Ухвала
іменем України

5 березня 2020 року

м. Київ
справа № 636/3639/13-к
провадження № 51-3к19
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю прокурора ОСОБА_4 ,
захисника адвоката ОСОБА_5 (у режимі відеоконференції)
і засудженого ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на вирок Харківського апеляційного суду від 3 червня 2019 року, яким частково скасовано вирок Чугуївського міського суду Харківської області від 10 грудня 2014 року про засудження
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості,
за п. 6, п. 13 ч. 2 ст. 115 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю,
за ч. 3 ст. 187 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю,
за ч. 2 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим суд першої інстанції призначив ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

Суд першої інстанції постановив стягнути з ОСОБА_6 : на користь ОСОБА_7 16 000 грн у рахунок відшкодування матеріальної і 100 000 грн моральної шкоди та 200 грн витрат на правову допомогу; на користь ОСОБА_8 2500 грн у рахунок відшкодування матеріальної і 50 000 грн моральної шкоди та 100 грн витрат на правову допомогу; на користь держави 12 324, 29 грн судових витрат за проведення експертиз.

За вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він увечері 13 лютого 2009 року з метою вчинення крадіжки проник на територію домоволодіння подружжя Черваньових на АДРЕСА_2 , дочекався, коли господарі ляжуть спати, і близько 22:2022:50 за допомогою складаного ножа, з яким прийшов, а також ножівки, знайденої тут же, через вікно вдерся до будинку, де вчинив напад на ОСОБА_9 , яка є особою похилого віку. Під час нападу ОСОБА_6 двічі вдарив потерпілу по голові металевим пальцем ланки гусениці трактора, який знайшов на подвір`ї, і вбив її, після чого заволодів 2000 доларів США (15 400 грн). Смерть ОСОБА_9 настала внаслідок відкритої черепно-мозкової травми, що супроводжувалася переломами кісток зводу та основи черепа, крововиливами під оболонки, у тканини й шлуночки головного мозку, що призвело до розвитку тяжкого забою головного мозку.

27 червня 2009 року о 23-й годині ОСОБА_6 з метою вчинення крадіжки за допомогою складаного ножа через вікно вдерся до будинку ОСОБА_10 , яка є особою похилого віку, на АДРЕСА_3 , де вчинив напад на потерпілу, під час якого задушив її та заволодів 2500 грн. Смерть ОСОБА_10 настала від розгинального повного поперечного перелому під`язикової кістки в ділянці зчленування правого великого рога з тілом її, що утворився внаслідок здавлювання органів шиї та призвів до механічної асфіксії.

1 вересня 2010 року о 22-й годині ОСОБА_6 з метою вчинення крадіжки за допомогою складаного ножа через вікно вдерся до будинку ОСОБА_11 , яка є особою похилого віку, на АДРЕСА_4 , де вчинив напад на потерпілу, під час якого задушив її та заволодів 700 грн. Смерть ОСОБА_11 настала внаслідок численних переломів у ділянці з`єднання пластин щитовидного хряща, переломів лівої пластини щитовидного хряща, переломів дуги персневидного хряща в центральній її частині з прилеглим осколковим переломом дуги справа, а також переломів дуги персневидного хряща зліва і справа, що супроводжувалися крововиливами у м`які тканини шиї та глотки. Вказані тілесні ушкодження утворилися від здавлювання органів шиї і призвели до механічної асфіксії.

18 вересня 2010 року близько 21:30 ОСОБА_6 з автомобіля ВАЗ-2121, припаркованого біля будинку № 17 на вул. Чапаєва у м. Вовчанську Харківської області, вчинив крадіжку номерного знаку НОМЕР_1 , портмоне з 700 грн і 2500 рублів Російської Федерації (638, 17 грн), а також особистих документів та банківської картки ОСОБА_12 , чим заподіяв потерпілому шкоди на суму 1338, 17 грн.

