ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/961/20 Справа № 215/7121/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 січня 2020 року про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0001493, щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нікополь, Дніпропетровської області, громадянина України, не працюючого, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого, останній раз:
- 26.03.2018 року Дзержинським районним судом Дніпропетровської області за ст. 391 КК України, до позбавлення волі на строк 1 рік. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, частково приєднано невідбуте покарання за вироком Нікопольського районного суду Дніпропетровської області від 24.06.2016 року та остаточно призначено покарання у виді 1 рік 2 дні позбавлення волі,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, -
В С Т А Н О В И Л А :
Ухвалою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 січня 2020 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 22 березня 2020 року, включно.
Суд першої інстанції враховував наявність ризику, передбаченого п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також те, що ОСОБА_7 не працює, засобів для існування не має, раніше судимий за корисливі злочини, обвинувачується у вчиненні злочину під час судового розгляду в іншому кримінальному провадженні.
В апеляційній скарзі:
- обвинувачений просить скасувати дану ухвалу та застосувати до нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
В обґрунтування вказує, що попередні судимості не мають ніякого стосунку до даного судового провадження.
Зазначає, що в матеріалах справи є документи, що підтверджують, що він має дружину та малолітню дитину, які знаходяться на його забезпеченні, а так те, що він має міцні соціальні зв`язки.
На думку апелянта, питання про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно нього судом першої інстанції розглянуто необ`єктивно.
Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого, який підтримав доводи і вимоги апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.

Апеляційний суд, вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання прокурора дотримані в повному обсязі та, вирішуючи питання щодо продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою.
Так, судом першої інстанції встановлено, що визначені згідно п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризики при обранні запобіжного заходу і попередньому продовженні строку тримання під вартою, а саме, що він буде переховуватися від суду та може вчинити інші кримінальні правопорушення, не змінилися та на даний час не зменшилися.
Апеляційний суд зазначає, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк біль ніж 5 років. Враховуючи характер та тяжкість покарання, що кореспондується з характером суспільного інтересу, інші обставини у їх сукупності, а саме, що обвинувачений не працевлаштований, засобів для існування не має, раніше судимий за корисливі злочини, обвинувачується у вчиненні злочину під час судового розгляду в іншому кримінальному провадженні. Отже, є підстави вважати, що усвідомлюючи можливе покарання, відсутність постійного джерела доходу, з метою його уникнення від покарання, ОСОБА_7 може переховуватися від суду та продовжити злочинну діяльність.
З огляду на наведене існування зазначених вище обставин у їх сукупності, виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою, і більш м`який запобіжний захід не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого, а тому продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є найбільш прийнятним за наявних умов.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також зважає на практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Посилання обвинуваченого в апеляційній скарзі, що що попередні судимості не мають ніякого стосунку до даного судового провадження, є безпідставними та не переконливими, щоб переважали визначенні ризики чи зменшили б їх існування.
В апеляційному суді з`ясовано, що в теперішній час в Жовтневому районному суді знаходиться на розгляді кримінальне провадження, за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні аналогічного злочину.
З огляду на викладене вище, апеляційний суд дійшов висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою, вмотивованою та не підлягає скасуванню, а апеляційну скаргу обвинуваченого слід залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.
Ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 січня 2020 року про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , за ч. 3 ст. 185 КК України, - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4