолога 12.02.2018 року, дані протоколу слідчого експерименту за участю ОСОБА_11 від 10.05.2018 року та фототаблицею до нього, дані DVD-R дисків з відеозаписами камер зовнішнього відео спостереження магазину «Делікат» та записом з відео реєстратора автомобіля ВАЗ 2111, д.н.з. НОМЕР_1 . На відеозаписах зафіксовано момент конфлікту між ОСОБА_8 та дані висновку експерта №02-01/641 від 25.05.2018, вказують та підтверджують дії ОСОБА_19 , які перебували в причинному зв`язку із отриманням потерпілим тілесних ушкоджень.

Стосовно незгоди обвинуваченого та його захисника із частковим задоволенням цивільного позову потерпілого ОСОБА_13 , колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 129, абз. 7 п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК суд, ухвалюючи обвинувальний вирок, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому, про що у вироку зазначаються відповідні підстави.

Відповідно до роз`яснень п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 29.06.1990 року із змінами і доповненнями «Про виконання судами України законодавства і ППВСУ з питань судового розгляду справ і постановлення вироку», необхідно мотивувати у вироку вирішення цивільного позову в кримінальній справі, керуючись відповідними нормами ЦПК України, роз`ясненнями ПВСУ №3 від 31.03.1989 року.

Згідно п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 31.03.1989 року із змінами і доповненнями «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна», суд має навести у вироку мотиви прийнятого рішення про задоволення чи відхилення цивільного позову, якими доказами це підтверджується, а також навести відповідні розрахунки сум, що підлягають стягненню, вказати матеріальний закон, на підставі якого вирішено цивільний позов.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вказані вимоги КПК України та Пленуму Верховного Суду України при постановлені вироку в частині розв`язання цивільного позову виконані.

Розглядаючи вимоги цивільного позову в частині стягнення з ОСОБА_19 на користь потерпілого ОСОБА_13 матеріальної шкоди в розмірі 591 гривня 85 копійок, місцевий суд урахував копію товарного чеку від 13.02.20018 року на підтвердження придбання лікарських засобів.

Стягнення з обвинуваченого ОСОБА_19 на користь потерпілого витрат за надання правової допомоги у сумі 10 000 гривень є також обгрутованими, що підтвреджується попереднім (орієнтовним) розрахунком де детально розписані витрати потерпілого які поніс та які очікує понести у зв`язку з розглядом справи (т.1 а.к.п.198), а стягнута сума підтверджується даними квитанції до прибуткового касового ордера на імя ОСОБА_9 , що є адвокатом представником потерпілого ОСОБА_11 (т.1 а.с.106).

Крім того, відповідно до копії протоколу від 23.07.2018 року встановлені ціни адвокатських послуг та порядок оплати, де детально наведений розрахунок послуг захисника ОСОБА_9 з наведенням конкретних сум та виду послуг. Даний протокол є додатком до Договору про надання правової допомоги захисником ОСОБА_9 громадянину ОСОБА_11 .

Апеляційний суд вважає, що розмір матеріальної шкоди та витрати за надання правової допомоги місцевий суд визначив відповідно до засад розумності, виваженості та конкретних обставин справи, при цьому, матеріали справи містять дійсні розміри щодо узгодження сторонами розміру гонорару адвоката за надання правової допомоги, тому немає підстав сумніватися у стягненні з обвинуваченого ОСОБА_19 на користь потерпілого ОСОБА_13 суми в розмірі 10 000 (десять) тисяч гривень.

Згідно ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що захисник у своїй апеляційній скарзі не навів переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, а під час розгляду кримінального провадження в суді апеляційної інстанції не було встановлено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону або неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які б слугували безумовними підставами для його скасування.

Згідно ст.12 КК України, злочин передбачений ч.1 ст.125 КК України в якому ОСОБА_8 визнаний винним, відноситься до злочинів невеликої тяжкості за який передбачено максимальне покарання у виді виправних робіт.

Відповідно до ст.49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення злочину і до дня набрання вироком законної сили, минуло 2 (два) роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачено покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

Враховуючи, що злочин ОСОБА_8 вчинено 10.02.2018 року, то він підлягає звільненню від призначеного покарання на підставі ч.5 ст.74 КК України.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Соснівського районного суду м.Черкаси від 06 лютого 2020 року стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.

На підставі ст.49, ч.5 ст.74 КК України звільнити ОСОБА_8 від призначеного покарання вироком Соснівського районного суду м.Черкаси від 06 лютого 2020 року.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту проголошення.

Головуючий - суддя

Судді