27 вересня 2010 року ОСОБА_6 о 3:00 вчинив крадіжку номерних знаків з передньої та задньої частин автомобіля ГАЗ-31029, реєстраційний номер НОМЕР_2 , припаркованого біля будинку № 2-Б на вул. Чапаєва у м. Вовчанську Харківської області, чим заподіяв ОСОБА_13 шкоди на суму 135 грн.

Харківський апеляційний суд ухвалою від 3 червня 2019 року скасував вирок Чугуївського міського суду Харківської області від 10 грудня 2014 року у частині засудження ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 185 КК за вчинення крадіжок майна ОСОБА_12 і ОСОБА_13 , а кримінальну справу в цій частині закрив на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Також Харківський апеляційний суд 3 червня 2019 року за апеляцією прокурора, який брав участь у розгляді справи в суді першої інстанції, скасував вирок Чугуївського міського суду Харківської області від 10 грудня 2014 року щодо ОСОБА_6 в частині призначення покарання за п. 6, п. 13 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 187 КК та постановив свій вирок, яким призначив ОСОБА_6 покарання:
за п. 6, п. 13 ч. 2 ст. 115 КК у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю;
за ч. 3 ст. 187 КК у виді позбавлення волі на строк 10 років з конфіскацією частини майна, яке є його власністю.

На підставі ч. 2 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання довічним позбавленням волі апеляційний суд призначив ОСОБА_6 остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 72 КК у редакції Закону України від 26 листопада 2015 року № 838-VІІІ «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» (далі Закон № 838-VІІІ) апеляційний суд зарахував ОСОБА_6 у строк покарання строк його попереднього ув`язнення з 27 вересня 2010 року по 3 червня 2019 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Крім того, апеляційний суд постановив стягнути з ОСОБА_6 на користь держави судові витрати за проведення судово-психологічної експертизи на суму 17 160 грн.

У решті вирок Чугуївського міського суду Харківської області від 10 грудня 2014 року апеляційний суд залишив без зміни.

