Провадження № 11-кп/4808/107/20
Категорія ч. 4 ст. 358 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач Повзло
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2020 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду

в складі суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0003243 за апеляційною скаргою заступника прокурора Івано-Франківської області ОСОБА_6 на вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20 грудня 2019 року, згідно з яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з вищою освітою, непрацюючого, неодруженого, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , раніше несудимого,

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, з призначенням покарання у виді штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 (шістсот вісімдесят) грн.

Стягнуто із обвинуваченого ОСОБА_7 в користь держави 1884 (тисячу вісімсот вісімдесят чотири) грн. 12 коп. за проведення судово-технічної експертизи.

Вирішено питання про речові докази відповідно до ст. 100 КПК України.

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_9 ,

ВСТАНОВИЛА:

Прокурор в апеляційній скарзі просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 4 ст. 358 КК України шість місяців арешту, в решті вирок залишити без змін.

Мотивує свої вимоги тим, що, не оспорюючи доведеність вини, правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 , вважає вирок місцевого суду таким, що підлягає скасуванню з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Вказує, що суд не надав всебічну оцінку всім обставинам та призначив практично мінімальне покарання, передбачене санкцією ч. 4 ст. 358 КК України, не виконав вимог ст. 65 КК України. Зазначає, що при визначенні міри покарання суд не врахував те, що скоєнню кримінального правопорушення передувало притягнення ОСОБА_7 до адміністративної відповідальності за ст. ст. 124, 130 КУпАП. Посилається на те, що незважаючи на це, обвинувачений не зробив для себе правильних висновків, на шлях виправлення не став, натомість, проігнорував рішення суду, отримав завідомо підроблене посвідчення водія, видане на його ім`я, та продовжував протиправно керувати транспортним засобом. На його думку, наведене свідчить про підвищену суспільну небезпечність особи ОСОБА_7 . Наголошує також на тому, що призначення судом мінімального покарання, передбаченого санкцією ч. 4 ст. 358 КК України, суперечить загальним принципам застосування інституту відповідальності особи за скоєне протиправне діяння, оскільки саме кримінальна відповідальність є серед них найбільш суворою. Вказує, що призначене покарання ОСОБА_7 у зв`язку з несправедливою м`якістю не буде необхідним та достатнім для виправлення та попередження нових злочинів. Вважає, що без належної оцінки залишилась та обставина, що сума штрафу за адміністративне правопорушення становила 10200 гривень з позбавленням права керувати транспортним засобом на строк один рік, а за вчинення кримінального злочину тільки 680 гривень штрафу.

Обвинувачений ОСОБА_7 подав заперечення на апеляційну скаргу, просить вирок суду залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

В обґрунтування заперечення посилається на те, що штраф за вироком суду оплатив у день ухвалення вироку. Пояснює, що будучи притягнутим до кримінальної відповідальності та зрозумівши, що дійсно його діяння підпали під склад кримінального правопорушення, не намагався уникнути відповідальності, сприяв слідству та суду у встановленні істини по справі, визнав свою вину у вчиненому, визнав всі обставини, що вказані в обвинувальному акті, зокрема кваліфікацію дій. Вважає, що суд, призначаючи покарання, належним чином врахував всі обставини справи та причини, які спонукали його вчинити даний злочин. Вказує, що при призначенні покарання суд з`ясував його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи, його минуле, зокрема, що злочин невеликої тяжкості вчинив вперше, його матеріальний стан. На його думку, призначене йому покарання достатнє, щоб зрозуміти свою помилку та в подальшому не допускати порушень закону, послужить застереженням щодо невідворотності покарання та кари за скоєне. Зазначає, що на даний час через позбавлення водійських прав не взмозі працювати в службі таксі, а тому працює підсобником на будовах, проживає з мамою, яка на пенсії по віку. Вважає, що перераховані у вироку обставини, що пом`якшують його відповідальність, давали всі підстави для призначення покарання у виді штрафу.

Судом першої інстанції встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив використання завідомо підроблених документів.

Кримінальне правопорушення вчинено за таких обставин.

