Провадження № 1-кп/243/487/2020
Справа № 243/1700/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 квітня 2020 року
Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Слов`янського міськрайонного суду Донецької області (вул. Добровольського, 2, м. Слов`янськ Донецької області) кримінальне провадження згідно ЄДРДР № 0000268 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , громадянина України, уродженця м. Миколаївка, Донецької області, із середньою освітою, не працевлаштованого, не одруженого, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не інваліда, судимого:

16 листопада 2010 року за вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області за ч. 1 ст. 70, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 296 КК України до 3(трьох) років позбавлення волі;

26 вересня 2011 року за вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області за ч. 1, 4 ст. 70, ч. 1 ст. 122, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 296 КК України, за яким частково приєднано покарання за вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 16 листопада 2010 року та остаточно визначено покарання до 4(чотирьох) років позбавлення волі. 11 червня 2014 року за ухвалою Перевальського районним судом Луганської області звільнений від подальшого відбування покарання на підставі п. «б» ст. 4 ЗУ «Про амністію»;

21 квітня 2015 року за вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3(трьох) років позбавлення волі;

26 листопада 2015 року за вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області за ч. 4 ст. 70, ч. 3 ст. 185 КК України, за яким частково приєднано покарання за вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 21 квітня 2015 року та остаточно визначено покарання до 5(п`яти) років позбавлення волі, який змінений за Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 03 серпня 2017 року в частині встановлення обставин справи. Звільнений 04 січня 2019 року по відбуттю покарання;

у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,
сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_4 ,

обвинувачений ОСОБА_3 ,

потерпіла ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 , будучи особою, яка раніше вчинила злочини, передбачені ст. 185 КК України, 31 січня 2020 року, приблизно о 23 годині 30 хвилин, знаходився за місцем мешкання своєї знайомої ОСОБА_5 , за адресою: АДРЕСА_2 , де під час спільного із потерпілою вживання спиртних напоїв у кухні квартири, побачив належний ОСОБА_5 мобільний телефон Nokia моделі RM-1110, в корпусі салатового кольору, imei 1: НОМЕР_2 , imei 2: НОМЕР_3 , який лежав на підвіконні та який вирішив викрасти. Реалізуючи свій протиправний умисел, ОСОБА_3 , знаходячись за вищевказаною адресою з дозволу власника, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, приблизно о 23 годині 30 хвилин, 31 січня 2020 року, діючи умисно, повторно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, керуючись корисливим мотивом, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно викрав мобільний телефон марки Nokia моделі RM-1110, в корпусі салатового кольору, вартістю 293 гривні 33 копійки, який належить ОСОБА_5 .. Після чого ОСОБА_3 місце злочину залишив, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_5 матеріальну шкоду на суму 293 гривні 33 копійки.

Такі дії обвинуваченого підпадають під ознаки кримінального правопорушення, кримінальна відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

