Справа № 348/1379/19
Провадження № 11-кп/4808/106/20
Категорія ст.197 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2020 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду у складі:

головуючого-судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря с/з ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Івано-Франківську в режимі відеоконференції матеріали за апеляційними скаргами (далі АС) захисника- адвоката ОСОБА_9 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та ОСОБА_8 , на ухвалу Надвірнянського районного суду від 13 січня 2020 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 ,-

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Надвірнянського районного суду від 13 січня 2020 року продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 на строк 60 днів, до 12 березня 2020 року включно, з визначенням розміру застави у розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 42040 грн.

Своє рішення суд мотивував тим, що враховуючи тяжкість вчиненого злочину, можливість впливати на свідків, які ще не допитувались під час судового розгляду, вчинити інше кримінальне правопорушення, суд вважав за необхідне продовжити строк тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 до 12 березня 2020 року включно, з визначенням розміру застави.

Не погодившись з ухвалою слідчого судді захисник- адвокат ОСОБА_9 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_8 подали АС, в яких зазначають, що ухвала суду про продовження строку тримання ОСОБА_8 під вартою ухвалено із значними порушеннями вимог кримінального процесуального права та вказує на відсутність необхідності у застосуванні найсуворішого такого запобіжного заходу.

Крім цього, захисник ОСОБА_9 зазначає, що суд не взяв до уваги дані, що характеризують обвинуваченого ОСОБА_8 , а також, що на даний час не існують ризиків, які передбачені ч.1 ст.177 КПК та які дають правові підстави для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Просять ухвалу Надвірнянського районного суду від 13 січня 2020 року скасувати та постановити нову, якою скасувати ухвалу суду та винести нову ухвалу, якою змінити міру запобіжного заходу для ОСОБА_8 з тримання під вартою на домашній арешт.

Заслухавши доповідь судді ОСОБА_3 , пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 , та його захисника ОСОБА_9 , які підтримали свої АС, просять ухвалу суду скасувати та задовольнити їхні апеляційні вимоги; пояснення прокурора ОСОБА_7 , яка вважає АС необгрунтваними, просить залишити їх без задволення, а ухвалу суду без зміни; перевіривши матеріали контрольного кримінального провадження, обговоривши доводи і мотиви АС, колегія суддів вважає, що вони не підлягають до задоволення, виходячи із наступного.

Рішенням Конституційного Суду України №4 р/2019 від 13.06.2019 р. визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення ч. 2 ст. 392 Кримінального процесуального кодексу України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Вищевказаним рішенням Конституційний суд України зобов`язав Верховну Раду України привести нормативне регулювання у відповідність до прийнятого рішення.

Визнання Конституційним Судом України положення ч. 2 ст. 392 КПК України неконституційним, свідчить про те, що ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті підлягають апеляційному розгляду.

Незважаючи на те, що діючим національним кримінальним процесуальним законом не встановлено порядок оскарження ухвал суду про продовження строку тримання під вартою, які постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що з метою забезпечення ефективної реалізації права на судовий захист та задля досягнення цілей правосуддя, апеляції підлягають розгляду із застосуванням принципу тлумачення діючих правових норм на користь обвинуваченого та сторони захисту.

Колегія суддів виходить з того, що тримання під вартою є найбільш суворим запобіжним заходом, пов`язаним з обмеженням конституційного права особи на свободу, який полягає в примусовій ізоляції підозрюваного, обвинуваченого шляхом поміщення його в установу тримання під вартою на певний строк із підпорядкуванням режиму цієї установи.

Так, відповідно до ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що на стадії судового розгляду кримінального провадження, такий стандарт доказування як «обґрунтована підозра» втрачає свою актуальність і при оцінці доказів повинен бути застосований критерій доведеності «поза розумним сумнівом», який випливає із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Однак, цей критерій може бути застосований тільки під час ухвалення остаточного судового рішення, яким буде розглянуто по суті та вирішено питання про визнання особи винною у вчинені злочину та призначення їй покарання.

Намагання надати оцінку доказам, які були досліджені в результаті судового розгляду кримінального провадження до ухвалення остаточного судового рішення, може бути визнано сторонами як ознака упередженості суду та визнана правовою підставою для відводу складу суду.

Ухвалою Надвірнянського районного суду від 13 січня 2020 року продовжено строк тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 до 12 березня 2020 року включно, з визначенням розміру застави у розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 42040 грн.

З копій контрольного кримінального провадження вбачається, що обвинувальний акт було спрямовано до суду 27 червня 2019 року.

Таким чином, органом досудового розслідування ОСОБА_8 звинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.369 КК, який у відповідності до вимог ст.12 цього Кодексу відносяться до тяжких злочинів.

Згідно з вимогами ч. ч. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.183 КПК визначено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно ч.2 ст.177 КПК, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснювати дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Колегія суддів звертає увагу на те, що при обрані запобіжного заходу, у відповідності до вимог ст.ст. 193, 194 КПК , судом об`єктивно взято до уваги дані про особу обвинуваченого, який звинувачується у вчиненні тяжкого злочину.

Перевіряючи доводи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою щодо наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що заявлені у клопотанні вони є реальними, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у його вчиненені. Відповідно до вимог ст.177 КПК метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Таким чином, основною метою продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на стадії судового розгляду фактично є забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого і що ризики зазначені у ч.1 ст. 177 КПК не відпали, а навпаки існують.

Зі змісту ухвали суду про продовження строків тримання під вартою вбачається, що суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що обвинувачений може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Таким чином, при продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції врахував як обставини кримінальних правопорушень, у вчиненні яких звинувачується ОСОБА_8 , дані про його особу, наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК, так і необхідність забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

За таких обставин, колегія суддів вважає безпідставними доводи обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 про те сукупність досліджених судом доказів свідчить про безпідставність висунотого обвинувачення у вчиненні у вчиненні злочину, передбаченого ч.3ст.369 КК .

Колегія суддів звертає увагу на те, що враховуючи наведене, апеляційний суд, позбавлений можливості надати оцінку сукупності доказів, які були досліджені судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження по суті та прийти до висновку про наявний «стан доказів» і їх переконливість в тому, що подальший розгляд кримінального провадження може привести до ухвалення несприятливого для обвинуваченого рішення або до висновку про те, що обвинувачення висунуте обвинуваченому є безпідставним.

Колегія суддів приймає до уваги, що на стадії судового розгляду кримінального провадження суд самостійно вирішує питання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого яка дозволить розглянути кримінальне провадження у розумні строки.

Рішення апеляційного суду щодо розгляду питання про законність продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого, кримінальне провадження відповідно до якого розглядається по суті судом першої інстанції, не повинно виглядати як втручання у порядок розгляду кримінального провадження судом першої інстанції та створювати додаткові перешкоди.

Апеляційний суд не може об`єктивно встановити стадію судового провадження на якій знаходиться розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції та готовність суду ухвалити остаточне рішення по кримінальному провадженню.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , які б були безумовною підставою для скасування оскарженої ухвали.

За таких обставин, АС: захисника ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_8 не підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405,418, 419, 422 КПК, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційні скарги: обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника- адвоката ОСОБА_9 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 13 січня 2020 року щодо ОСОБА_8 без зміни.

Ухвала оскраженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5