16 липня 2019 року за порушення ПДР, що спричинило пошкодження транспортних засобів працівниками патрульної поліції відносно обвинуваченого ОСОБА_7 складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП та вилучено посвідчення водія НОМЕР_2 від 21 серпня 2014 року, а взамін надано тимчасовий талон на право керування транспортним засобом. Окрім цього, 29 липня 2019 року працівниками патрульної поліції за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно обвинуваченого ОСОБА_7 складено протокол про адміністративне правопорушення та вилучено тимчасовий талон на право керування транспортним засобом. Добре знаючи порядок видачі посвідчення водія та допуск до керування транспортним засобом, ОСОБА_7 , усвідомлюючи протиправність своїх дій, за невстановлених обставин, через мережу інтернет, замовив та отримав у невідомих осіб фіктивне посвідчення водія серії та номеру НОМЕР_2 , виготовленого на його ім`я та почав використовувати його у власних цілях з метою уникнення адміністративної відповідальності за керування транспортними засобами без водійського посвідчення. 28 вересня 2019 року близько о 00-40 год. працівниками поліції взводу № 1 роти № 2 БУПП в Івано-Франківській області в м. Івано-Франківську по вул. І. Павла II, поблизу будинку 23, зупинено транспортний засіб марки «Toyota Auris» д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_7 . На законну вимогу працівників поліції пред`явити документ, який надає право керування транспортним засобом, ОСОБА_7 , знаючи, що справжнє посвідчення водія серія та номер НОМЕР_2 в нього вилучене, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, надав працівникам поліції завідомо підроблене посвідчення водія серія та номер НОМЕР_2 , яке у відповідності до висновку експерта № СН-19/109/09-221ТД/19 від 09 жовтня 2019 року за способами нанесення зображень та первинними елементами захисту не відповідає посвідченням водія, які перебувають в офіційному обігу, всі зображення у наданому посвідченні водія виконанні струминним способом друку за допомогою засобів оперативної поліграфії, чим саме в такий спосіб використав його.

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор просив задовольнити вимоги апеляційної скарги з мотивів, викладених у ній;

- обвинувачений та його захисник просили залишити апеляційну скаргу прокурора без задоволення, вважають вимоги апеляційної скарги безпідставними.

Прокурор в апеляційній скарзі просить повторно дослідити матеріали кримінального провадження, які містять відомості, що характеризують обвинуваченого ОСОБА_7 . Клопотання задоволено, досліджено відповідні матеріали (а.п. 12, 23-26, 30-39).

Сторона захисту в судовому засіданні апеляційного суду просила дослідити та долучити до матеріалів кримінального провадження довідку КНП «Прикарпатський наркологічний центр Івано-Франківської обласної ради» № 41 від 06 лютого 2020 року про те, що ОСОБА_7 з 20 лютого 2017 року звертається за медичною допомогою з діагнозом F-12.1, а в липні 2019 року діагноз - F-19.1. Неодноразово доставлявся працівниками поліції як водій транспортного засобу з метою проведення огляду на стан сп`яніння (23 липня 2019 року встановлено наркотичне, а 14 серпня 2019 року - алкогольне). На даний час (останні 3,5 місяця) відвідує контрольні огляди у нарколога, здає тести на наркотичні речовини, ознак сп`яніння не встановлено. 06 лютого 2020 року проходив тест на «5» видів наркологічних речовин - не виявлено. Клопотання задоволено.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, з наступних підстав.

Суд апеляційної інстанції згідно з вимогами ст. 404 КПК України переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Розгляд кримінального провадження відбувався в порядку згідно з ч. 3 ст. 349 КПК України, відповідні фактичні обставини скоєного ОСОБА_7 , доведеність його вини та кваліфікація дій за статтею КК України, за якою він визнаний винуватим, у поданій апеляційній скарзі не оспорюється і апеляційним судом не перевіряється. Прокурор оскаржує вирок суду першої інстанції в частині призначеного обвинуваченому покарання, тому суд апеляційної інстанції перевіряє вирок суду в цій частині.

Так, як вбачається зі змісту вироку, суд першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання враховував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, а саме, те, що він негативно ставиться до вчиненого, позитивно характеризується за місцем проживання, висновок органу пробації про те, що виправлення ОСОБА_7 можливе без позбавлення волі, або обмеження волі на певний строк та не становить високої небезпеки для суспільства.

До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції відніс повне визнання вини, його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, те, що обвинувачений вперше притягується до кримінальної відповідальності.

Обставин, що обтяжують обвинуваченому покарання, суд першої інстанції не встановив.

За таких обставин, суд першої інстанції вважав за необхідне призначити обвинуваченому покарання в межах санкції ч. 4 ст. 358 КК України, зокрема, у виді штрафу, так як вказане покарання необхідне і достатнє для його виправлення і попередження вчинення нових злочинів.

В той час, за приписами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Стаття 65 КК України передбачає, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті ( частини статті ), що передбачає відповідальність за вчинений злочин, але із врахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу.

Крім того, згідно з приписами п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині вироку у разі визнання особи винуватою зазначаються мотиви призначення покарання.

У ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

На думку суду апеляційної інстанції, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 358 КК України суд першої інстанції не дотримався в повній мірі вказаних вимог закону.
Перевіривши доводи апеляційної скарги прокурора, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції необґрунтовано призначив ОСОБА_7 покарання за ч. 4 ст. 358 КК України у виді штрафу та належним чином не мотивував таке рішення.
Суд апеляційної інстанції не вважає обставини кримінального правопорушення, ступінь тяжкості такого, дані про особу ОСОБА_7 та обставини, які пом`якшують його покарання, визнані судом першої інстанції, такими, що в своїй сукупності дають підстави для висновку про можливість застосування покарання саме у виді штрафу.