У касаційній скарзі з доповненнями до неї засуджений ОСОБА_6 порушує питання про скасування вироку Харківського апеляційного суду від 3 червня 2019 року, а також вироку Чугуївського міського суду Харківської області від 10 грудня 2014 року іповернення справи прокуророві на нове розслідування. На думку засудженого, досудове і судове слідство були проведені однобічно, неповно, з істотними порушеннями кримінальнопроцесуального закону, а висновки суду, викладені у вироку, не відповідають фактичним обставинам справи. Зазначає, що обвинувачення ґрунтується виключно на припущеннях і доказах, отриманих незаконним шляхом. Стверджує, що досудове слідство було проведено неповноважним органом, з порушенням його права на захист, а докази про його винуватість у вбивствах і розбійних нападах було сфальсифіковано. Наголошує, що ці злочини вчинили інші особи, проте слідство не перевірило зазначеної версії та його алібі. Вказує, що в основу вироку суд поклав лише його власні показання як підозрюваного, а також його показання на відтворенні обстановки і обставин події, які він давав під фізичним і психологічним тиском з боку працівників міліції, та інші докази, отримані незаконним шляхом. Звертає увагу на те, що його було затримано за підозрою у вчиненні крадіжки майна за ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК без порушення кримінальної справи, тобто усупереч вимогам ст. 106 Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року (далі КПК 1960 року). Стверджує, що під час затримання було відомо, що він є працівником правоохоронного органу, і відповідно до вимог ст. 112 КПК 1960 року слідство повинно було проводитися слідчими прокуратури області, а не слідчим районного відділу міліції, з яким у нього до того ж склалися неприязні відносини. Усупереч вимогам ст. 98-2 КПК 1960 року ОСОБА_6 дізнався про порушення кримінальної справи щодо нього не одразу, а через чотири місяці після його затримання. Вважає, що його вину у вчиненні злочинів не доведено зібраними доказами. Зокрема, немає жодного свідка, який би прямо вказував на вчинення ним убивств і розбійних нападів; не встановлено справжнього знаряддя вбивства ОСОБА_9 , висновки ж суду про те, що таким є металевий палець ланки гусениці трактора, є лише припущенням, яке суперечить даним висновку експерта № 152 МК-С; не встановлено часу і причин настання смерті інших потерпілих; не проведено експертиз щодо слідів, виявлених на місцях вчинення злочинів. Стверджує, що вирок суду першої інстанції винесено незаконним складом суду. Вважає, що мало місце порушення вимог ч. 1 ст. 55 КПК 1960 року, оскільки судді, які брали участь у розгляді кримінальної справи в суді першої інстанції, не мали права брати участь у новому розгляді цієї справи в суді першої інстанції після скасування ухвали про направлення справи на додаткове розслідування, постановленої за їхньої участі. Також зазначає, що суд першої інстанції розглянув справу з порушенням принципу безпосередності дослідження доказів, а саме: не допитав ряду свідків і не дослідив речових доказів, які, на його думку, могли істотно вплинути на рішення, на чому наполягала сторона захисту. На обґрунтування своїх доводів посилається на п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 червня 1990 року № 5 із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 4 червня 1993 року N 3 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», про те, що відповідно до ст. 323 КПК 1960 року вирок може бути обгрунтовано лише тими доказами, які були розглянуті в судовому засіданні, судам належить неухильно додержуватись вимог ст. 257 КПК 1960 року про безпосереднє дослідження всіх зібраних на попередньому слідстві і додатково поданих доказів. В умовах відкритого, усного і гласного судового розгляду суд повинен допитати підсудних, потерпілих, свідків, заслухати висновки експертів, оглянути речові докази, оголосити протоколи слідчих дій та інші документи. Засуджений стверджує, що суд першої інстанції усупереч вимогам ст. 28 КПК 1960 року прийняв до провадження цивільні позови потерпілих на стадії судового слідства. Зазначає, що апеляційний суд проігнорував усі доводи, викладені в його апеляційній скарзі, щодо порушення судом першої інстанції вимог кримінально-процесуального законодавства, у тому числі щодо порушення його права на захист, не здійснив належного аналізу доказів, досліджених під час часткового судового слідства, і не навів докладних мотивів прийнятого рішення. Крім того, на думку засудженого, апеляційний суд, призначаючи судово-психологічну експертизу за результатами його допиту та проведення з ним відтворення обстановки і обставин події, не надав експерту всіх даних, необхідних для аналізу його особи, а тому висновок експерта є неправильним.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення засудженого ОСОБА_6 , який підтримав свою касаційну скаргу, просив її задовольнити, скасувати вироки судів першої та апеляційної інстанцій і повернути справу на нове розслідування, виступ захисника адвоката ОСОБА_5 , який підтримав касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 , просив її задовольнити, скасувати вироки Харківського апеляційного суду від 3 червня 2019 року та Чугуївського міського суду Харківської області від 10 грудня 2014 року з направленням кримінальної справи на нове розслідування, виступ прокурора ОСОБА_4 , яка вважала, що касаційна скарга засудженого не підлягає задоволенню, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Судами першої та апеляційної інстанцій були правильно встановлені фактичні обставини справи і зроблено обґрунтований висновок про винуватість ОСОБА_6 в розбійних нападах, вчинених особою, яка раніше вчинила розбій, поєднаних з проникненням у житло, та в умисних вбивствах з корисливих мотивів, вчинених особою, яка раніше вчинила умисне вбивство.

В основу висновків судових інстанцій про доведеність винуватості ОСОБА_6 покладено оцінку доказів, здійснену відповідно до вимог ст. 67 КПК 1960 року, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Під час досудового слідства і судового розгляду справи були досліджені всі обставини, які могли мати значення для правильного її вирішення.

Зокрема, як на докази винуватості ОСОБА_6 суди послалися на показання потерпілого ОСОБА_7 . За словами останнього, він був знайомий з ОСОБА_6 з 1995 року. Обидва були не тільки колегами по роботі, а й товаришами у житті. Вони тісно спілкувалися, знали про життя один одного, бували у гостях один в одного, а також у будинку батьків ОСОБА_7 . Саме він повідомив ОСОБА_6 , що зберігає 2000 доларів США у сейфі в будинку батьків.

