Житомирський апеляційний суд
Справа №278/3170/19 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст.186 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2020 року Житомирський апеляційний суд в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретар ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
потерпілого ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі кримінальне провадження №278/3170/19 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , діючого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , на вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 18 грудня 2019 року відносно

ОСОБА_9 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,

в с т а н о в и в:
зазначеним вироком ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.
Питання про речові докази вирішено у відповідності до вимог ст.100 КПК України.
Відповідно до вироку суду першої інстанції, 25 вересня 2019 року близько 1 години ОСОБА_9 разом зі знайомою ОСОБА_8 перебували в помешканні свого знайомого, що в АДРЕСА_3 , де вживали алкогольні напої. В цей час між ОСОБА_9 та ОСОБА_8 виникла словесна суперечка, в ході якої у ОСОБА_9 виник умисел на повторне відкрите заволодіння майном останньої.
Реалізуючи свій умисел, у цей же час та місці, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, ОСОБА_9 правою долонею наніс два удари в область обличчя ОСОБА_8 , а лівою рукою схопив її за волосся, спричинивши таким чином легкі тілесні ушкодження у вигляді садна та синців на обличчі, а також травматичну епіляцію волосся на голові. Продовжуючи реалізацію свого умислу, ОСОБА_9 , діючи повторно, шляхом ривка вихопив з плеча ОСОБА_8 її жіночу сумку, в якій знаходився мобільний телефон марки "Xiaomi" Redmi S2 вартістю 2419 грн. 61 коп. з наявною в ньому сім-картою мобільного оператора "Київстар", на рахунку якої було 42 грн., та флеш-картою ємністю 8 ГБ вартістю 138 грн. 92 коп., а всього майна ОСОБА_8 на загальну суму 2600 грн. 53 коп., з яким залишив місце вчинення злочину та у подальшому розпорядився на власний розсуд.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 , не оспорюючи встановлені вироком фактичні обставини справи та вину свого підзахисного, просить змінити вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_9 покарання, а саме призначити йому покарання з випробуванням із застосуванням положень ст.ст.75,76 КК України. При цьому, наголошує, що суд першої інстанції в недостатній мірі врахував при призначенні покарання ряд обставин, які пом`якшують відповідальність ОСОБА_9 , а саме - будь-яких тяжких наслідків в результаті скоєння зазначеного злочину не настало: майно повернуто потерпілій, будь-яких претензій до обвинуваченого остання не має, просила суд не позбавляти його волі, ОСОБА_9 щиро розкаявся у скоєному та активно сприяв розкриттю злочину. Звертає увагу і на те, що за місцем проживання засуджений характеризується виключно позитивно, страждає на психічні розлади, у зв`язку з чим перебуває на обліку у психіатра та є інвалідом II групи. Посилаючись на зазначене, вважає, що є всі підстави для звільнення ОСОБА_9 від відбування від покарання з випробуванням або ж призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено санкцією ч.2 ст.186 КК України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи захисника та обвинуваченого, пояснення потерпілої, які просили задовольнити апеляційну скаргу, думку прокурора, яка просила вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, а також вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
З висновками суду першої інстанції щодо фактичних обставин вчинення ОСОБА_9 кримінального правопорушення, про доведеність вини та кваліфікацію дій останнього, погоджується автор апеляційної скарги і ніким з можливих учасників процесу не оспорюються, а тому не перевіряються апеляційним судом.
Санкція ч.2 ст.186 КК України, за якою ОСОБА_9 притягується до кримінальної відповідальності, передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від чотирьох до шести років.
Відповідно до ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобіганню вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Виходячи з указаної мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути співмірним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Згідно вимог ст.65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
На думку апеляційного суду, суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , зазначених вимог кримінального закону дотримався.
Рішення суду першої інстанції про призначення обвинуваченому ОСОБА_9 покарання за ч.2 ст.186 КК України у виді 4-х років позбавлення волі (яке є мінімально можливим з урахуванням інкримінованої санкції частини статті), ухвалено з належним врахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного та обставин справи.
Призначаючи обвинуваченому покарання, суд першої інстанції належно врахував наслідки вчиненого та ступінь тяжкості правопорушення, яке є тяжким, у відповідності до норм ст.12 КК України.
Викладені в апеляційній скарзі захисника доводи на пом`якшення покарання, а так само й докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження, щодо особи обвинуваченого ОСОБА_9 , зокрема, те, що він був раніше неодноразово судимий за вчинення тяжких умисних корисливих злочинів (в тому числі й передбаченого ч.2 ст.186 КК України), за що відбував покарання у виді позбавлення волі, неодружений, має психічні розлади особистості, через які перебуває на обліку у психіатра, має психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю із синдромом залежності, є інвалідом ІІ групи з дитинства, за місцем проживання характеризується посередньо (як особа, на яку відсутні компрометуючі матеріали), з належним урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, за встановлених судом обставин, що пом`якшують покарання щире каяття і активне сприяння розкриттю правопорушення, та що обтяжують покарання - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, достатньо були враховані судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання.
Крім того, як вважає апеляційний суд, належно врахована судом першої інстанції і думка потерпілої ОСОБА_8 , яка не наполягала на суворості покарання, просила не позбавляти його волі, як і відсутність з її боку жодних претензій до ОСОБА_9 . Ця позиція потерпілої, підтримана нею і в ході апеляційної перевірки кримінального провадження.
Вказані обставини належно наведені та враховані в мотивувальній частині вироку при обґрунтуванні судом певного виду та міри покарання, який належить призначити обвинуваченому.
При цьому, з урахуванням сукупності наявних у справі доказів, встановлених обставин вчинення кримінального правопорушення, наявністю обставини, що обтяжує покарання обвинуваченого, особи обвинуваченого, апеляційні доводи захисника про пом`якшення призначеного покарання та звільнення ОСОБА_9 від його відбування з випробуванням, на думку апеляційного суду істотно не знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та не можуть вважатися достатніми підставами для призначення обвинуваченому більш м`якого покарання, переходу до більш м`якого виду покарання або призначення покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції частини статті, тобто застосування до нього положень ст.ст.69, 75, 76 КК України.
Перебування на обліку у лікаря психіатра, як і інвалідність обвинуваченого ОСОБА_10 , що є основними апеляційними посиланнями захисника, з урахуванням вище наведених обставин, в даному випадку, не можуть бути безумовними підставами для призначення йому покарання із застосуванням положень ст.69, ст.75 КК України.
Захисником обвинуваченого не наведено в апеляційній скарзі інших переконливих обставин, які не враховані судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому та могли б свідчити про беззаперечну явну суворість або несправедливість призначеного покарання за ч.2 ст.186 КК України.
На думку апеляційного суду, призначене обвинуваченому ОСОБА_9 покарання у виді 4-х років позбавлення волі, з урахуванням санкції ч.2 ст.186 КК України, за видом та мірою є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових правопорушень, що відповідає справедливості і меті покарання.
Саме такий захід примусу внесе відповідні корективи в соціально-психологічні властивості обвинуваченого, нейтралізує негативні настанови та змусить додержуватись положень закону про кримінальну відповідальність і позбавить можливості вчиняти нові злочини.
Таким чином, вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання є законним та обґрунтованим, підстави для його зміни з мотивів викладених в апеляційних скаргах відсутні.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 18 грудня 2019 року відносно ОСОБА_9 без змін.
На ухвалу апеляційного суду учасниками судового розгляду справи можуть бути подані касаційні скарги до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді :