Номер провадження: 11-сс/813/844/20
Номер справи місцевого суду: 519/444/20 1-кс/519/61/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.05.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий - суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представників власника майна адвокатів: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах іноземної компанії «MARINO SHIPPING CO PTE LTD», на ухвалу слідчого судді Южного міського суду Одеської області від 15.05.2020 року про арешт майна у кримінальному проваджені №0000015, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.05.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.243 КК України, -

встановив:

оскаржуваною ухвалою слідчого суддіЮжного міського суду Одеської області від 15.05.2020 року, у кримінальному проваджені №0000015, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.05.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.243 КК України, задоволено клопотання прокурора Комінтернівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_6 та накладено арешт на судно «Stavanger», ІМО 9278507, прапор TUVALU, який належить іноземній компанії «MARINO SHIPPING CO PTE LTD». Арештоване майно передано на зберігання відділу контролю (нагляду) за безпекою судноплавства на морському та річковому транспорті в морському порту «Південний» розташованого за адресою: Одеська область, м. Южне, вул. Берегова,11.
Не погоджуючись з рішенням слідчого судді, адвокат ОСОБА_7 в інтересах іноземної компанії «MARINO SHIPPING CO PTE LTD» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на майно. Доводи апеляційної скарги представник власника майна обґрунтовує тим, що ухвала постановлена без участі власника майна. Зазначає, що клопотання прокурора не містило доказів, що судно «Stavanger» є речовим доказом у даному кримінальному провадженні та зберегло на собі сліди злочину. Апелянт вважає, що відсутня подія кримінального правопорушення, оскільки наслідки розливу пальмового олеїну було ліквідовано 30.04.2020 року, про що складено відповідний акт, всі витрати пов`язані з усунення наслідків розливу відшкодовані судновласником, а скарг щодо нанесення значної шкоди акваторії порту Південний від Южненської філії ДП «АМПУ» судновласник не отримував.
Крім того, апелянт зазначає, що за фактом розливу пальмового олеїну із судна складено протокол про адміністративне правопорушення від 30.04.2020 року відносно капітана судна, який рішенням суду притягнутий до адміністративної відповідальності. Зазначає, що станом на 18.05.2020 року, у кримінальному провадженні жодній особі не повідомлено про підозру за ч.2 ст.243 КК України.
Представник власника майна також посилається на те, що в провадженні господарського суду Одеської області перебуває справа за позовом в.о. керівника Комінтернівської місцевої прокуратури Одеської області в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції Кримсько-Чорноморського округу до компанії «MARINO SHIPPING CO PTE LTD», третя особа на стороні Позивача: Південна філія ДП «Адміністрація морських портів України» (Адміністрація морського порту «Південний»), третя особа на стороні Відповідача ТОВ «ЄВРОХЕМ ШИППІНГ/ОДЕСА/ЛТД`МП» про стягнення збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища. У зазначеній справі судом відмовлено у задоволенні клопотання прокурора про забезпечення позову шляхом накладення арешту на судно, а обов`язок судновласника щодо сплати збитків завданих навколишньому середовищу є предметом розгляду господарської справи.
Апелянт стверджує, що прокурором не долучено до клопотання документів на українській мові, які підтверджують право власності на судно.
Адвокат звертає увагу, що слідчий суддя, оскаржуваною ухвалою, передав судно на відповідальне зберігання відділу контролю (нагляду) за безпекою судноплавства на морському та річковому транспорті в морському порту «Південний», чим вийшов за межі своїх повноважень, та зазначає що суб`єкт господарювання, якому ухвалою передано на зберігання майно, відсутній. Апелянт також наголошує, що оскаржуваною ухвалою обмежується господарська діяльність іноземної компанії, що тягне за собою негативні наслідки та суттєві матеріальні збитки.
Заслухавши суддю-доповідача; доводи представників власника майна, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив оскаржувану ухвалу залишити без змін; дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги; провівши судові дебати; апеляційний суд приходить до висновку про таке.
Згідно з вимогами ст. 404 КПК України, рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційних скарг.
Положеннями ст.ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.
Відповідно до положень п.п. 2,3 ч.3 ст.132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора, а також може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Згідно з ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Частиною другою статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Частиною другою ст.173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.
Вказана норма узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.
Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.