На думку суду апеляційної інстанції, призначаючи покарання ОСОБА_7 судом першої інстанції не було належним чином враховано обставин цього злочину та дані про особу обвинуваченого, безпідставно віднесено до обставин, які пом`якшують покарання, - те, що обвинувачений вперше притягується до кримінальної відповідальності.

Суд апеляційної інстанції погоджується з доводами прокурора про те, що судом першої інстанції належним чином не враховано те, що вчиненню злочину передувало притягнення особи до адміністративної відповідальності з позбавлення права керування транспортного засобу.

Суд апеляційної інстанції не вважає відомості, зазначені у характеристиці по місцю проживання ОСОБА_7 , такими, які дозволяють розцінювати її як позитивну.

Так, як вбачається з характеристики (а.п. 34) ОСОБА_7 проживає з матір`ю, зарекомендував себе з нейтральної сторони, зі слів сусідів рідко виходить з дому, не вітається, але поводить себе стримано, не конфліктний, громадського порядку не порушує.

Таким чином, у ній не наведено похвальних характеристик, відповідно, така інформація не характеризує ОСОБА_7 більш позитивно у порівнянні з іншими особами.

На думку суду апеляційної інстанції та обставина, що злочин вчинено вперше, не може бути обставиною, яка пом`якшує покарання, оскільки такі дані є недостатніми для висновку про зниження ступеня тяжкості вчиненого злочину та про те, що особа, яка вчинила злочин, заслуговує на поблажливе ставлення.

Також, суд першої інстанції у вироку не навів обґрунтування того, чому не визнав обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_7 , та, яка вказана у обвинувальному акті, - вчинення злочину у стані, викликаному вживанням наркотичних засобів.

В той час, суд апеляційної інстанції вважає, що оскільки вчинення злочину у стані, викликаному вживанням наркотичних засобів, не підтверджується будь-якими доказами, крім пояснень обвинуваченого, суд першої інстанції правильно не визнав цю обставину такою, що обтяжує його покарання.

На думку суду апеляційної інстанції, встановлені судом першої інстанції обставини кримінального правопорушення, дані про особу винного, в сукупності свідчать про значно більший ступінь його тяжкості порівняно з іншими злочинами, а тому відсутні підстави для призначення покарання у виді штрафу.
Призначення покарання ОСОБА_7 у виді штрафу, з врахуванням всіх обставин по кримінальному провадженні у їх сукупності, даних про особу обвинуваченого, на думку суду апеляційної інстанції, не відповідає цілям, передбаченим ст. 50 КК України, та загальним засадам призначення покарання, що визначені ст. 65 КК України.

На підставі наведеного, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку, що вирок суду в частині призначення обвинуваченому покарання необхідно скасувати з постановленням в цій частині нового вироку.

Згідно з ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, крім іншого, є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України необхідність застосування більш суворого покарання є однією із підстав для скасування судом апеляційної інстанції вироку суду першої інстанції та ухвалення свого вироку.

Під час апеляційного розгляду судом апеляційної інстанції за клопотанням прокурора повторно досліджені докази, що містять відомості про особу обвинуваченого (а.п. 12, 23-26. 30-39).
Також суд апеляційної інстанції враховує відомості, які вбачаються з довідки КНП «Прикарпатський наркологічний центр Івано-Франківської обласної ради» № 41 від 06 лютого 2020 року, долученої під час апеляційного розгляду, як дані про особу обвинуваченого.

Суд апеляційної інстанції враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, індивідуальний ступінь кримінального правопорушення, форму та ступінь вини обвинуваченого, особу винного, який не числяться на обліку у нарколога і психіатра, за місцем проживання характеризується посередньо, раніше притягався до адміністративної відповідальності.Бере до уваги обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 повне визнання вини, його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину. Враховує висновок органу пробації про те, що виправлення ОСОБА_7 без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства.

З урахуванням викладених обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, та даних про особу винного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про можливість призначення покарання у виді арешту в розмірі найнижчої межі, встановленої ст. 60 КК України, на строк один місяць, що є справедливим балансом між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Суд апеляційної інстанції вважає, що саме таке покарання є справедливим та законним з врахуванням всіх фактичних обставин по справі у їх сукупності, відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

На підставі викладеного та керуючись 374, 405, 407, 414, 420 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Івано-Франківської області ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20 грудня 2019 року відносно ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 358 КК України в частині призначеного покарання скасувати.

Постановити відносно ОСОБА_7 в цій частині новий вирок.

Визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4ст. 358 КК України, та призначити покарання у виді арешту на строк один місяць.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту фактичного затримання.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Цей вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.

Вирок може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Копію вироку, не пізніше наступного дня після його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні.

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4