У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 січня 2020 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області - ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Ужгород, клопотання слідчого СВ Ужгородського РВП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області лейтенанта поліції ОСОБА_2 у кримінальному провадженні №0000563 від 13.05.2019 року, про накладення арешту на майно,-
В С Т А Н О В И В :

З внесеного слідчим клопотання, яке погоджене з прокурором, та доданих до нього матеріалів слідує, що 12 травня 2019 року до чергової частини Ужгородського районного відділення поліції Ужгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області надійшла заява гр. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проте що після обміну свого автомобіля БМВ Х5 реєстрації республіки Польща НОМЕР_1 на автомобіль БМВ 320 д.н.з. НОМЕР_2 виявив, що на останньому автомобілі підроблений технічний паспорт.
В ході проведення досудового розслідування було проведено допит потерпілого який повідомив, що приблизно на початку березня місяця цього року він в м. Львові, по оголошенню на сайті «Авторіа» знайшов та придбав автомобіль марки БМВ Х5, 2001 року випуску, польської рестрації НОМЕР_1 , сірого кольору, за 4900 (чотири тисячі дев`ятсот) доларів США. Вказаним автомобілем він користувався по місцю свого проживання. В подальшому, 24.04.19 року до нього зателефонував номер НОМЕР_3 і чоловік назвавшись ОСОБА_4 , запропонував обмінятися автомобілями, тобто мій автомобіль БМВ Х5 польської реєстрації на його БМВ 320D д.н.з. НОМЕР_2 , 2001 року випуску, синього кольору, на що останній погодився і 25.04.2019 року був здійснений обмін свого автомобіля «BMW Х5» реєстрації республіки Польща НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_4 на автомобіль БМВ 320D д.н.з. НОМЕР_2 .
Також в ході досудового розслідування було надано ряд доручень в порядку ст. 40 КПК України оперативним підрозділам, в ході виконання, яких до СВ Ужгородського РВП надійшов рапорт начальника УКР ГУНП в Закарпатській області про те, що до вчинення даного злочину причетний р. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 ., та те що вищевказаний громадянин на даний час користується автомобілем «BMW Х5» реєстрації республіки Польща НОМЕР_1 , і намагається його продати.
В ході проведених заходів також було встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , в подальшому дізнавшись, що працівники поліції розшукують автомобіль марки "БМВ Х5", сірого кольору, 2001 р.в., (польської реєстрації) д/з НОМЕР_1 , VIN № НОМЕР_4 вирішив заховати його та в подальшому шляхом обману знаючи про те, що потерпілий звернувся з відповідною заявою до працівників поліції щодо шахрайського заволодіння автомобілем марки "БМВ Х5", сірого кольору, 2001 р.в., (польської реєстрації) д/з НОМЕР_1 , VTN № НОМЕР_4 , вирішив знову шахрайським шляхом позбутися його та в подальшому обміняв його на автомобіль марки «Mercedes-Benz», д.н.з НОМЕР_5 (Республіки Литви), який перебував в користуванні гр. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
В подальшому в ході проведених заходів було встановлено, що на даний час автомобілем марки «Mercedes-Benz», д.н.з НОМЕР_5 (Республіки Литви), VIN: НОМЕР_4 користуються гр. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та гр. ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , а також даний автомобіль було зафіксовано камерами відеоспостереження на території м. Київ та Київської області.
Враховуючи викладене, а також те, вище вказаний транспортний засіб «Mercedes-Benz», д.н.з НОМЕР_5 (Республіки Литви), VIN: НОМЕР_4 є предметом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого , ч.1 ст. 190 КК України, постала потреба у збереженні вказаного речового доказу, який надалі може бути використаний у процесі доказування у порядку ст. 91 КПК України, до прийняття кінцевого процесуального рішення у вказаному кримінальному провадженні.
Зважаючи на те, що вищевказаний автомобіль є предметом кримінально протиправних дій, їх перебування на зберіганні у третіх осіб, створює високі ризики до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, перетворення, передачі вказаного майна, що, своєю чергою, унеможливить виконання завдань кримінального провадження, передбачених ч. 1 ст. 2 КПК України, слідчий просить накласти арешт на транспортний засіб «Mercedes-Benz», д.н.з НОМЕР_5 (Республіки Литви), VIN: НОМЕР_4 , яким користується ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також на свідоцтво про реєстрацію даного транспортного засобу, шляхом заборони використання та розпорядження.
Дослідивши внесене слідчим клопотання з доданими до нього матеріалами, слідчий суддя приходить до наступного висновку.
Згідно п.7 ч.2 ст.131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження.
Відповідно до ч. 5 ст.132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
В частині 1 статті 170 КПК України визначено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Відповідно до ч.2 цієї ж статті арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У клопотанні згідно ч.2 ст.171 КПК України слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
Так, всупереч вимогам частини 2 статті 171 КПК України у клопотанні про арешт майна слідчим не зазначено чіткої підстави і мети відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності такого арешту.
Задля збереження речових доказів, згідно з ч.3 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи тільки за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідність майна критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України означає, що воно є матеріальним об`єктом, який був знаряддям кримінального правопорушення, зберіг на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Між тим, в клопотанні немає відомостей, які б вказували на те, що автомобіль марки «Mercedes-Benz», д.н.з НОМЕР_5 (Республіки Литви), VIN: НОМЕР_4 , є предметом, засобом чи знаряддям вчиненого злочину, зберіг на собі сліди злочину, а також будь-яких інших правових підстав для арешту цього майна, наслідки арешту цього майна для інших осіб, розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
У матеріалах клопотання немає ніяких інших відомостей про те, що автомобіль марки «Mercedes-Benz», д.н.з НОМЕР_5 (Республіки Литви), VIN: НОМЕР_4 має значення для порушеного кримінального провадження та про те, яким чином автомобіль може бути використаний як доказ факту чи обставин, які підлягають доказуванню, які є розумні підозри вважати, що він є знаряддям чи предметом кримінального правопорушення.
Крім цього, стороною кримінального провадження не доведено, що вказаний автомобіль, на час звернення до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту, знаходиться в користуванні ОСОБА_5 , хоча в разі накладення арешту на вказане вище майно, може бути порушене право третьої особи, зокрема гарантованого Конституцією України права власності, що є неприпустимим, згідно із зазначеними нормами законодавства, не наведено сукупності підозр вважати, що майно може бути доказом, можливість його використання у кримінальному провадженні, не надано належного обґрунтування необхідності арешту, наявності ризиків, встановлених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Матеріали внесеного клопотання не містять також, всупереч п.3 ч. 2 ст. 171 КПК України, документів, що підтверджують право власності на майно, яке слідчий просить арештувати.
За змістом положень ст. 2 КПК України, при застосуванні будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження має бути забезпечено дотримання прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Окрім того, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
У частині 3 статті 172 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його слідчому, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.
Виходячи з викладеного, слідчий суддя вважає за необхідне повернути клопотання прокурору з метою усунення його недоліків у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, що не позбавляє його права після усунення недоліків в строки, передбачені ст.172 КПК України, повторно звернутися до суду з даним клопотанням.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.170-173,309 КПК України, слідчий суддя,-

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання слідчого СВ Ужгородського РВП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області лейтенанта поліції ОСОБА_2 у кримінальному провадженні №0000563 від 13.05.2019 року, про накладення арешту на майно - повернути прокурору, як таке, що подано без додержання вимог статті 171 КПК України та встановити строк в сімдесят дві години для усунення недоліків, з момент отримання копії ухвали.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1