Житомирський апеляційний суд
Справа №279/3488/17 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.1 ст. 286 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2020 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря : ОСОБА_5 ,
прокурора: ОСОБА_6 ,
обвинуваченого: ОСОБА_7 ,
захисника: ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі кримінальне провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора Житомирської області ОСОБА_9 на вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 19 березня 2020 року щодо обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.1 ст.186 КК України, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Коростень Житомирської області, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , освіта повна загальна середня, не інваліда, не депутата, не військовозобов"язаного, не працюючого, осіб на утриманні не має, не одруженого, раніше не судимого, -

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.186 КК України та призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі 1700 (одна тисяча сімсот) гривень.

Речовий доказ: диск з записом відеокамер з залізничного вокзалу ст. Коростень за 28.05.2017 року ухвалено залишити при матеріалах кримінального провадження № 0000924.

Згідно вироку суду, ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за те, що о 00 годин 50 хвилин 28 травня 2017 року, перебуваючи біля будинку №72-а по вулиці Шевченка в м. Коростень, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій , діючи умисно з корисливих спонукань, відкрито заволодів майном потерпілої ОСОБА_10 , а саме шляхом ривка правої руки зірвав з шиї останньої золотий ланцюжок вагою 2,5 г вартістю 3250 гривень та золоту ладанку , яка знаходилася на вказаному ланцюжку вагою 1,5 г вартістю 1950 гривень, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_10 матеріального збитку на загальну суму 5200 гривень.
Своїми умисними діями, які виразилися у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), ОСОБА_7 , вчинив злочин передбачений ч.1ст.186 КК України.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, установлених судом, кваліфікації дій обвинуваченого просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність і невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого та Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 186 КК України у виді 6 місяців арешту. Посилається на те, що суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_7 не взяв до уваги, що останній вчинив умисний корисливий злочин середньої тяжкості з застосуванням сили, у нічний час. Окрім цього, останній вини не визнав, критично не оцінює і не засуджує своєї поведінки, завдану потерпілій шкоду не відшкодував. Окрім цього, відповідно до анкетних даних обвинувачений ОСОБА_7 не працює, тому призначене судом покарання у виді штрафу може сприяти вчиненню ним нових злочинів з метою виконання указаного вироку суду. Також, обставини, що пом`якшують покарання, які визнані судом, є похідними одне від одного та у своїй сукупності суттєво не знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а їх наявність, у свою чергу, безумовно не впливає на рівень небезпечності особи винного. Враховуючи вищевикладене, стверджує, що суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, що призвело до несправедливого м`якого покарання. Тому вирок підлягає скасуванню, у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність і невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора, обвинувачений просить у задоволенні апеляційної скарги прокурора відмовити в повному обсязі. Вказує, що доводи, зазначені в апеляційній скарзі є безпідставними та такими що не відповідають фактичним обставинам справи. Потерпіла, під час допиту її в судовому засіданні, його не впізнала, особисто побачила вперше та підтвердила, що даний злочин він не вчиняв. Згодом, під тиском прокурора ОСОБА_11 , а не його матері, як зазначено в рішенні суду, потерпіла змінила свої покази проти нього. На даний час йому стало відомо, що після допиту в судовому засіданні, де потерпілою було чітко зазначено, що я вказаний злочин не вчиняв, органами прокуратури було внесено до ЄРДР інформацію про кримінальне правопорушення, передбачене ст.384 КК України, про нібито завідомо неправдиві показання потерпілої ОСОБА_10 , а саме те, що вона його не впізнає. Вважає, що сторона обвинувачення таким чином залякала потерпілу та примусила її змінити покази, та вказати на нього, як на особу, яка вчинила злочин. Звертає увагу на те, що вид та розмір покарання було запропоновано суду саме державним обвинувачем - прокурором ОСОБА_11 . Стосовно міркувань прокурора про те, що ним не відшкодовано матеріальну шкоду потерпілій зазначає, що потерпілою, з відомих їй причин, цивільний позов до нього в даному кримінальному провадженні не пред`являвся, претензій матеріального чи морального характеру не висловлювалося. Більш того, при обранні покарання, суд першої інстанції також врахував і думку потерпілої.

В судовому засіданні апеляційного суду прокурор підтримала доводи та вимоги апеляційної скарги, просила її задовольнити. Обвинувачений та захисник просили відмовити в задоволенні апеляційної скарги. При цьому ОСОБА_7 підтримав свої пояснення, надані в суді першої інстанції, зазначив, що не визнає своєї вини у вчиненні даного злочину, однак вирок суду не оскаржував, а навпаки його вже виконав, сплативши розмір штрафу 17.04.2020. Потерпіла в судове засідання не з`вилася, була повідомлена належним чином, із заявами про відкладання судового засідання не зверталася. Учасники апеляційного розгляду не заперечили проти розгляду апеляційної скарги за відсутності потерпілої.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.186 КК України відповідає обставинам кримінального провадження та ґрунтується на сукупності зібраних та належним чином оцінених судом доказах та прокурором не оскаржуються.

