1-кп/463/93/13
1-в/465/188/20
У Х В А Л А
судового засідання

15.06.2020 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

Головуючого судді ОСОБА_1

за участю: секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

адвоката ОСОБА_4

представника закладу ОСОБА_5

розглянувши в судовому засіданні заяву В. о. генерального директора з експертизи КНП ЛОР «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» ОСОБА_6 на предмет продовження застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом хворому:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без постійного місця проживання, який скоїв суспільно - небезпечне діяння передбачене ч.3 ст. 185, та ст. 395 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

В. о. генерального директора з експертизи КНП ЛОР «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» ОСОБА_6 звернувся в суд із письмовою заявою на предмет продовження застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом хворому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування заяви посилається на те, що у КНП ЛОР Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня з 12.02.2015 року виконуються примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом щодо громадянина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які були застосовані Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 20.01.2015 року, а також Ухвалою Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 15.09.2016 року, та востаннє продовжені Ухвалою Франківського районного суд м. Львова від 16.12.2019 року. ОСОБА_7 11.03.2013 року вчинив суспільно небезпечне діяння (таємне викрадення чужого майна), передбачене ч. З ст. 185 Кримінального кодексу України. Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова в складі головуючого судді ОСОБА_8 від 22.05.2013 року було призначено судово-психіатричну експертизу.

17.07.2013 року було проведено стаціонарну судово-психіатричну експертизу на базі 5-го судово-психіатричного відділення КЗ ЛОКПЛ. В результаті проведеної експертизи комісія судово-психіатричних експертів 5-го судово-психіатричного відділення КЗ ЛОКПЛ дійшла висновку, що: « ОСОБА_7 в період інкримінованих йому дій психічним захворюванням, недоумством, тимчасовим або іншим хворобливим розладом не страждав, міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. В даний час ОСОБА_7 страждає тимчасовим хворобливим розладом у формі гострого поліморфного психотичного розладу з симптомами шизофренії, за своїм психічним станом в даний час він не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. До виходу з хворобливого стану потребує застосування примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із посиленим наглядом» (Акт судово- психіатричного експерта №128 від 17.07.2013 року).

16.07.2014року гр. ОСОБА_7 був госпіталізований до Волинської обласної психіатричної лікарні № 2, смт. Олика, де до нього, згідно Ухвали Личаківського районного суду м. Львова від 04.11.2013 року було застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із посиленим наглядом.

Відповідно до Ухвали Ківерцівського районного суду Волинської області від 20.01.2015 року, в якій вказано: «Змінити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителю с. Чистині Кам`янка-Бузького району Львівської області, вид примусових заходів медичного характеру із примусового лікування у відділенні з посиленим наглядом на лікування у відділенні із звичайним наглядом психіатричної лікарні по місцю проживання». 12.02.2015 року був переведений до нашого закладу, де й перебуває по даний час.

За порушення правил адміністративного нагляду, що передбачено ст. 395 КК України, згідно Ухвали Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 23.05.2016р. у складі головуючого судці ОСОБА_9 було призначено судово-психіатричну експертизу, яка проводилась на базі 5-го судово-психіатричного відділення КЗ ЛОКПЛ. Згідно висновку якої відомо, що: « ОСОБА_7 в період інкримінованих йому дій психічним захворюванням, недоумством, тимчасовим або іншим хворобливим розладом не страждав, міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. В даний час ОСОБА_7 страждає хронічним психічним захворюванням у формі параноїдної шизофренії та за своїм психічним станом не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, не може правильно сприймати обставини, які мають значення по кримінальному провадженню та давати на них відповідні покази. ОСОБА_7 потребує застосування примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом». (Висновок судово- психіатричного експерта № 379 від 29.06.2016р.).

Ухвалою Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 23.05.2016 року хворому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.

На підставі ст. 19 Закону України «Про психіатричну допомогу» гр. ОСОБА_7 неодноразово (від 09.06.2015р., 03.12.2015р., 27.05.2016р., 22.11.2016р., 14.11.2017р., 08.05.2018р.) оглядався комісіями лікарів-психіатрів закладу, які щоразу приходили до висновку про необхідність продовження застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом. Відповідні заяви (від 12.06.2015р., 04.12.2015р., 03.06.2016р., 29.11.2016р., 23.11.2017 р., 14.05.2018р.) були надіслані на адресу Франківського районного суду м. Львова.

