№1-кп/755/223/20
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" лютого 2020 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0009954 від 04.12.2019 року, за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, працюючого неофіційно вантажником, із неповною середньою освітою, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України, з участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 , будучи прийнятий на роботу за договором доручення від 26 листопада 2019 року до ФОП « ОСОБА_5 », код НОМЕР_1 , проводив збирання та заготівлю вторинної сировини у повному асортименті та заготівлю побутового металобрухту чорних і кольорових металів на приймальному пункті ФОП « ОСОБА_5 » за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно з п. 2 договору доручення від 26 листопада 2019 року, укладеного між Довірителем, в особі фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 та Повіреного в особі ОСОБА_3 , визначено порядок виконання доручення (збирання та заготівля вторинної сировини і побутового металобрухту): п. 2.1. Порядок виконання доручення по збиранню, заготівлі вторинної сировини і брухту чорних та кольорових металів Повірений визначає сам, з урахуванням всіх майбутніх ризиків при виконанні цього доручення, тобто Повірений вправі, як збирати особисто, так і проводити закупівлю вторинної сировини і брухту чорних та кольорових металів у населення; п. 2.2. Для виконання доручення Повіреному надається місце для зберігання заготовленої вторинної сировини і брухту чорних та кольорових металів, тобто приміщення, яке Довіритель орендує або має у власності. Місце для зберігання заготовленої вторинної сировини і брухту чорних та кольорових металів надається повіреному на безоплатній основі; п. 2.3. Для виконання доручення Повіреному надаються кошти, суму яких визначає Довіритель, але з врахуванням якісного виконання Повіреним доручення; п. 2.4. При виконанні доручення Повірений повинен діяти в інтересах Довірителя, при цьому не виходячи за межі чинного законодавства України. За допущені порушення законодавства Повірений сам несе повну відповідальність.

Відповідно до пункту 3 вказаного Договору, визначається права та обов`язки сторін: п. 3.4. Довіритель забезпечує Повіреного місцем зберігання заготовленої вторинної сировини та брухту чорних і кольорових металів, а також коштами, необхідними для виконання доручення за цим Договором; п. 3.5. Заготовлена вторинна сировина і брухт побутового металу є власністю Довірителя.

Згідно з пунктом 6 зазначеного Договору, визначається відповідальність сторін: п. 6.1. Повірений, на період виконання доручення за цим Договором, несе повну матеріальну відповідальність, яку погоджує з Довірителем; п. 6.2. Відшкодування матеріальних збитків, які нанесені Довірителю Повіреним, в ході виконання доручення за цим Договором, проводиться за згодою сторін у термін, визначений цими домовленостями. В разі розкрадання коштів, які надаються для якісного виконання доручення, Повірений несе кримінальну відповідальність відповідно до діючого законодавства України.

Так, 27.11.2019 року, приблизно об 11 годині 00 хвилин, ОСОБА_3 , знаходячись на своєму робочому місці за адресою: АДРЕСА_2 , на приймальному пункті збирання та заготівлі вторинної сировини і побутового металобрухту чорних та кольорових металів ФОП « ОСОБА_5 », отримав відповідно до акту контрольної перевірки від 27 листопада 2019 року від ОСОБА_5 товарно-матеріальні цінності та грошові кошти у сумі 1194 гривні. Цього ж дня, приблизно о 16 годині 30 хвилин, ОСОБА_3 , перебуваючи на робочому місці за вищезазначеною адресою, маючи прямий умисел на привласнення майна, яке перебувало у його віданні та користуючись сприятливими для доведення до кінця умовами, привласнив ввірені йому від ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 1194 гривні та вироби мідні, вагою 25,7 кг, вартість за 1 кг складає 90 грн., загальна вартість - 2313 гривень, якими в подальшому розпорядився на власний розсуд, чим заподіяв ОСОБА_5 матеріальну шкоду на суму 3507 гривень.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винним себе за ч. 1 ст. 191 КК України визнав у повному обсязі та показав, що він, працюючи за договором доручення від 26 листопада 2019 року у ФОП « ОСОБА_5 », 27.11.2019 року, приблизно об 11 годині 00 хвилин, знаходився на своєму робочому місці, за адресою: АДРЕСА_2 , і отримав, відповідно до акту контрольної перевірки мідні вироби та грошові кошти у сумі 1194 гривні. Далі, користуючись сприятливими умовами, він привласнив ввірене йому майно, яким, у подальшому, розпорядився на власний розсуд. Зокрема, показав, що всі обставини, викладені в обвинувальному акті, а саме: дата, час та місце скоєння ним кримінального правопорушення, відповідають дійсності. У скоєному щиро каявся, жалкує, що так сталося, запевнюючи, що в подальшому нічого протиправного вчиняти не буде, завдану ним шкоду відшкодував у повному обсязі та на підтвердження цьому, надав квитанцію № TS209118 від 07.02.2020 року.

Покази ОСОБА_3 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому, суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Положення ч. 3 ст. 349 КПК України, роз`яснено судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження.

Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст його обставин, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням письмових документів, а саме: заяви ОСОБА_5 про скоєний злочин; протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 03.12.2019 року і матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_3 .

Відповідно до ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Зокрема, згідно зі ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Наведені вище докази, в їх сукупності, суд визнає належними та допустимими у розумінні діючого кримінального процесуального законодавства.

Вина обвинуваченого ОСОБА_3 повністю підтверджується його показаннями, щирим каяттям у скоєному та наведеними вище письмовими доказами.

Аналізуючи наведене, суд вважає доведеною вину ОСОБА_3 у тому, що він своїми умисними діями вчинив привласнення чужого майна, яке перебувало у його віданні, тому знаходить правильною кваліфікацію його дій за ч. 1 ст. 191 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Таким чином реалізується принцип невідворотності кримінального покарання за вчинений злочин.

Крім того, ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Європейський суд) передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

При обранні виду та міри покарання суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових злочинів.

Суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченому виду і міри покарання, приймає до уваги характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України, є середньої тяжкості, конкретні обставини кримінального провадження, його ставлення до скоєного вину визнав повністю, щиро каявся у скоєному, дані про ОСОБА_3 , а саме: під наглядом лікаря-психіатра не перебуває, раніше не судимий, шкоду відшкодував у повному обсязі.

Згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає пом`якшуючими обставинами щире каяття обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненому та добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

На підставі викладеного, з урахуванням ставлення обвинуваченого до вчиненого (його щире каяття, вину визнав повністю, шкоду відшкодував повністю), зокрема, раніше не судимий, суд вважає, що ОСОБА_3 необхідно призначити покарання в межах санкції ч. 1 ст. 191 КК України у виді штрафу. На погляд суду, зазначене покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових правопорушень.

Цивільний позов не заявлено.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені не понесені.

Речові докази у кримінальному проваджені відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 349, ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим за ч. 1 ст. 191 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі тридцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що на день ухвалення вироку становить 510 (п`ятсот десять) гривень.

Запобіжний захід ОСОБА_3 не обирався.

Цивільний позов не заявлено.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені не понесені.

Речові докази у кримінальному проваджені відсутні.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити ОСОБА_3 та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя