Справа № 175/2194/19
Провадження № 1-кп/175/106/19
Вирок

Іменем України

16 грудня 2019 року

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

при секретареві ОСОБА_2

за участю сторін судового провадження:

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

потерпілої ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000548 щодо:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м.Дніпропетровськ, громадянин України, не працюючий, зареєстрованого та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.164 КК України -

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачений ОСОБА_4 згідно рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 21 травня 2014 року у справі № 2-175/5646/13-ц виданого на підставі нього виконавчого листа, починаючи з 22.11.2013 року зобов`язаний до сплати аліментів на утримання доньки ОСОБА_6 у грошовій формі 500 (п`ятсот) гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття, а також на утримання сина ОСОБА_7 у грошовій формі 700 (сімсот) гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття на користь матері ОСОБА_8 .

Однак, ОСОБА_9 маючи умисел, направлений на невиконання вказаного судового рішення, ігноруючи вимоги державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби про необхідність виконання аліментних зобов`язань, у період часу з 01.09.2018 по 31.05.2019 року злісно ухилявся віл сплати аліментів на утримання своїх малолітніх дітей, а саме: без поважних причин офіційно не працював і не вживав заходів для офіційного працевлаштування, не звертався у місцевий центр зайнятості з приводу постановки на облік, протягом тривалого часу, працюючи у фізичних осіб-підприємців і приватних осіб і маючи тимчасовий заробіток, не надавав будь-якої матеріальної допомоги на утримання дітей, в результаті чого утворилась заборгованість по сплаті аліментів па утримання дитини за дев`ять місяців у сумі 10 800,50 грн.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винним себе визнав в повному обсязі та розповів у деталях про обставини скоєного, а саме він дійсно має заборгованість по рішенню суду у зв`язку з несплатою аліментів на утримання дітей, він намагався сплачувати аліменти, але підтвердження та чеків він не має. На даний час він хворіє та не має змоги працювати та сплачувати кошти на утримання дітей. Просив суд суворо не карати.

Потерпіла ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснила, що з обвинуваченим на даний період не має ніяких стосунків у них є двоє спільних дітей. Обвинувачений з вересня 2018 року не сплачує аліментів та зовсім не спілкується з дітьми і зовсім не допомагає коштами на лікування сина, який є інвалідом. Цивільний позов не заявляла, щодо призначення покарання поклалась на розсуд суду.

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України за згодою учасників процесу визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, дослідженням матеріалів які характеризують особу обвинуваченого.

При цьому учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції у суду немає, а також сторонам роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд вважає, що наведеними доказами у своїй сукупності у повному обсязі доведена винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 та його умисні дії вірно кваліфіковані органом досудового розслідування, за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.164 КК України, які виразились у злісному ухиленні від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів).

Обставинами, що помякшують його покарання, суд визнає щиросердне каяття, повне визнання вини.

Обставин, що обтяжують покарання, суд не вбачає.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд також враховує положення ст.ст. 50, 65 КК України, нормами яких встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами і особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи із загальних засад призначення покарання, передбачених ст.ст.50, 65-67 КК України, з урахуванням обставин справи і даних про особу ОСОБА_4 його ставлення до наслідків злочину, враховує щирє каяття та визнання вини, а також позицію органу обвинувачення та потерпілої та вважає можливим призначити покарання у виді 120 (ста двадцяти) годин громадських робіт, передбаченому санкцією ч.1 ст.164 КК України, вважаючи, що таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Під час проведення досудового розслідування ОСОБА_4 запобіжний захід не обирався.

Цивільний позов потерпілою не заявлявся.

Судові витрати та речові докази - відсутні.

Керуючись ст.ст. 369, 374, 376 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.164 КК України та піддати кримінальному покаранню у виді 120 (ста двадцяти) годин громадських робіт.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не обирався.

Судові витрати та речові докази - відсутні.

На вирок може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.
Копія вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Суддя ОСОБА_1