До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.
Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.
Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004р.).
У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).
ЄСПЛ також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98) (справа «East/West Alliance Limited» проти України).
Перевіривши матеріали судового провадження, апеляційним судом встановлено, що під час розгляду клопотання прокурора слідчий суддя не в повній мірі дотримався вимог вищевказаних норм КПК України та Конвенції про захист прав та основоположних свобод, що потягнуло за собою невмотивоване та необґрунтоване рішення.
Так, з поданого слідчому судді клопотання прокурора убачається, що органом досудового розслідування проводиться розслідування відносно того, що 30.04.2020 року, в акваторії морського торгівельного порту «Південний», встановлено факт забруднення внутрішніх морських вод України, а саме внаслідок розвантажувальних операцій стався скид більше 8 (восьми) тон пальмового олеїну з судна «STAVANGER» (прапор Tuvalu), ІМО 9278507, що спричинило тяжкі наслідки.
За даним фактом, 06.05.2020 року, прокурором відомості про кримінальне правопорушення внесені до ЄРДР за №0000015 з правовою кваліфікацією за ч.2 ст.243 КК України.
Відповідно до матеріалів провадження адміністрацією порту «Південний» органу поліції надано дозвіл на проведення огляду місця події - акваторії причалу №4, де стався розлив речовини з судна «STAVANGER», в рамках даного кримінального провадження. Згідно протоколу огляду місця події від 07.05.2020 року, здійснений з причалу, на борту судна виявлено нашарування та смуги невідомої речовини (т.1 а.п. 9-10).
09.05.2020 року після заборони капітаном морського порту виходу з акваторії порту, судно «STAVANGER» виведено на рейд порту на якірну стоянку №357, якірне місце №12, у зв`язку з необхідністю звільнення причалу №4 для наступного судна.
14.05.2020 року прокурор звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на судно, мотивуючи його необхідністю збереження речових доказів, проведення огляду судна та відібрання зразків речовини, розлив якої стався в акваторії порту «Південний».
Зазначені в апеляційній скарзі доводи представника власника майна з приводу безпідставності внесення відомостей до ЄРДР за вказаним фактом та відсутності події кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.243 КК України, з посиланням на відсутність тяжких наслідків, швидку ліквідацію розливу та на прийняття судновласником заходів на відшкодування заподіяної шкоди, апеляційний суд вважає непереконливими, з огляду на таке.
Встановлені в ході проведення органом досудового розслідування обставини забруднення морських вод вантажем в наслідок розливу під час проведення перевантаження з судна «STAVANGER» пальмового олеїну, що мало місце в акваторії порту «Південний» 30.04.2020 року, підтверджується доданими до клопотання матеріалами кримінального провадження та фактично не заперечується представниками власника арештовано судна - іноземної компанії «MARINO SHIPPING CO PTE LTD».
Апеляційний суд вважає, що вилив з судна речовини, в кількості більше ніж восьми тон, в результаті якого, у відповідності до висновку компетентних служб державних органів України, сталося забруднення морських вод, що потягнуло тяжкі наслідки, на даній стадії досудового розслідування потребує ретельної перевірки. При цьому, існуючи первинні дані щодо події та її наслідків, можуть вказувати на наявність складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.243 КК України.
Зокрема, з матеріалів кримінального провадження убачається, що адміністрацією порту вживалися невідкладні заходи щодо ліквідації розливу речовини та Державною екологічною інспекцією України встановлена сума спричиненої в результаті забруднення шкоди, яка еквівалентна 2416557 (двом мільйонам чотириста шістнадцять тисячам п`ятсот п`ятдесят семи) доларам США. З урахуванням наведеного, вказані обставини, на даній стадії досудового розслідування, можуть вказувати на наявність події та складу кримінального правопорушення, дані відносно якого внесені прокурором до ЄРДР за ч.2 ст.243 КК України, і ці обставини беззаперечно підлягають ретельній перевірці з наданням в подальшому належної правової оцінки в межах діючого законодавства України.
Апеляційний суд наголошує, що рамках кримінального провадження, з метою прийняття остаточного рішення щодо доведеності наявності або відсутності події та складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.243 КК України, а також встановлення причетних до злочину осіб, органу досудового розслідування необхідно встановити чи має негативний вплив на навколишнє середовище речовина, витік якої стався з судна «STAVANGER», в тому числі і шляхом проведення відповідних експертних досліджень.
