Справа № 504/1483/20
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"10" червня 2020 р. смт. Доброслав

Комінтернівський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000412 від 29 серпня 2018 року за обвинуваченням:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Степанівка, Здолбунівського району Рівненської області, українця, громадянина України, з загальною середньою освітою, не одруженого, який проходив військову службу на посаді водія-слюсаря ремонтного відділення бронетанкової техніки роти матеріально технічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 406 КК України,

сторони та учасники кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
захисника-адвоката ОСОБА_6 ,
встановив:
ОСОБА_5 12.08.2014 призваний ІНФОРМАЦІЯ_2 для проходження строкової військової служби у Збройних Силах України та того ж дня набув статусу військовослужбовця особи, яка проходить військову службу.

Згідно з наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 від 12.08.2014 № 42 ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу вказаної військової частини та поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду снайпера .

Під час проходження служби 04.02.2016 ОСОБА_7 уклав контракт з Міністерством оборони України про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу строком на три роки.

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 05.02.2016 № 23 ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу вказаної військової частини та поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду водія-слюсаря ремонтного відділення бронетанкової техніки роти матеріально технічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 .

Згідно положень п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації, є день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо).

Згідно вимог п. п. 1, 2, 3 ч. 4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника), на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби.

Відтак, з 12.08.2014, тобто з моменту зарахування ОСОБА_5 до списків особового складу військової частини польова пошта НОМЕР_2 останній розпочав виконання військового обов`язку проходження військової служби у вказаній військовій частині.

Проходячи військову службу на посаді водія-слюсаря ремонтного відділення бронетанкової техніки роти матеріально технічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 . солдат ОСОБА_5 , як військовослужбовець, відповідно до вимог ст. ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст. ст. 9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватись Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, зобов`язані завжди пам`ятати, що за їх поведінкою судять не лише про них, а й про Збройні Сили України в цілому, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно та неухильно виконувати накази командирів (начальників) у встановлений термін, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, а також твердо знати та зразково виконувати свої службові обов`язки, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Проте, солдат ОСОБА_5 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеними вище вимогами законодавства, що регламентують порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, та маючи реальну можливість належно їх виконувати, свідомо, допустив їх порушення вирішивши стати на злочинний шлях за наступних обставин:

У військовій частині НОМЕР_1 , разом із ОСОБА_5 проходив військову службу ОСОБА_8 . Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 01.12.2017 №71-РС солдата ОСОБА_8 призначено на посаду водія-механіка роти забезпечення підготовки спеціалістів високо мобільних десантних військ та розвідувальних підрозділів військової частини НОМЕР_1 .

Солдат ОСОБА_5 відповідно до вимог Статутів Збройних Сил України у відносинах підлеглості з солдатом ОСОБА_8 не перебуває.

04.08.2018 приблизно о 23 годині 55 хвилин, солдат ОСОБА_5 будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом та проходячи її на посаді водія-слюсаря ремонтного відділення бронетанкової техніки роти матеріально технічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 , перебуваючи у наметі №7 на території наметового містечка військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою:

АДРЕСА_3 , прагнучи продемонструвати свою уявну перевагу та фізичну силу над солдатом ОСОБА_8 , утвердити власний авторитет у військовому колективі, діючи умисно та протиправно в порушення вимог ст.ст. 9, 11, 49, 50, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки своїх дій та бажаючи їх настання будучи, порушив статутні правила взаємовідносин між військовослужбовцями за відсутності між ними відносин підлеглості, завдавши ОСОБА_8 один удар правою рукою в область обличчя, а саме щелепи, чим заподіяв ОСОБА_8 середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому в ділянці кута нижньої щелепи праворуч без зміщення уламків.

Таким чином, дії ОСОБА_5 кваліфіковано за ч. 2 ст. 406 КК України, як порушення статутних правил взаємовідносин між військовослужбовцями за відсутності між ними відносин підлеглості, що заподіяло середньої тяжкості тілесні ушкодження.

10.06.2020 року між прокурором військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України лейтенантом юстиції ОСОБА_4 , якому на підставі ст.ст36,37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні №0000412 від 29 серпня 2018 року та обвинуваченим ОСОБА_5 , за участю захисника адвоката ОСОБА_6 , в порядку, передбаченому ст.ст.468,469,470, 472 та 473 КПК України укладено угоду про визнання винуватості.

У відповідності до умов вказаної угоди прокурор, обвинувачений ОСОБА_5 , та захисник адвокат ОСОБА_6 , дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 406 КК України.

Зі змісту угоди про визнання винуватості вбачається, що ОСОБА_5 беззастережно у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 406 КК України, згідно до обвинувального акта від 27 травня 2020 року.