У судовому засіданні були досліджені наступні докази на підтвердження встановлених судом обставин.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 визнав, що дійсно вчинив крадіжку, у вчиненому розкаявся та пояснив, що 31 січня 2020 року, ввечері, він із своїм другом ОСОБА_6 , прізвища його він не знає, гуляли і вирішили зайти до знайомої, потерпілої по справі, ОСОБА_5 у гості. Коли зайшли до неї, то побачили, що у неї є ще один чоловік на ім`я ОСОБА_7 і вони вдвох вживають спиртні напої на кухні. Він із другом до них приєдналися. ОСОБА_7 йому був винен гроші, у них зав`язалася розмова про цей борг, і ОСОБА_7 запропонував піти до одного чоловіка, який йому винен гроші за роботу, щоб він у нього взяв гроші та вернув їх ОСОБА_3 .. Також, коли вони вживали спиртні напої, то він побачив на підвіконні телефон салатового кольору, подумавши, що телефон належить ОСОБА_7 , вирішив його взяти, з тим, щоб здійснити обмін на обіцяні йому ОСОБА_7 гроші. Після чого вони пішли до того чоловіка, який винен гроші ОСОБА_7 , однак цей чоловік ніяких грошей їм не дав, а ОСОБА_7 не випустив з хати. Тоді, він із ОСОБА_6 пішли від того будинку, при цьому про те, що він взяв телефон, він нікому не повідомив і не сказав про телефон ОСОБА_7 , сподіваючись на те, що він його зустріне іншим разом. Батарея телефону сіла, і вранці він вже був вимкнений. Через деякий час до нього завітали працівники поліції та їм він телефон віддав. Наполягає на тому, що він не знав, що телефон належить потерпілій, взяв його так як вважав, що він належить ОСОБА_8 та у такий спосіб хотів його примусити виконати боргові зобов`язання, однак все ж такі вчинив крадіжку, оскільки цей телефон взяв. Пояснив, що він домовився з ОСОБА_8 , щоб останній йому поставив скло на вікнах, при цьому, попередньо йому заплатив продуктами харчування, ОСОБА_8 нічого так і не зробив. Крім того, ОСОБА_8 був також винен гроші за курточку його знайомому ОСОБА_6 .

Потерпіла ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що 31 січня 2020 року вона перебувала у себе вдома. Приблизно о 19 год. 00 хв. до неї завітав у гості її добрий знайомий ОСОБА_8 , з яким вони стали вживати спиртні напої. Біля 21 год. 00 хв. у гості зайшов ОСОБА_3 разом із своїм товаришем, ім`я якого їй невідомо. Телефон у цей весь час лежав на підвіконні в кухні, де вони всі вживали спиртні напої. В ході спілкування та вживання спиртних напоїв вона періодично дивилася яка година та брала телефон в руки, ОСОБА_8 при цьому у руки телефон не брав. Вона сама по телефону не дзвонила, їй ніхто також не телефонував. Може зазначити, що він яскравого зеленого кольору, отже можна побачити, як його вона бере в руки. Однак, вона не знає, чи звертав хтось з гостей увагу на те, що вона його брала у руки. Біля 23 год. 00 хв. гості пішли, і вона повернулася до кухні де побачила, що телефона та цигарок немає. Вона відразу пішла до поліції повідомити про крадіжку. При вирішенні питання покарання покладається на розсуд суду, будь-яких претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має, оскільки телефон їй повернули.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні показав, що дійсно він 30 січня 2020 року, ближче до вечора, отримав заробітну плату в сумі 500 грн. 00 коп.. Отримавши гроші, він пішов у магазин, де придбав цигарки та спиртні напої, ще щось, вже не пам`ятає що, та витративши гроші пішов із спиртним до ОСОБА_5 разом вони стали вживати спиртні напої на кухні, де ОСОБА_5 повідомила, що придбала телефон та продемонструвала йому його. Телефон яскравого зеленого кольору (салатового), лежав на підвіконні весь час коли вони вживали спиртні напої. Пізніше прийшов ОСОБА_3 з товаришем, і вони продовжили вживати спиртне разом. При всіх потерпіла неодноразово брала в руки телефон, дивилася яка година. Він її телефон не брав, лише бачив, що він лежить на підвіконні. Потерпіла по телефону не дзвонила, оскільки у неї не було на рахунку грошей. Потім він запропонував піти із хлопцями до його знайомого з тим, щоб позичити гроші на спиртні напої, оскільки все що він приніс до ОСОБА_5 вже закінчилося. Вони втрьох пішли до будинку його знайомого, однак знайомий грошей не дав, залишив його у себе, а обвинувачений із товаришем пішли. Може ствердити, що він обіцяв обвинуваченому вставити скло у вікно, однак ніяких грошей він у нього наперед не брав, і нічого йому не винен, вони пішли позичати гроші для придбання спиртного, а не повернення боргу обвинуваченому. Дійсно він винен товаришу обвинуваченого на ім`я ОСОБА_6 за курточку гроші.

Судом також досліджені такі письмові докази:

згідно із витягом з ЄДРДР за № 000268 від 03 лютого 2020 року, внесені відомості про вчинення злочину за кваліфікацією ч. 1 ст. 185 КК України та зміненою кваліфікацією за ч.2 ст. 185 КК України;

згідно із постановою про зміну кваліфікації кримінального правопорушення від 14 лютого 2020 року, змінена кваліфікація кримінального правопорушення у кримінальному провадженні № 0000268 від 03 лютого 2020 року з ч. 1 ст. 185 КК України на ч. 2 ст. 185 КК України;

згідно із протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 03 лютого 2020 року, ОСОБА_5 просить прийняти міри до невідомої особи, яка у період часу 31 січня 2020 року з 23 години 30 хвилин до 01 години 30 хвилин 01 лютого 2020 року перебуваючи у неї вдома таємно викрала її мобільний телефон марки Nokia в корпусі зеленого кольору, чим було завдано збитків в сумі 1000 гривень;

відповідно до протоколу огляду із фототаблицями до нього від 04 лютого 2020 року, оглянуто приміщення квартири АДРЕСА_3 , зафіксовано місце вчинення злочину. Під час проведення огляду нічого не виявлено та не вилучено;

відповідно до протоколу огляду із фототаблицями від 08 лютого 2020 року, оглянутий телефон марки «Nokia», модель «RM-1110», imei 1: НОМЕР_2 , imei 2: НОМЕР_3 , у корпусі яскравого зеленого(салатового) кольору, наданий добровільно ОСОБА_3 , що стверджується його заявою. Під час проведення огляду телефон було вилучено;

згідно із протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 11 лютого 2020 року, за участю свідка ОСОБА_8 , останній на фотознімку № 4 впізнав за зовнішніми рисами обличчя хлопця, пояснивши, що саме цей хлопець 31 січня 2020 року був за місцем мешкання ОСОБА_5 .. Відповідно до довідки до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 11 лютого 2020 року, на фото № 4 зображений ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

згідно із протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 11 лютого 2020 року, за участю потерпілої ОСОБА_5 , остання, на фотознімку № 3 впізнала особу за зовнішніми рисами обличчя, пояснивши, що саме він 31 січня 2020 року був за її місцем мешкання. Відповідно до довідки до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 11 лютого 2020 року, на фото № 3 зображений ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

згідно із протоколом про проведення слідчого експерименту від 21 лютого 2020 року за участю ОСОБА_3 , останній в присутності усіх учасників процесуальної дії на пропозицію слідчого показати обставини при яких ОСОБА_3 вчинив крадіжку, останній відмовився та заявив, що він дійсно вчинив крадіжку телефону, який належить його знайомій ОСОБА_5 , але у зв`язку з повним відчуттям каяття та сорому на місце скоєння злочину поїхати відмовився, свою вину визнає повністю;

згідно із товарознавчою експертизою № 1016 від 12 лютого 2020 року загальна ринкова вартість викраденого майна, що належить ОСОБА_5 на момент вчинення злочину, тобто 31 січня 2020 року, а саме: мобільного телефону «Nokia», модель «RM-1110», в корпусі салатового кольору, становила 293 грн. 33 коп. (двісті дев`яносто три грн. 33 коп.);

Судом оглянутий речовий доказ мобільний телефон «Nokia», модель «RM-1110», в корпусі салатового кольору, який продемонструвала в судовому засіданні потерпіла.

Відповідно до постанови про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 08 лютого 2020 року, речовим доказом визнаний мобільний телефон «Nokia», модель «RM-1110», в корпусі салатового кольору, який після проведення експертного дослідження повернутий власнику - ОСОБА_5 під розписку на відповідальне збереження;

Суд приймає до уваги показання обвинуваченого в частині обставин викрадення телефона, оскільки вони не містять внутрішніх протиріч, узгоджуються із показаннями потерпілої, свідка, даними протоколів слідчих дій та висновками експертиз.

Щодо доводів обвинуваченого, що він не мав намір викрасти телефон потерпілої, та вважав, що телефон належить свідкові ОСОБА_8 , і сам телефон він взяв з тим, щоб примусити ОСОБА_8 повернути йому гроші, які йому той винен, то суд ставиться до них критично та не приймає їх до уваги, оскільки вони не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та спростовуються показаннями потерпілої ОСОБА_5 , яка ствердила в судовому засіданні, що коли ОСОБА_3 прийшов до неї у квартиру, то телефон відкрито для всіх лежав на підвіконні, при цьому, під час спілкування із обвинуваченим та іншими гостями вона неодноразово брала телефон у руки, щоб подивитися час, а ОСОБА_8 телефона не торкався. Також такі доводи ОСОБА_3 спростовуються показаннями свідка ОСОБА_8 , який в судовому засіданні дав аналогічні показання із показаннями потерпілої, також ствердив, що жодних розмов з приводу боргу перед ОСОБА_3 вони з обвинуваченим не вели та пішли до його знайомого з тим, щоб позичити гроші на придбання спиртних напоїв. Жодних претензій з приводу боргу йому ОСОБА_3 не пред`являв, телефона не показував.

Суд також звертає увагу, що показання обвинуваченого в частині щодо мотивів, якими, за його показаннями, він керувався, коли брав телефон, та його поведінкою неузгоджені. Так, телефон він взяв у потерпілої в квартирі, при цьому під час спільного вжиття спиртних напоїв, остання в присутності всіх брала його в руки, після того, як він взяв телефон з тим, щоб за його словами обміняти його на гроші, які йому начебто винен ОСОБА_8 , то останньому нічого про це не повідомив. Як видно із протоколу вилучення телефона, він був вилучений у обвинуваченого 08 лютого 2020 року, тобто протягом восьми днів він міг вирішити питання про повернення телефону як свідкові, так і потерпілій, пояснивши свою поведінку, разом з тим, він цього не зробив, а навпаки, нікому не повідомив про те, що він його взяв, телефон вимкнув та залишив його при собі.

Суд приймає до уваги протоколи слідчих дій та вважає їх допустимими доказами, оскільки вони вчинені відповідно до норм чинного КПК України.

Суд приймає до уваги проведені у справі експертизи, оскільки вони виконані на підставі процесуальних документів, передбачених чинним КПК України, відповідно до вимог чинного законодавства та розроблених методик, та не містять внутрішніх протиріч, узгоджуються із іншими зібраними по справі доказами.

Даючи оцінку всім доказам, які були досліджені в процесі судового розгляду, суд приходить до переконання що обставини, викладені у обвинувальному акті щодо доведеності винності ОСОБА_3 по вказаному кримінальному правопорушенню знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, його дії кваліфіковані вірно, а тому вважає, що ОСОБА_3 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна(крадіжку), вчинене повторно.

Судом були досліджені відомості щодо особи обвинуваченого ОСОБА_3 ..

Так, відповідно до характеристики, виданої вуличним комітетом м. Миколаївки, ОСОБА_3 за час мешкання по АДРЕСА_1 зарекомендував себе з посередньої сторони. З сусідами відносин не підтримує. Спиртними напоями не зловживає. У громадському житті мікрорайону участі не приймає.

Згідно із довідкою КЗОЗ Обласна клінічна психіатрична лікарня м. Слов`янська № 245 від 06 лютого 2020 року, ОСОБА_3 на обліку у лікаря психіатра не перебуває.

Згідно із довідкою КНП Слов`янськ центральна районна лікарня № 26 від 10 лютого 2020 року, обвинувачений ОСОБА_3 у лікаря-нарколога не перебуває.