Апеляційний суд приймає до уваги доводи представника власника майна, що у зв`язку з даною подією капітан судна «STAVANGER» був притягнутий до адміністративної відповідальності, але одночасно наголошує, що цей факт не виключає можливість встановлення під час досудового розслідування іншої винної у даній події особи, внаслідок дії або бездіяльності якої стався розлив та забруднення морських вод, яка в подальшому може бути притягнута до кримінальної відповідальності, за ч.2 ст.243 КК України.
За таких підстав, доводи представника власника майна про відсутність підстав для накладення арешту на майно з посиланням на те, що на теперішній час жодній особі з числа працівників компанії, яка є власником судна або членів екіпажу судна, не повідомлено про підозру, є безпідставними, оскільки арешт майна, в даному випадку обґрунтовується необхідністю збереження речових доказів.
Доводи представника власника майна про те, що судно не є речовим доказом у даному кримінальному провадженні апеляційний суд вважає безпідставними з огляду на те, що у відповідності до протоколу огляду причалу та візуального огляду судна пришвартованого до причалу від 07.05.2020 року, арештоване судно відповідає критеріям, визначеним ст.98 КПК України, оскільки судно та окремі його частини могли зберегти на собі сліди речовини, виток якої стався, а також може містити інші відомості, які можуть бути використані як докази фактів чи обставин, що встановлюються під час розслідування даного кримінального провадження.
Доводи представника власника майна щодо невідповідності матеріалів клопотання прокурора вимогам КПК України, з посиланням на відсутність документів на підтвердження власності на судно за іноземною компанією «MARINO SHIPPING CO PTE LTD», а також відсутність перекладу долучених документів на українську мову, є непереконливими та спростовуються матеріалами провадження, зокрема Судновим реєстром Тувалу, який викладений українською мовою. Відповідно до вказаного документу власником судна «STAVANGER» є іноземна компанія «MARINO SHIPPING CO PTE LTD». Більш того, факт належності судна іноземній компанії «MARINO SHIPPING CO PTE LTD» не заперечується апелянтом (т.1 а.п.73-101).
За наведених обставин доводи клопотання прокурора щодо наявності підстав для накладення арешту на судно з метою забезпечення збереження речових доказів до проведення невідкладних слідчий дії, є обґрунтованим.
При цьому апеляційний суд наголошує, що факт невмотивованості оскаржуваної ухвали слідчого судді не свідчить про відсутність підстав для накладення арешту, а також не свідчить про невмотивованість клопотання прокурора щодо необхідності накладення арешту на судно.
Разом з тим, інші доводи апеляційної скарги представника власника майна щодо невмотивованості та необґрунтованості ухвали слідчого судді заслуговують на увагу, оскільки слідчим суддею під час розгляду клопотання прокурора про накладення арешту на майно та ухваленні рішення, були допущені істотні порушення норм КПК України, які є підставою для скасування оскаржуваної ухвали.
Апеляційний суд констатує, що рішення слідчого судді є невмотивованим, оскільки з тексту оскаржуваної ухвали убачається, що слідчий суддя обмежився лише перерахуванням встановлених під час досудового розслідування даних, які викладені у клопотанні прокурора, та навів положення вимог кримінального процесуального закону, які є підставою для прийняття рішення про накладення арешту на майно, але жодним чином не мотивував свого рішення.
Так, у відповідності до вимог ч.1 ст.172 КПК України, клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.
Як убачається з матеріалів провадження, оскаржувана ухвала слідчим суддею постановлена без участі представника власника майна, незважаючи на те, що останній звертався до суду з клопотанням про розгляд клопотання за обов`язковою участю представника власника майна (т.1 а.п.102).
При цьому, оскаржувана ухвала слідчого судді не містить належного мотивування щодо можливості та реальної необхідності розгляду клопотання прокурора про накладення арешту на майно за відсутності представника власника майна, що на думку апеляційного суду, вказує на недотримання слідчим суддею положень чинного кримінального процесуального законодавства щодо забезпечення доступу власника майна до правосуддя, що потягло за собою неповноту, однобічність та необ`єктивність розгляду клопотання.