Також суди послалися у своїх рішеннях на власні викривальні показання ОСОБА_6 , які він давав 27 вересня 2010 року під час допиту як підозрюваний у вчиненні злочину, передбаченого ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК. У ході зазначеної слідчої дії, проведеної із застосуванням відеозапису, ОСОБА_6 повністю визнав свою вину у вчиненні всіх епізодів вбивств ОСОБА_9 , ОСОБА_10 і ОСОБА_11 під час нападів на них і заволодіння їхніми грошима, при цьому розповів такі деталі злочинів, про які на той час не було відомо правоохоронним органам (т. 6, а. с. 4971).

Суди звернули увагу на те, що ОСОБА_6 було затримано 27 вересня 2010 року у порядку ст. 115 КПК 1960 року у межах порушеної 8 вересня 2010 року кримінальної справи за фактом замаху на крадіжку майна з будинку ОСОБА_11 . Йому було роз`яснено всі права затриманого і підозрюваного, у тому числі право відмовитися від дачі показань і право на захисника. ОСОБА_6 підтвердив своїм підписом, що з правами він ознайомлений і не бажає мати захисника (т. 1, а. с. 4248).

Саме з показань ОСОБА_6 , які він дав під час допиту 27 вересня 2010 року, стало відомо про вбивство ним у ході розбійних нападів у червні 2009 року ОСОБА_10 , а у вересні 2010 року ОСОБА_11 . До вказаного допиту ОСОБА_6 останні вважалися померлими у результаті природної смерті, і лише після його зізнання за результатами експертиз ексгумованих трупів було встановлено насильницьку смерть обох цих потерпілих.

Зазначені показання ОСОБА_6 , на що звернули увагу суди першої та апеляційної інстанцій, збігалися з показаннями, які він давав 28 вересня 2010 року на відтворенні обстановки і обставин події. У ході зазначеної слідчої дії, проведеної за участю захисника, понятих, судмедексперта та із застосуванням фото і відеозапису, ОСОБА_6 розповідав і показував такі деталі заподіяння смертельних ушкоджень усім трьом потерпілим, деталі розташування жертв нападів, а також деталі розташування меблів й інших предметів у їхніх будинках під час вчинення злочинів, які могли бути відомі лише виконавцеві цих злочинів. Так, ОСОБА_6 повідомив, як вдерся до будинку Черваньових, як напав на ОСОБА_9 , завдав їй двох ударів по голові металевим прутом, знайденим на подвір`ї потерпілих, і вбив її, з сейфа забрав барсетку з 2000 доларів США, після чого барсетку викинув біля гаража, металевий прут у річку, а одяг, в якому вчинив цей злочин, спалив на луку біля річки. При цьому засуджений показав дорогу до річки, місток, з якого викинув металевий предмет, а також продемонстрував, з якою силою і в якому напрямку кинув це знаряддя злочину. Також в ході відтворення обстановки і обставин події ОСОБА_6 розповів, як у середині червня 2009 року через вікно вдерся до будинку ОСОБА_10 , яка «з переляку втратила свідомість, а він накрив її обличчя подушкою», після чого потерпіла вже не подавала ознак життя, а він заволодів 2500 грн. Розповів ОСОБА_6 також і те, як у середині вересня 2010 року через вікно вдерся до будинку ОСОБА_11 , накинув потерпілій на голову ковдру, ліг на неї і утримував до тих пір, поки вона не притихла, після чого заволодів 700 грн (т. 6, а. с. 80105).

Під час демонстрації відеозапису, зробленого при проведенні відтворення обстановки і обставин події, 29 вересня 2010 року підозрюваний ОСОБА_6 та його захисник заяв і зауважень не мали, про що поставили свої підписи у протоколі (т. 6, а. с. 106).