Згідно із довідкою про судимість № 56-12022020/14044 від 12 лютого 2020 року, ОСОБА_3 раніше судимий:

16 листопада 2010 року за вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області за ч. 1 ст. 70, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 296 КК України до 3(трьох) років позбавлення волі;

26 вересня 2011 року за вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області за ч. 1, 4 ст. 70, ч. 1 ст. 122, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 296 КК України, за яким частково приєднано покарання за вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 16 листопада 2010 року та остаточно визначено покарання до 4(чотирьох) років позбавлення волі. 11 червня 2014 року за ухвалою Перевальського районним судом Луганської області звільнений від подальшого відбування покарання на підставі п. «б» ст. 4 ЗУ «Про амністію»;

21 квітня 2015 року за вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3(трьох) років позбавлення волі;

26 листопада 2015 року за вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області за ч. 4 ст. 70, ч. 3 ст. 185 КК України, за яким частково приєднано покарання за вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 21 квітня 2015 року та остаточно визначено покарання до 5(п`яти) років позбавлення волі, який змінений за Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 03 серпня 2017 року в частині встановлення обставин. Звільнений 04 січня 2019 року по відбуттю покарання, згідно із довідкою Селидівського МВ ГУДМС України в Донецькій області серії ДНП № 02184;

Матеріальну шкоду відшкодовано в повному обсязі.

Відповідно до відповіді Слов`янського міськрайонного відділу філії державної установи «Центр пробації» в Донецькій області від 13 березня 2020 року, зроблено висновок про те, що ОСОБА_3 має високу ймовірність вчинення повторного кримінального правопорушення та високий рівень небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, виправлення ОСОБА_3 без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк може становити високу небезпеку для суспільства( у тому числі для окремих осіб).

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає ті обставини, що ОСОБА_3 щиросердно розкаявся у вчиненні злочину, оскільки незважаючи на те, що ОСОБА_3 навів мотиви вчинення правопорушення, які не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, однак останній під час проведення досудового слідства добровільно віддав викрадене майно, в суді вибачився перед потерпілою. Наведені обставини, на думку суду не слугують виправданням вчинених правопорушень, однак є тими чинниками, на підставі яких судом встановлено наявність такої пом`якшувальної обставини, як щире каяття.

Відповідно до ст. 67 КК України, суд зазначає, що приписами ч. 1 ст. 92 КПК України визначено, що обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 КПК України покладається на слідчого, прокурора та, у встановленому КПК України випадках, - на потерпілого. Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, крім випадків, передбачених цією статтею.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 раніше судимий за злочини, передбачені ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 296 КК України, і з врахуванням 89 КК України, судимість за вчинення вказаних злочинів не знята та не погашена, проте, як вбачається з обвинувального акту, органом досудового розслідування рецидив злочинів не зазначений, як обставина, яка обтяжує покарання ОСОБА_3 , тому суд не враховує наявність рецидиву злочину, як обставину, яка обтяжує покарання.

Орган досудового розслідування при формулюванні пред`явленого обвинувачення, яке судом визнано доведеним, інкримінував ОСОБА_3 вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння. Цю ж обставину зазначено в обвинувальному акті як таку, що обтяжує покарання відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 291 КПК.

Як видно із показань потерпілої, свідка, які свої показання дали під присягою та були попереджені під кримінальну відповідальність, та показань самого обвинуваченого, останній вчинив крадіжку під час спільного вживання із потерпілою та свідком спиртних напоїв.

Підстав для сумнівів щодо правдивості показань потерпілої, свідка у суду немає.

Суд наголошує, що норми кримінального процесуального законодавства не передбачають, необхідності доведення факту перебування особи у стані алкогольного сп`яніння якимось певним видом доказів (медичними документами, висновками експерта тощо). Зазначені обставини підлягають доказуванню і оцінці, виходячи з положень статей 84, 92, 94 КПК.