На переконання апеляційного суду, з урахуванням вимог ч. 1 ст. 172 КПК України, слідчий суддя, маючи перед початком судового розгляду клопотання представника власника майна про відкладення судового розгляду з метою забезпечення його участі, мав можливість та повинен був відкласти судове засідання, здійснивши розгляд клопотання за участю представника власника майна, надавши йому можливість висловити свою позицію, в тому числі враховуючи об`єктивні труднощі утримання судна «STAVANGER» в акваторії порту, на якому перебували члени екіпажу, які є іноземними громадянами. Крім того, слідчим суддею повинна була враховуватися вартість судна, яка значно перевищує можливо спричинену кримінальним правопорушенням шкоду, а також інші обставини, які у відповідності до положень ст.173 КПК України, слідчий суддя повинен враховувати під час розгляду клопотання та прийнятті рішення.
Апеляційний суд також зазначає, що слідчим суддею не були враховані вимоги ст.173 КПК України, зокрема не оцінено наслідки накладення арешту для судновласника, який цілком очевидно несе суттєві збитки, пов`язані з утриманням протягом тривалого часу судна на рейді та неможливістю здійснювати господарську діяльність.
З урахуванням існуючих обставин кримінального провадження, слідчий суддя, вирішуючи питання щодо накладення арешту на майно, на думку апеляційного суду, мав визначити адекватний та співрозмірний спосіб позбавлення власника права користування майном, який не повинен призводити до зупинення або надмірного та тривалого обтяження правомірної підприємницької діяльності судновласника, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.
Крім того, апеляційний суд констатує, що оскаржувана ухвала слідчого судді, всупереч вимогам п.п. 4,5 ч. 5 ст. 173 КПК України, не містить посилання на спосіб арешту майна та порядку виконання ухвали, що фактично свідчить про неможливість виконання ухвали, суперечить принципу визначеності судового рішення, не слугує забезпеченню завдань кримінального провадження, що вказує на необґрунтованість ухвали та є окремою підставою для її скасування.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді арештоване майно передано на зберігання відділу контролю (нагляду) за безпекою судноплавства на морському та річковому транспорті в морському порту «Южний» («Південний»). Однак слід зауважити, що при накладенні арешту на майно, можливість передання майна на зберігання, за виключенням положень ч.7 ст.100 КПК України, не передбачена положеннями КПК України, у зв`язку з чим колегія суддів вважає, що слідчий суддя вийшов за межі своїх повноважень, чим допустив суттєве порушення норм кримінального процесуального закону, що також є окремою підставою для скасування ухвали.
Таким чином, встановлені апеляційним судом порушення вимог КПК України, допущені слідчим суддею під час розгляду клопотання прокурора, є безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді.
Вирішуючи питання щодо вмотивованості клопотання прокурора про накладення арешту на судно та чи підлягає воно задоволенню, апеляційний суд враховує наступне.
Апеляційний суд погоджується з доводами прокурора про те, що накладення арешту на судно пов`язане саме з необхідністю проведення огляду судна, фіксації обставин вчиненого правопорушення, вилучення зразків речовини, витік якої стався, яка зберігається на судні, зокрема на палубі та вантажних відсіках судна, а також з метою відібрання експериментальних зразків, які можливо збереглися на судні для порівняльного дослідження і проведення судових експертиз в даному кримінальному провадженні. Доводів щодо існування інших підстав накладення арешту прокурором не наведено.
За наведених обставин, апеляційний суд вважає клопотання прокурора в частині необхідності накладення арешту на майно обґрунтованим, оскільки, як встановлено судом, судно є речовим доказом у даному кримінальному провадженні та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, оскільки дійсно могло зберегти на собі сліди речовини (пальмового олеїну), виток якого стався, а також може містити інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що є предметом дослідження в даному кримінальному провадженні.
Апеляційний суд вважає, що метою накладення арешту на майно, в даному конкретному випадку, є збереження речових доказів, які зберіглися на судні (залишки речовини, які необхідно оглянути та вилучити) з метою запобігання можливості їх приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення та відчуження. Крім того, арешт майна обумовлений необхідністю забезпечення можливості огляду органом досудового розслідування судна, зокрема його окремих частин та агрегатів, які мали відношення до події виливу речовини з судна.
За таких обставин, доводи представника власника майна про відсутність підстав для накладення арешту на судне, апеляційний суд визнає безпідставними.