Як правильно встановили суди, наведені показання ОСОБА_6 підтвердилися іншими зібраними у справі доказами.

Під час відтворення обстановки і обставин події 28 вересня 2010 року у місці, вказаному ОСОБА_6 , з дна річки було вилучено металевий предмет, параметри і характеристики якого відповідали тим, про які розповідав засуджений до виявлення цього предмета у річці.

За даними висновку судової медико-криміналістичної експертизи № 152-МК-С від 12 листопада 2010 року, проведеної із наданням експерту вилученого в ході відтворення обстановки і обставин події 28 вересня 2010 року пальця ланки гусениці трактора, на шкірному клапоті від трупа ОСОБА_9 виявлено дві майже паралельно розташовані забійні рани, які утворилися від дворазової ударної дії одного й того ж довгастого предмета, що мав слабко виражене ребро. На кістковому фрагменті лівої скроневої кістки від трупа ОСОБА_9 виявлено вдавлені переломи. Один із переломів, що проходить паралельно нижньому краю кісткового фрагмента, довжиною 4,5 см утворився в результаті травматичної ударної дії тупого твердого предмета довгастої форми, який мав помірно виражене ребро. Беручи до уваги морфологічні ознаки і розміри забійних ран на голові і вдавлених переломів кісток черепа та конструктивні особливості, якими наділені ділянки пальця ланки гусениці трактора, можна говорити про те, що ушкодження на голові могли утворитися від конкретної ділянки пальця ланки гусениці трактора, наданої на експертизу (т. 7, а. с. 168170).

Суди звернули увагу також на те, що дані протоколів огляду місць подій злочинів з фототаблицями до них за епізодами розбійних нападів і умисних вбивств про обстановку в домоволодіннях, розташування тіл й інші деталі (т. 1, а. с. 323; т. 6, а. с. 516; т. 7, а. с. 1120, 6768; том «фото таблиця», а. с. 3460), а також дані висновків судово-медичних експертиз про характер і локалізацію тілесних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_9 , ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , час і причини настання їхньої смерті співпадали з показаннями ОСОБА_6 про вчинені ним дії.

Так, згідно з висновками судово-медичних експертиз ексгумованого трупа № 422-МК від 23 грудня 2010 року і № 423-МК від 20 січня 2011 року в ОСОБА_11 виявлено ушкодження шиї, які утворилися від бокових здавлювань шиї руками, та ушкодження ребер, які утворилися внаслідок впливу тупим твердим предметом за механізмом ударно-здавлювання (т. 7, а. с. 226228, 229230). За висновком експерта № 2803-ДМ/10 від 14 березня 2011 року установлено насильницьку смерть ОСОБА_11 , яка настала в результаті механічної асфіксії від бокових здавлювань шиї руками (т. 7, а. с. 215225).

За даними висновків судово-медичних експертиз ексгумованого трупа № 424-МК від 11 січня 2011 року та № 2802-ДМ/10 від 12 березня 2011 року у ОСОБА_10 виявлено розгинальний повний поперечний перелом під`язикової кістки в області зчленування правого рога з тілом, який утворився від дії з достатньою силою тупого твердого предмету (предметів) у напрямку спереду назад зліва направо, що призвело до зміщення під`язикової кістки назад і вліво. Достовірно встановити причину смерті ОСОБА_10 , 1926 року народження, не виявляється можливим. При цьому неможливо виключати з урахуванням наявних даних, що причиною смерті ОСОБА_10 могла стати механічна асфіксія в результаті здавлювання органів шиї, у тому числі при накладенні із тиском подушкою на ділянку обличчя та шиї згідно з даними протоколу допиту ОСОБА_6 як підозрюваного та протоколу відтворення обстановки і обставин події з ним (т. 7, а. с. 236243, 244245).

За даними висновку судово-медичної експертизи № 23-ВЛт/09 від 10 березня 2009 року смерть ОСОБА_9 настала внаслідок відкритої черепно-мозкової травми, що ускладнилася переломами кісток зводу та основи черепа, крововиливами під оболонки, у тканини й шлуночки головного мозку, що призвело до розвитку тяжкого забою головного мозку. Виявлені у ОСОБА_9 дві забійні рани лівої скроневої ділянки, що поширюються на основу черепа, крововиливи під тверду оболонку мозку (субдуральний крововилив) і крововилив у м`яку оболонку мозку (субарахноїдальний крововилив), крововилив у тканину скроневої долі лівої півкулі та базальну поверхню головного мозку, крововиливи в обох колоочних ділянках могли утворитися від завдання не менше двох ударів предметом необмеженої довгастої форми з чіткими гранями (т. 2, а. с. 915).

Як установлено даними висновку додаткової судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_9 № 191-ДМ (23-ВЛ/09)/10 від 7 березня 2011 року, і на це обґрунтовано звернули увагу суди, показання ОСОБА_6 , які він давав на відтворенні обстановки і обставин події 28 вересня 2010 року, відповідають судово-медичним даним щодо давності утворення ушкоджень, загальних характеристик предмета, яким заподіювалися ушкодження, кількості ударів, завданих цим предметом, накладення подушки на обличчя ОСОБА_9 . Особливості перелома черепа свідчать про те, що голова потерпілої перебувала у фіксованому положенні, вірогідніше за все у положенні лежачи на правому боці (т. 7, а. с. 250256).

Крім того, як правильно вказано у вироках, свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 підтвердили, що ОСОБА_6 добровільно, без будь-якого тиску під час допиту як підозрюваний та на відтворенні обстановки і обставин події давав показання, в яких визнавав себе винуватим у вчиненні розбійних нападів і вбивств ОСОБА_9 , ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , при цьому показував такі деталі вчинених злочинів, які на той час ще не були відомі працівникам правоохоронних органів, зокрема, показав місце знаходження знаряддя вбивства ОСОБА_9 . Зазначені слідчі дії було зафіксовано у відповідних протоколах, в яких ОСОБА_6 ставив підпис про вірність всього сказаного, а також на відеозаписах, з якими останній також погоджувався.

Як правильно зазначив апеляційний суд, даючи оцінку показанням вказаних свідків, підстав не довіряти їм колегія суддів не має, оскільки вчинення злочинів колишнім працівником міліції є надзвичайною подією, що підриває авторитет правоохоронних органів, з огляду на що керівництво районного й обласного ланцюгів міліції не було зацікавлене у штучному викритті колишнього працівника міліції.

Крім того, з метою установлення добровільності зазначених показань засудженого апеляційний суд ухвалою від 5 квітня 2017 року обґрунтовано призначив судово-психологічну експертизу щодо допиту ОСОБА_6 27 вересня 2010 року і проведення з ним відтворення обстановки і обставин події 28 вересня 2010 року (т. 14, а. с. 167).

Згідно з висновком експерта за результатами проведення судово-психологічної експертизи від 28 лютого 2019 року, будь-які ознаки психологічного впливу на ОСОБА_6 під час його допиту як підозрюваного 27 вересня 2010 року та відтворення обстановки і обставин події 28 вересня 2010 року з боку осіб, які проводили вказані слідчі дії, не констатуються (т. 14, а. с. 220234).

За таких обставин суди правильно розцінили злочинні дії ОСОБА_6 і кваліфікували їх за п. 6, п. 13 ч. 2 ст. 115 і ч. 3 ст. 187 КК.

Призначене засудженому апеляційним судом покарання є справедливим.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 64 КК довічне позбавлення волі встановлюється за вчинення особливо тяжких злочинів і застосовується лише у випадках, спеціально передбачених цим Кодексом, якщо суд не вважає за можливе застосувати позбавлення волі на певний строк.