Наведена правова позиція викладена колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду 11 лютого 2020 року у справі № 643/20474/15-к(провадження № 51-8622км18)

З огляду на викладене, обставиною, що обтяжує покарання, згідно ст. 67 КК України, суд визнає вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Аналізуючи зібрані докази, які характеризують обвинуваченого, згідно із ст. 65 КК України, при призначенні покарання, суд приймає до уваги наступні обставини:

викрадене майно повернуто власнику без сприяння обвинуваченого, однак потерпілою не заявлено вимог щодо суворого покарання обвинуваченого, стороною обвинувачення заявлено вимоги щодо обрання міри покарання підсудному у виді арешту;

злочин, вчинений обвинуваченим, відповідно до ст. 12 КК України, віднесений законодавцем до категорії злочинів середньої тяжкості

обвинувачений у вчиненому в судовому засіданні виявив розкаяння, розуміння протиправності дій;

обвинувачений раніше неодноразово судимий, в тому числі за вчинення корисливих злочинів;

органом пробації зроблено висновок про те, що виправлення особи без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк може становити високу небезпеку для суспільства;

Обвинувачений не працює, має посередню характеристику, у нього відсутні соціальні зв`язки;

Зважаючи на викладені встановлені судом обставини, суд визнає необхідним та достатнім для виправлення і попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень призначення ОСОБА_3 покарання у виді арешту, в межах санкції статті ч. 2 ст. 185 КК України.

Вказане покарання обвинуваченому по своєму виду та розміру на думку суду буде справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно ст. 100 КПК України.

Відповідно до ст. 118 КПК України, процесуальні витрати зокрема складаються із витрат, пов`язаних із залученням експертів.

В ст. 243 КПК України зокрема зазначається, що експерт залучається за наявності підстав для проведення експертизи за дорученням слідчого судді чи суду, наданим за клопотанням сторони кримінального провадження.

Статтею 122 КПК України передбачений порядок здійснення оплати витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів.

Аналіз зазначеної статті дозволяє дійти висновку, що законодавець у вказаній статті зазначає коло осіб, на яких за певних умов покладається обов`язок на покриття процесуальних витрат під час проведення кримінального провадження як під час досудового розслідування так і судового слідства.

Крім того, ст. 122 КПК України передбачено, що залучення стороною обвинувачення експертів спеціалізованих державних установ здійснюється за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цим установам з державного бюджету.

Відповідно до ст. 124 КПК України, яка передбачає розподіл процесуальних витрат, у разі ухвалення обвинувального вироку, суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Відповідно до акту № 1016 від 12 лютого 2020 року за ухвалою слідчого судді від 11 лютого 2020 року, вартість судової товарознавчої експертизи становить 1256 грн. 00 коп.

З огляду на викладене, з врахуванням вимог ст. 124 КПК України, суд вважає, що з обвинуваченого слід стягнути в прибуток держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта у розмірі 1307 грн. 52 коп., оскільки наведені витрати відносяться до процесуальних витрат та документально підтверджені.

Цивільний позов не заявлений.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 373-374 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:
Визнати ОСОБА_3 винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

Призначити ОСОБА_3 покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 5(п`яти) місяців арешту.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту затримання.

Речові докази:

мобільний телефон «Nokia», модель «RM-1110», в корпусі салатового кольору, визнаний відповідно постанови від 08 лютого 2020 року речовим доказом у кримінальному провадженні № 000268, та переданий під розписку на відповідальне збереження ОСОБА_5 після вступу вироку у законну силу залишити за належністю потерпілій ОСОБА_5 .

Захід забезпечення кримінального провадження ОСОБА_3 не обирався.

Процесуальні витрати на залучення експерта на проведення судової товарознавчої експертиз на суму 1307(одна тисяча триста сім) грн. 52 коп. стягнути із ОСОБА_3 в дохід держави.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Донецького апеляційного суду через Слов`янський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а засудженим в той же строк з моменту вручення копії вироку. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Вирок складений у єдиному екземплярі у нарадчій кімнаті.

Головуючий-суддя: ОСОБА_1