У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13.04.2020 Справа №607/6104/20

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю слідчого СВ Тернопільського РВП ТВП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_3 , розглянувши у судовому засіданні в залі суду, в місті Тернополі клопотання слідчого СВ Тернопільського РВП ТВП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_3 про арешт майна,

ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області звернувся слідчий СВ Тернопільського РВП ТВП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_3 , в рамках кримінального провадження № 0000161 від 02.04.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, за погодженням з прокурором Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_4 , з клопотанням про накладення арешту на автомобіль марки "Ford" моделі "CONNECT" номер кузова: НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 .
Частиною 2 ст. 9 КПК України встановлено, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження.

Як зазначено у клопотанні, до Тернопільського РВП ТВП ГУНП в Тернопільській області надійшла заява від ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 жит. АДРЕСА_1 проте що ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом шахрайських дій заволодів його автомобілем марки "Ford моделі "CONNECT".

В ході здійснення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні встановлено, що даний транспортний засіб автомобіль марки "Ford" моделі "CONNECT" номер кузова: НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 має важливе значення для здійснення досудового розслідування, та є речовим доказом у справі, так як встановлення всі об`єктивних обставин справи необхідно встановити місце знаходження транспортного засобу, забезпечити унеможливлення його подальшого відчуження третім особам, або вивезення за межі території України.

З урахуванням викладеного, з метою проведення повного, всебічного та об`єктивного розслідування та збереження доказів до закінчення кримінального провадження за №00000161 від 02.04.2020 року, у випадку віднайдення та вилучення вказаного транспортного засобу, з огляду на що виникла необхідність у накладенні арешту на вищевказаний об`єкт, слідчий просив клопотання задовольнити.

В судовому засіданні слідчий ОСОБА_3 клопотання підтримав, просив його задовольнити.

Вивчивши клопотання та додані до нього матеріали, якими обґрунтовується клопотання, слідчий суддя вважає, що у задоволенні даного клопотання слід відмовити з огляду на наступне.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, у відповідності до ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституції та законами України.
Статтею 1 додаткового (першого) протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична, або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом, або загальними принципами міжнародного права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 року у справі «Смирнов проти України» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою майна у кримінальному провадженні належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей (майна) державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

За ч. 1 ст. 16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно вимог ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження і такий допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
З урахуванням положень ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, задля збереження речових доказів арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України є матеріальними об`єктами, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предметами, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Разом з тим, слідчий суддя звертає увагу, що відповідно до положень ст. 64-2 КПК України, третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, може бути будь-яка фізична або юридична особи. Третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна.

Керуючись вищезазначеними положеннями кримінального процесуального законодавства, слідчий суддя зазначає, що в межах даного кримінального провадження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 жит. АДРЕСА_1 , за заявою якого про вчинення ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом шахрайських дій заволодіння його автомобілем марки "Ford моделі "CONNECT", не є власником вказаного автомобіля, а мав право користування ним на підставі довіреності від 07.05.2018 року, копію якої долучено до клопотання, згідно з якою, власником автомобіля марки "Ford моделі "CONNECT", номер кузова: НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , є ОСОБА_7 , на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , виданого Центром 6141.

Таким чином, оскільки ОСОБА_7 є третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, беручи до уваги зміст заявленого клопотання, а також те, що з даним клопотанням до суду звернувся слідчий СВ Тернопільського РВП ТВП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_3 , який діє в межах повноважень, визначених статтею 40 КПК України, а особою, уповноваженою на звернення до суду з клопотанням про арешт майна, яке належить третій особі, відповідно до положень ч. 2 ст. 64-2 КПК України, є прокурор, дане клопотання про накладення арешту на автомобіль марки "Ford" моделі "CONNECT" номер кузова: НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_7 , заявлене в межах кримінального провадження № 00000161 від 02.04.2020 року є таким, що подане неналежною особою, з огляду на що слідчий суддя вважає за необхідне відмовити у задоволенні заявленого клопотання слідчого про арешт майна.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 167, 170, 172, 173, 309 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання слідчого СВ Тернопільського РВП ТВП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_3 про арешт майна відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою, яка не була присутньою при оголошенні ухвали протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1