Що стосується доводів та вимог апеляційної скарги відносно покарання, призначеного судом обвинуваченому, слід зазначити наступне.

Так відповідно до положень ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог ст.65 КК України суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно ч.2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженим так і іншими особами.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при ухваленні вироку та призначенні покарання зазначених вимог закону дотримався.

Так відповідно до санкції ч.1 ст.186 КК України відкрите викрадення чужого майна карається штрафом від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк від ста двадцяти до двохсот сорока годин, або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або позбавленням волі до чотирьох років.

Тобто санкція даної норми передбачає широку альтернативу видів та розміру покарання з метою надання суду можливості для його індивідуалізації з огляду на обставини вчинення правопорушення, особу обвинуваченого та інші обставини, що мають значення для визначення виду та розміру покарання.

При цьому колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподаткованих розмірів доходів громадян буде найбільш відповідати принципам та цілям призначення покарання і буде найбільш необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження ним нових злочинів.

Так, ОСОБА_7 вчинив злочин проти власності, який відноситься до злочинів середньої тяжкості. Суд при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, його особу та обставини, що пом"якшують та обтяжують покарання. Обвинувачений працездатного віку, за місцем проживання характеризується позитивно, на спеціалізованих обліках не перебуває, раніше не судимий. Пом`якшуючими обставинами суд встановив молодий вік обвинуваченого, першу судимість. Обтяжуючі покарання обставинами суд не встановив.

Зазначені обставини відповідають матеріалам провадження, не заперечуються учасниками кримінального провадження. При цьому апеляційний суд звертає увагу на те, що визнання пом`якшуючими обставинами молодий вік обвинуваченого та відсутність попередніх судимостей не протирічить положенням ст. 66 КК України, тим більш що вказані обставини обов`язково повинні враховуватися при призначенні покарання будь-якій особі.

Крім того, слід зазначити, що прокурор під час в судових дебатів в суді першої інстанції враховуючи, те, що ОСОБА_7 вперше притягується до кримінальної відповідальності та з урахуванням думки потерпілої, просив призначити обвинуваченому покарання у вигляді штрафу в розмірі 100 неоподаткованих розмірів доходів громадян. І саме вказане покарання було призначене судом. При цьому процесуальний прокурор зазначений вирок суду не оскаржував, апеляція подана прокурором вищого рівня, який безпосередньо не здійснював процесуальне керівництво під час досудового розслідування кримінального провадження та не підтримував обвинувачення в суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що суд при призначенні покарання не взяв до уваги те, що обвинувачений вини не визнав, критично не оцінює і не засуджує своєї поведінки, не можуть бути однозначною підставою для призначення обвинуваченому більш суворого покарання, оскільки невизнання вини обвинуваченого є його правом та способом захисту від пред`явленого обвинувачення, а обов`язок доводити вину обвинуваченого покладено саме на орган досудового слідства та обвинувачення. При цьому зазначена обставина звісно повинна враховуватися при призначенні покарання, однак в сукупності з іншими обставинами, передбаченими ст. 65 КК України та із врахуванням мети застосування покарання.

Що стосується доводів прокурора про те, що обвинуваченим не відшкодовано матеріальну шкоду потерпілій, слід зауважити також, що потерпілою цивільний позов в даному кримінальному провадженні заявлено не було, претензій матеріального чи морального характеру не висловлювалося. Більше того, при обранні покарання, суд першої інстанції також врахував і думку потерпілої.

Твердження прокурора про те, що обвинувачений не працює, тому призначене судом покарання у виді штрафу може сприяти вчиненню ним нових злочинів є лише припущеннями прокурора. Крім того згідно наданих в ході апеляційного розгляду квитанцій, обвинувачений ще 17.04.2020 сплатив розмір штрафу, виконавши таким чином даний вирок суду.

Підсумовуючи викладене слід зазначити, що всі об`єктивні дані, які впливають на вид та розмір призначеного покарання були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання, вважати призначене покарання явно несправедливим та таким, що не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а також що таке покарання не досягне відповідної мети, зазначеної в ст. 50 КК України, апеляційний суд підстав не вбачає. А тому відсутні підстави і для скасування вироку в частині призначення покарання та постановлення нового вироку з призначенням обвинуваченому покарання більш суворого.

Порушень вимог кримінально-процесуального закону, які могли б бути підставою для зміни або скасування вироку суду, не виявлено.

За наведених обставин, підстав до задоволення апеляційної скарги прокурора не вбачається.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Житомирської області ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 19 березня 2020 року щодо обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.1 ст.186 КК України, - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно, може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Кримінального Касаційного Суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її ухвалення, а засудженим, що перебуває під вартою - в той же строк та порядку з моменту отримання копії ухвали.

Судді: