Ухвала
іменем України
27 січня 2020 року
м. Київ
справа № 647/1931/19
провадження № 51-161 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі Суд) у складі:
головуючогоОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції на ухвалу Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 15 липня 2019 року та ухвалу Волинського апеляційного суду від 09 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_4 .
1. За результатами розгляду справи на підставі обвинувального акту, згідно з яким ОСОБА_4 обвинувачувався у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 296 Кримінального кодексу України (далі КК), суд першої інстанції не встановив ознак цього злочину і визнав, що в діях ОСОБА_4 міститься склад злочину, передбаченого частинами 1, 2 статті 125 КК.
2. За клопотанням захисника ОСОБА_5 суд оскарженою ухвалою закрив кримінальне провадження щодо ОСОБА_4 на підставі пункту 7 частини 1 статті 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення в кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.
3. Апеляційний суд апеляційну скаргу сторони обвинувачення залишив без задоволення, а зазначену ухвалу суду першої інстанції без змін.
4. У касаційній скарзі прокурор просить скасувати зазначені судові рішення, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону й неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
5. Також прокурор стверджує, що суд першої інстанції неправильно кваліфікував дії ОСОБА_4 за частинами 1, 2 статті 125 КК, оскільки мав кваліфікувати їх лише за частиною 2 статті 125 КК.
6. Він також посилається на те, що потерпілий мав претензії до ОСОБА_4 , про що свідчить і позовна заява, подана потерпілим до початку судового розгляду.
7. Крім того, зазначає, що апеляційний суд, всупереч статтям 404, 419 КПК не надав оцінку неправильному застосуванню судом закону України про кримінальну відповідальність, як підставі для скасування рішення цього суду, а також не дослідив повторно докази.
8. Перевіривши доводи прокурора у касаційній скарзі, Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
9. Згідно з частиною другою статті 438 КПК при вирішенні питань про наявність підстав для зміни або скасування судового рішення суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412414 цього ж Кодексу.
10. У скарзі прокурор наводить доводи, що за своїм змістом стосуються оцінки судом першої інстанції досліджених ним доказів. У той же час правильність оцінки судом доказів була предметом перевірки апеляційним судом, який надав детальні відповіді на доводи апеляційної скарги.
11. Апеляційний суд вказав, що показання обвинуваченого, потерпілого і свідків, в яких вони ретельно описали події, які мали місце близько 15:00 01 травня 2019 року є чіткими, послідовними та достовірними, вони були перевірені та співставлені місцевим судом з іншими доказами, які містяться в матеріалах кримінального провадження, безпосередньо досліджені в судовому засіданні та визнані такими, що відповідають фактичним обставинам справи. Тому правова позиція, викладена у постанові Касаційного кримінального суду № 522/18427/14, на яку посилається прокурор у касаційній скарзі, не може бути застосована у цій справі.
12. Суд вважає, що касаційна скарга не містить доводів, які б ставили під сумнів висновки судів попередніх інстанцій щодо обставин справи і кваліфікації дії ОСОБА_4 за кримінальним законом.
13. Щодо відмови потерпілого від обвинувачення, то, як свідчить ухвала суду першої інстанції, у судовому засіданні потерпілий відмовився від обвинувачення, про що подав суду письмову заяву. Крім того, він подав заяву про залишення без розгляду його цивільного позову до ОСОБА_6 про стягнення матеріальної й моральної шкоди. За таких обставин посилання прокурора на позицію потерпілого до подання цих документів не ставить під сумнів правове значення його відмови від обвинувачення.
14. Суд погоджується з прокурором щодо того, що кваліфікація дій ОСОБА_4 за частиною 1 статті 125 КК у обставинах цієї справи була зайвою. Однак, враховуючи, що суд закрив кримінальне провадження, помилка у кваліфікації дій ОСОБА_4 не вплинула за законність такого судового рішення.
15. Суд не встановив порушень статті 404 КПК під час перевірки ухвали суду щодо ОСОБА_4 у апеляційному порядку, як це намагається представити прокурор. Апеляційний суд не встановлював будь-яких обставин, які не були встановлені судом першої інстанції, а лише перевірив обґрунтованість апеляційної скарги і не знайшов порушень з боку суду першої інстанції під час дослідження доказів. За таких обставин посилання сторони обвинувачення на необхідність повторного дослідження доказів є необґрунтованим. Ухвала апеляційного суду належним чином вмотивована та відповідає вимогам статті 419 КПК.
16. Таким чином, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Враховуючи викладене, Суд вважає, що відповідно до вимог пункту 2 частин 2 статті 428 КПК у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора необхідно відмовити.
Керуючись пунктом 2 частини 2 статті 428 КПК, Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції на ухвалу Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 15 липня 2019 року та ухвалу Волинського апеляційного суду від 09 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_4 .
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3