Водночас, апеляційним судом встановлено, що органом досудового розслідування та прокурором, після реєстрації в ЄРДР відомостей щодо факту вчинення кримінального правопорушення, не було здійснено необхідних слідчих дій, направлених на огляд судна, з метою фіксації слідової інформації щодо факту розливу та можливого вилучення речових доказів, які можуть зберігатися на судні.
Невжиття прокурором та слідчим дієвих заходів щодо проведення огляду судна безпосередньо після внесення відомостей до ЄРДР, а в подальшому до отримання ухвали слідчого судді про надання дозволу на огляд 18.05.2020 року, а також в подальшому безпосередньо до дати апеляційного розгляду, суд вважає невиправданою неефективністю досудового розслідування.
При цьому, пояснення прокурора про те, що огляд судна був неможливим до отримання дозволу слідчого судді на проведення огляду, апеляційний суд визнає безпідставними, непереконливими та такими, що направлені на виправдання неефективності досудового розслідування, оскільки після отримання такого дозволу, а саме з 18.05.2020 року, прокурор та слідчий не вжили жодних дій направлених на проведення слідчої дії, в тому числі до дня розгляду справи апеляційним судом.
За таких обставин, апеляційний суд визнає слушними доводи представника власника майна про тривале зволікання з проведенням огляду судна, який за твердженням прокурора є єдиною підставою для накладення арешту на майно.
На думку апеляційного суду ці обставини потребують окремої оцінки та реагування з боку керівництва органу досудового розслідування та прокуратури Одеської області, але вони не можуть слугувати підставою для відмови в задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на майно, що є необхідним для виконання завдань кримінального провадження, зокрема для проведення слідчої дії огляду судна.
Вважаючи безпідставними доводи прокурора про законність оскаржуваної ухвали слідчого судді про накладення арешту та необхідності збереження майна, шляхом його передачі на зберігання відділу контролю (нагляду) за безпекою судноплавства на морському та річковому транспорті в морському порту «Південний», апеляційний суд враховує відповідь Державної служби Морського та річкового транспорту України (Морської адміністрації) від 26.05.2020 року на адвокатський запит представника власника майна, згідно якої після постановлення ухвали слідчого судді про накладення арешту на майно, судно фактично не було передано відповідальній особі порту, що свідчить про фактичне невиконання ухвали про арешт майна. При цьому, прокурор не пояснив апеляційному суду в який спосіб накладений арешт на судно, який фактично виконаний не був, забезпечує збереження майна та слугує виконанню завдань кримінального провадження.
Прокурор також не дав раціонального пояснення та доказів неможливості проведення огляду судна «STAVANGER», яке з 30.04.2020 року перебуває на рейді порту «Південний», на підставі ухвали слідчого судді Южного міського суду Одеської області, а саме з часу винесення ухвали - з 18.05.2020 року до розгляду апеляційним судом апеляційної скарги представника судновласника.
В судовому засіданні апеляційного суду представник власника майна стверджував, що жодних перешкод для проведення органом досудового розслідування необхідних слідчих дій зі сторони судновласника не чинилося. При цьому, прокурор не заперечував цих обставин та, більш того, повідомив суду, що докази на підтвердження факту звернення прокурора або слідчого до капітана судна або власника судна з метою проведення огляду у нього відсутні.
Такі дії прокурора та слідчого, на думку апеляційного суду, можуть мати ознаки бездіяльності прокурора та слідчого та свідчити про безвідповідальне відношення до проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні, яке вимагає оперативних та ефективних дій, направлених на досягнення мети досудового розслідування.
Разом з цим, з урахуванням нездійснення органом досудового розслідування до теперішнього часу всіх необхідних слідчих дій у даному кримінальному провадженні та існування беззаперечної необхідності їх проведення для досягнення мети та завдань кримінального провадження, що регламентовано ст.2 КПК України, апеляційний суд вважає, що тимчасове позбавлення власника судна права на користування майном, щодо якого існує сукупність підстав та розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину та зберегло на собі його сліди, в даному випадку, на період часу достатнього для проведення слідчої дії огляду судна, є обґрунтованим і виправдовує таке втручання у право власності. Таке обмеження, на думку апеляційного суду, буде співрозмірним, слугуватиме досягненню завдань кримінального провадження та відповідатиме забезпеченню інтересів держави Україна.