Під час укладення угоди про визнання винуватості прокурор, обвинувачений ОСОБА_5 , та захисник - адвокат ОСОБА_6 , узгодили міру покарання обвинуваченому за вчинене ним кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 406 КК України, а саме у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

Враховуючи обставини справи, та особу ОСОБА_5 , сторони вважають за можливе застосувати ч. 1 ст. 75 КК України та звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням строком, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
Під час судового засідання обвинувачений ОСОБА_5 визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 406 КК України та надав суду згоду на затвердження угоди про визнання винуватості, вказавши, що він повністю розуміє свої права та характер обвинувачення за ч. 2 ст. 406 КК України, вид покарання та інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди, а також наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, які йому роз`яснені судом. Крім цього, обвинувачений ОСОБА_5 вказував, що вище зазначена угода про визнання його винуватості укладена ним з прокурором добровільно без застосування будь-якого насильства, примусу та погроз.
Також, обвинувачений ОСОБА_5 зрозумів, роз`ясненні судом права, передбачені п.1 ч.4 ст.474 КПК України.

Прокурор в судовому засіданні вважає, що при укладенні угоди про визнання винуватості дотримані вимоги та правила КПК України та КК України, просив угоду про визнання винуватості затвердити і призначити обвинуваченому узгоджене в угоді покарання.

Обвинувачений ОСОБА_5 визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 406 КК України, в обсязі обвинувачення, дав згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання у разі затвердження угоди та заявив, що здатний реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання. Просив угоду про визнання винуватості затвердити та призначити узгоджене покарання.

Розглядаючи питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного: відповідно ст.468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам відповідно до ст.469 КПК України.

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_5 беззастережно визнав себе винуватим, згідно з положеннями ст.12 КК України відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості.

Як пом`якшувальною покарання обвинуваченому ОСОБА_5 обставиною, згідно ст.66 КК України, суд враховує те, що він вину визнав повністю, щиро розкаявся, сприяв розкриттю злочину.
Обтяжуючих обставин покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , згідно ст.67 КК України, судом не встановлено.
Суд, шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому, судом з`ясовано, що ОСОБА_5 повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, цілком розуміє свої права, визначені п.1 ч.4 ст.474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, та наслідки її не виконання, передбачені ст.476 КПК України.

Подана на розгляд суду угода відповідає вимогам кримінального процесуального закону, оскільки її умови не суперечать вимогам закону, правова кваліфікація кримінального правопорушення вірна, умови угоди не порушують права, свободи та інтереси сторін, укладення угоди було добровільним, очевидна можливість виконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань.

Відповідно до ч.1 ст.475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Виходячи з викладеного, враховуючи особу обвинуваченого, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості укладеної між прокурором військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України лейтенантом юстиції ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_5 , за участю захисника адвоката ОСОБА_6 , і призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання, передбаченою ч. 2 ст. 406 КК України.

До обвинуваченого ОСОБА_5 , було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою. Строк дії якого закінчується 12.06.2020 року.

Судові витрати відсутні.

Цивільний позов процесуального керівника: прокурора військової прокуратури Одеського гарнізону лейтенанта юстиції ОСОБА_4 в інтересах держави в особі: Військово-медичний клінічний центр Південного регіону України до ОСОБА_5 , про відшкодування витрачених коштів на стаціонарне лікування військовослужбовця ОСОБА_8 , у сумі 12 250 (дванадцять тисяч двісті п`ятдесят) грн. 58 коп., визнаний обвинуваченим ОСОБА_5 , та повністю підтверджується матеріалами справи, у зв`язку з чим підлягає стягненню з обвинуваченого ОСОБА_5 , у повному обсязі.

Речові докази відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 8,124,129 Конституції України, ст.ст. 2,7, 8, 22, 26, 124, 314, 369, 370, 371, 373, 374, 469, 472-475 КПК України, суд,

ухвалив:
Затвердити угоду про визнання винуватості від 10 червня 2020 року, укладену між обвинуваченим ОСОБА_9 та прокурором військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України лейтенантом юстиції ОСОБА_4 , за кримінальним провадженням №0000412 від 29 серпня 2018 року, справа № 504/1483/20, провадження №1-кп/504/796/20.
ОСОБА_10 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 406 КК України та призначити ОСОБА_11 міру покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_10 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
На підставі п.1,2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_10 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цивільний позов процесуального керівника: прокурора військової прокуратури Одеського гарнізону лейтенанта юстиції ОСОБА_4 в інтересах держави в особі: Військово-медичний клінічний центр Південного регіону України до ОСОБА_5 , про відшкодування витрачених коштів на стаціонарне лікування військовослужбовця ОСОБА_8 задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_5 , на користь держави кошти, витрачені Військово-медичним клінічним центром Південного регіону на стаціонарне лікування військовослужбовця ОСОБА_8 , у сумі 12 250 (дванадцять тисяч двісті п`ятдесят) грн. 58 коп., на рахунок Військово-медичного клінічного центру Південного регіону.
Запобіжний захід застосований до обвинуваченого ОСОБА_3 згідно ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 14 квітня 2020 року до набрання вироком законної сили - скасувати.

Звільнити обвинуваченого ОСОБА_10 з-під варти у залі суду негайно.

Вирок набирає законної сили через тридцять днів з моменту його проголошення, у разі не подання на нього апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду через Комінтернівський районний суд Одеської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно вручити прокурору та обвинуваченому.

У разі невиконання угоди про примирення або про визнання винуватості потерпілий чи прокурор відповідно мають право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку. Клопотання про скасування вироку, яким затверджена угода, може бути подано протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення відповідного кримінального правопорушення.

Суддя ОСОБА_1