Як зазначив апеляційний суд, ОСОБА_6 вчинив шість особливо тяжких злочинів, пов`язаних з посяганням на здоров`я та життя людини, які характеризуються найбільш високим ступенем суспільної небезпеки; його дії спричинили непоправні тяжкі наслідки у виді смертей трьох осіб похилого віку. Ураховуючи зазначене та беручи до уваги дані про особу винуватого, те, що ОСОБА_6 не розкаявся, а обрав таку позицію свого захисту, як повне заперечення причетності до особливо тяжких злочинів, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про асоціальну спрямованість особи винуватого, усталеність його протиправної поведінки, а тому не вважав за можливе застосування до нього позбавлення волі на певний строк.

Верховний Суд вважає, що при призначенні ОСОБА_6 покарання апеляційний суд з урахуванням вимог ст. 64 КК дійшов обґрунтованого висновку про необхідність обрання ОСОБА_6 за п. 6, п. 13 ч. 2 ст. 115 КК покарання у виді довічного позбавлення волі. Своє рішення апеляційний суд належно вмотивував. З дотриманням вимог ст. 65 КК призначено також покарання за ч. 3 ст. 187 КК. Остаточне покарання визначено апеляційним судом з дотриманням вимог ч. 2 ст. 70 КК.

Будь-яких порушень норм матеріального або процесуального закону з боку органів досудового слідства чи суду під час розгляду справи по суті, на які посилається засуджений в касаційній скарзі як на підставу для скасування вироків апеляційного суду, а також суду першої інстанції, у тому числі щодо упередженості суду, несправедливості судового розгляду, порушення принципу безпосередності дослідження доказів, колегія суддів не виявила.

Обговорюючи доводи касаційної скарги засудженого ОСОБА_6 щодо істотного порушення судом першої інстанції норм кримінально-процесуального законодавства, Суд ураховує, що відповідно до вимог ст. 398 КПК 1960 року однією з підстав для скасування або зміни вироку, ухвали, постанови є істотне порушення кримінально-процесуального закону. При вирішенні питання про наявність зазначених у частині 1 цієї статті підстав суд касаційної інстанції керується статтями 370372 цього Кодексу. Статтею 372 КПК 1960 року передбачено, що істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду повно й всебічно розглянути справу та постановити законний, обґрунтований і справедливий вирок чи постанову.
Таких порушень вимог кримінально-процесуального закону судами першої та апеляційної інстанцій не допущено.

Версія про причетність до злочинів інших осіб була предметом перевірки і не знайшла свого підтвердження.

Також була предметом ретельної перевірки версія про застосування до ОСОБА_6 недозволених методів ведення слідства, внаслідок чого він обмовив себе. За заявами засудженого проводилася прокурорська перевірка, в ході якої не було виявлено порушення права ОСОБА_6 на захист і тиску на нього з боку правоохоронних органів. Постановою від 19 березня 2011 року було відмовлено в порушенні кримінальної справи щодо працівників правоохоронних органів ОСОБА_22 і ОСОБА_23 за статтями 127, 365 КК, а також щодо ОСОБА_25 , ОСОБА_13 і ОСОБА_26 за ст. 127 КК (т. 10, а. с. 8588). Сторона захисту не оскаржила вказану постанову.

Крім того, за дорученням апеляційного суду (ухвала від 30 листопада 2016 року, т. 14, а. с. 129) було проведено додаткову перевірку, за результатами якої постановою слідчого прокуратури Харківської області від 13 лютого 2017 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001092 від 14 грудня 2016 року, було закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) у зв`язку з відсутністю в діях колишнього слідчого в ОВС прокуратури Харківської області ОСОБА_20 , колишнього старшого оперуповноваженого УКР ГУ МВС України в Харківській області ОСОБА_22 , колишнього начальника ВКР ГУ МВС України в Харківській області ОСОБА_23 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК (т. 14, а. с. 156160). Вказана постанова також не була оскаржена у передбаченому законом порядку.

Доводи ОСОБА_6 , наведені в касаційній скарзі про те, що досудове слідство було проведено неповноважним органом, є безпідставними. Верховний Суд не вбачає порушень кримінально-процесуального закону під час досудового слідства. Як видно з матеріалів справи, першочергові слідчі дії проводив слідчій, у провадженні якого перебувала кримінальна справа, після чого її було передано до прокуратури Харківської області.