За наведених обставин, апеляційний суд вважає за необхідне задовольнити клопотання прокурора частково, шляхом накладення арешту на судно «STAVANGER», яке належить компанії «MARINO SHIPPING CO PTE LTD», але на період часу, достатнього для проведення слідчих дій, пов`язаних з необхідністю доступу до судна.
Вирішуючи питання про накладення арешту, апеляційний суд також враховує обставини, які встановлені в ході апеляційного розгляду та які, на думку суду, вказують на відсутність вчинення перешкод з боку власника майна щодо забезпечення виконання завдань кримінального провадження та його сумлінної поведінки щодо компенсації спричиненої шкоди в результаті події, яка є предметом дослідження в цьому провадженні.
Так, матеріали судового провадження містять докази про те, що в провадженні господарського суду перебуває справа за позовом в.о. керівника Комінтернівської місцевої прокуратури Одеської області в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції Кримсько-Чорноморського округу до компанії «MARINO SHIPPING CO PTE LTD», третя особа на стороні Позивача: Південна філія ДП «Адміністарція морських портів України» (Адміністрація морського порту «Південний»), третя особа на стороні Відповідача ТОВ «ЄВРОХЕМ ШИППІНГ/ОДЕСА/ЛТД`МП» про стягнення збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища. В рамках вказаної справи було відмовлено у задоволенні клопотання прокурора про забезпечення позову шляхом накладення арешту на судно.
В ході розгляду питання щодо забезпечення вирішення позову у господарській справі на суму, яка встановлена Державною екологічної інспекцією України в результаті розлиття забруднюючої речовини з судна «STAVANGER», у якості гарантії виконання своїх зобов`язань по відшкодуванню шкоди, завданої державі Україна, Судновласником внесено на депозитний рахунок господарського суду, суму яка еквівалентна 1000000 (одному мільйону) доларів США.
З постановленого за результатами розгляду господарським судом Одеської області 15.05.2020 року рішення вбачається, що окрім внесеної на депозит суду суми, Лондонська Ассоціація Власників суден, яка є страховою організацією, із взаємного страхування, гарантувала відшкодування збитків на суму 2443836 (два мільйона чотириста сорок три тисячі вісімсот тридцять шість) доларів США.
Крім того, в судовому засіданні апеляційного суду, представники власника майна надали гарантійного листа судновласника, відповідно до якого компанія «MARINO SHIPPING CO PTE LTD» готова відшкодувати іншу частину спричинених збитків у сумі 1416557 (один мільйон чотириста шістнадцять тисяч п`ятсот п`ятдесят сім) доларів США.
Наведені обставини, на думку апеляційного суду, свідчать про те, що судновласник вживає всіх необхідних заходів щодо відшкодування спричиненої шкоди та є відкритим для співробітництва з правоохоронними органами України в частині забезпечення виконання завдань кримінального провадження.
Апеляційний суд вважає, що тривале обмеження іноземного судновласника права користування судном, що тягне за собою суттєві збитки для власника, в сукупності з встановленими судом фактами недотримання органом досудового розслідування та прокурором розумних строків розслідування та відсутністю вжиття дієвих заходів, направлених на ефективне розслідування, яке полягає у невиправданому зволіканні щодо проведення першочергових слідчих дій, обмежує господарську діяльність іноземної компанії, яка має зобов`язання перед контрагентами, може призвести до негативних наслідків та суттєвих матеріальних збитків, що не слугуватиме покращенню інвестиційного клімату в Україні, що є одним з пріоритетних завдань, які декларується Президентом України, Верховною Радою України та Урядом країни.
Приймаючи до уваги встановлені обставини, з метою досягнення справедливого балансу між правами та інтересами власників майна та завданнями досудового розслідування, закріпленими в ст. 2 КПК України, виконуючи вимоги ст.170 та 173 КПК України, апеляційний суд приходить висновку про необхідність накладення арешту на судно «Stavanger», ІМО 9278507, прапор TUVALU, який належить іноземній компанії «MARINO SHIPPING CO PTE LTD» (офіційний номер 36130419, номер IMO 6089474) зареєстрованої за законодавством Республіки Сінгапур, шляхом заборони залишати якірну стоянку №357, якірне місце №12 на рейді морського торгівельного порту «Південний», без дозволу слідчого в провадженні якого перебуває кримінальне провадження №0000015, або прокурора-процесуального керівника у даному кримінальному провадженні.