Твердження засудженого про недотримання судом першої інстанції вимог ч. 1 ст. 55 КПК 1960 року та проведення судового розгляду незаконним складом суду, що, на думку скаржника, є підставою для скасування вироку, є необґрунтованим.

Відповідно до зазначеної норми КПК 1960 року суддя, який брав участь у розгляді кримінальної справи в суді першої інстанції, не може брати участі в розгляді цієї справи в апеляційному чи касаційному порядку, а так само брати участь в новому розгляді справи в суді першої інстанції в разі скасування вироку або ухвали про закриття справи, постановлених з його участю.

Як убачається з матеріалів справи, колегія суддів Чугуївського міського суду Харківської області у складі суддів ОСОБА_27 , ОСОБА_28 і ОСОБА_29 ухвалою від 17 травня 2013 року направила кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_6 за п. п. 6, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 187, ч. 2 ст. 185 КК прокурору Харківської області для організації проведення додаткового розслідування (т. 12, а. с. 122127). Апеляційний суд Харківської області ухвалою від 8 серпня 2013 року скасував зазначену ухвалу суду першої інстанції і направив справу на новий розгляд у той же суд (т. 12, а. с. 160165). Закон не містить заборони щодо участі судді в новому розгляді справи після скасування постановленої за його участю ухвали про направлення цієї справи на додаткове розслідування та призначення нового розгляду. Крім того, сам засуджений ОСОБА_6 , як видно з його заяви про відвід судді ОСОБА_30 , наполягав на розгляді справи щодо нього саме у складі суддів ОСОБА_27 , ОСОБА_28 і ОСОБА_29 (т. 12, а. с. 196). За таких обставин розгляд справи тим же складом суду не призвів до порушення права засудженого на захист.

Також безпідставні й доводи касаційної скарги засудженого про те, що під час судового розгляду в суді першої інстанції було порушено принцип безпосередності дослідження доказів. Процесуальний порядок дослідження доказів, визначений ст. 257 КПК 1960 року, судом було дотримано, право обвинуваченого на захист не порушено.

Доводи, наведені в касаційній скарзі засудженого, про порушення судом вимог ст. 28 КПК 1960 року позбавлені підстав. Як видно з матеріалів справи, суд дотримався вимог закону і приєднав позови потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 до матеріалів кримінального провадження до початку судового слідства (т. 12, а. с. 210).

Зазначені цивільні позови у справі вирішено з дотриманням вимог чинного законодавства. Розмір моральної шкоди, заподіяної ОСОБА_7 і ОСОБА_8 злочинними діями ОСОБА_6 , суд визначив з урахуванням характеру вчиненого засудженим, глибини душевних страждань потерпілих і виходячи з вимог розумності, виваженості та справедливості.

В основу висновків судів першої та другої інстанцій про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих злочинів покладено здійснену відповідно до вимог ст. 67 КПК 1960 року оцінку доказів, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Суд апеляційної інстанції згідно з вимогами ст. 378 КПК 1960 року зазначив у новому вироку підстави, через які апеляції засудженого ОСОБА_6 та його захисника визнано необґрунтованими.

Верховний Суд не має підстав для зміни або скасування вироку Харківського апеляційного суду від 3 червня 2019 року та вироку Чугуївського міського суду Харківської області від 10 грудня 2014 року щодо ОСОБА_6 .

Ураховуючи наведене, касаційна скарга засудженого не підлягає задоволенню.

На підставі наведеного, керуючись п. 4 параграфа 3 «Перехідні положення» розділу 4 Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», пунктами 11, 15 розділу XI «Перехідні положення» Кримінального процесуального кодексу України в редакції зазначеного Закону України № 2147-VIII, статтями 394396, 4002 КПК 1960 року, Верховний Суд

ухвалив:

Вирок Харківського апеляційного суду від 3 червня 2019 року та вирок Чугуївського міського суду Харківської області від 10 грудня 2014 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3