Разом з тим, керуючись положеннями ст.28, п.п.5,6 ч.2, ч.4, п.5 ч.5 ст.173 КПК України, зважаючи на здійснення судновласником дій, направлених на відшкодування спричинених правопорушенням збитків, враховуючи понесення судновласником у разі тривалого затримання судна збитків, пов`язаних з утриманням судна та можливі витрати по забезпеченню спеціальних умов зберігання судна з боку державних органів України, апеляційний суд вважає за необхідне обмежити строк дії арешту на час, який є потрібним та достатнім для проведення органом досудового розслідування огляду судна.
Одночасно, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу прокурора та слідчого на вимоги ст. 28 КПК України, у відповідності до яких під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень. Проведення досудового розслідування у розумні строки забезпечує прокурор, слідчий суддя (в частині строків розгляду питань, віднесених до його компетенції), а судового провадження - суд.
Враховуючи встановлену апеляційним судом неефективність досудового розслідування та відсутність належної організації та нагляду за досудовим розслідуванням з боку прокурора процесуального керівника в даному кримінальному провадженні, що полягає у нездійсненні необхідних та невідкладних заходів для огляду судна, проведення та виконання інших слідчих дій, направлених на всебічне та об`єктивне розслідування, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу слідчого та прокурора - процесуального керівника у кримінальному провадженні на необхідність дотримання вимог ст.28 КПК України щодо розумних строків досудового розслідування.
Крім того, апеляційний суд вважає за необхідне довести до відома прокурора Одеської області та начальника ГУНП в Одеській області про встановлені факти неналежного проведення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, для вжиття термінових заходів реагування направлених на забезпечення належної організації досудового розслідування.
Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право:1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.
Приймаючи до уваги встановлені судом обставини в їх сукупності, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги представника власника майна, вважає за необхідне скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу про часткове задоволення клопотання прокурора.
Керуючись ст. ст. 170-173, 309, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,
постановив:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах іноземної компанії «MARINO SHIPPING CO PTE LTD» задовольнити частково.
Ухвалу слідчого судді Южного міського суду Одеської області від 15.05.2020 року про арешт майна у кримінальному проваджені №0000015, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.05.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.243 КК України скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою частково задовольнити клопотання прокурора Комінтернівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_6 у кримінальному проваджені №0000015, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.05.2020 року, про накладення арешту на судно «Stavanger», прапор TUVALU, яке належить іноземній компанії «MARINO SHIPPING CO PTE LTD».
Накласти арешт на судно «Stavanger», ІМО 9278507, прапор TUVALU, який належить іноземній компанії «MARINO SHIPPING CO PTE LTD» (офіційний номер 36130419, номер IMO 6089474) зареєстрованої за законодавством Республіки Сінгапур, шляхом заборони залишати якірну стоянку №357, якірне місце №12 на рейді морського торгівельного порту «Південний», без дозволу слідчого в провадженні якого перебуває кримінальне провадження №0000015, або прокурора-процесуального керівника у даному кримінальному провадженні.
Визначити строк дії ухвали, в частині накладення арешту на судно «Stavanger», ІМО 9278507, прапор TUVALU, - до 05 червня 2020 року включно.
Виконання ухвали апеляційного суду доручити слідчому в провадженні якого перебуває кримінальне провадження №0000015 від 06.05.2020 року, а контроль за її виконанням покласти на прокурора - процесуального керівника у кримінальному провадженні.
Звернути увагу слідчого та прокурора - процесуального керівника у кримінальному провадженні на необхідність дотримання вимог ст.28 КПК України щодо розумних строків досудового розслідування.
Довести до відома прокурора Одеської області та начальника ГУНП в Одеській області про встановлені факти неналежного проведення досудового розслідування у кримінальному проваджені №0000015, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.05.2020 року, для вжиття заходів реагування та забезпечення належної організації досудового розслідування.
Копію даної ухвали негайно вручити прокурору, представникам власника майна, та надіслати на адресу прокурора Одеської області та начальника ГУНП в Одеській області.
Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4