Ухвалами Франківського районного суду м. Львова від 30.06.2015 р., 22.12.2015 р., 08.07.2016 р., 18.01.2017 р., 20.06.2017 р., 20.12.2017 р., 10.05.2019 р., 01.07.2019 р., 16.12.2019 р. примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом були продовжені.

В результаті проведеного комплексного лікування - нейролептики (Азапін, Аміназин, Солерон, Оланзапін, Галоперидол), терапевтичне лікування (Фталазол, Атоксил, Ципрофлоксацин, Реосорбілакт, р-н Глюкози, Аспаркам, р-н Рінгера, Парацетамол, Амброксол, Кофеїну бензоат) загальнозміцнюючі та вітамінні засоби), психотерапевтичні групові заняття вдалося досягнути тільки незначного покращання психічного стану пацієнта: папафренні маячні переживання власної величі поступово дезактуалізувалися та протягом останніх чотирьох місяців вербально не висловлює, вудділенні був спокійний, режиму нрубо не порушував, агресії до оточуючих не виявляв та не виявляє. У спілкуванні з лікуючим лікарем, мед. персоналом, іншими пацієнтами показово ввічлевий, свої внутрішні переживання не розкриває. Мислення залишається резонерським, вигадливими. Наявність розладів сприйняття заперечував та поведінково не виявляв. Суїцидальні думки не висловлював. Емоційно фон неадикватно піднесений.

Пацієнт не має реальних планів на майбутнє постійно змінюються, висловлювані ним наміри щодо організації свого соціального життя після виписки з лікарні ґрунтуються на необґрунтованих сподіваннях щодо можливості отримання значної суми коштів від когось зі знайомих в подарунок, або на спільне проживання з кимось із пацієнтів відділення, самостійно працювати не планує. Не орієнтується у цінностях товарів та послуг, неадекватно оцінює свої можливості в бік їх переоцінки. Критика до свого стану та скоєного страждає.

Отже, на перший план у клінічній картині виступають ознаки дефіцитарних змін мислення, емоцій, волі та інтелекту внаслідок шизофренічного процесу: мислення залишається паралогічним, із зісковзуваннями, емоції - сплощеними, неадекватними, амбівалентними. Критика до власного стану та скоєного страждає. Пацієнт висловлював нереалістичні плани на майбутнє, не орієнтуючись у об`єктивній соціально-економічній ситуації та власній спроможності задовольнити свої соціально-побутові потреби.

Разом з цим ще залишаються не вирішеними соціальні питання пацієнта (немає місця проживання, не встановлене громадянство, відсутній паспорт громадянина України, не отримує жодних соціальних допомог), що є важливим фактором у вирішенні питання про зміну застосування примусових заходів медичного характеру, оскільки пацієнтові не буде де жити і також не матиме коштів на існування, відсутні особи, які могли б здійснювати догляд, нагляд та піклування за ним, невідомо який районний психіатр амбулаторної ланки повинен би був здійснювати динамічне спостереження за станом ОСОБА_7 , враховуючи відсутність реєстрації місця проживання. Вищезгадані аспекти повинні бути враховані та вирішені, оскільки без всього вищенаведеного ризик здійснення повторних злочинів є достатньо високим.

На підставі ст. 19 Закону України "Про психіатричну допомогу", 30.04.2020 р. гр. ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був оглянутий комісією лікарів-психіатрів (Висновок комісії лікарів-психіатрів щодо особи, до якої застосовуються примусові заходи медичного характеру № 29 від 30.04.2020 р.), що прийшла до висновку, що: « ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на момент огляду страждає хронічним психічним захворюванням у вигляді параноїдної шизофренії, безперервний перебіг з вираженим змішаним дефектом в емоційно-вольовій сфері. У зв`язку з наявністю ознак виражених дефіцитарних змін мислення, емоцій, волі та інтелекту внаслідок шизофренічного процесу, що значно знижують адаптаційний ресурс особистості, і недостатню критичність щодо можливих наслідків власних вчинків, а також через невирішеність соціальних питань пацієнта (немає місця проживання) та відсутність осіб, які могли б здійснювати догляд, нагляд та піклування за ним, що значно підвищує ризик погіршення психічного стану та здійснення повторних суспільно небезпечних дій, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 потребує продовження застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом».

Покликаючись на ст. 19 Закону України «Пропсихіатричну допомогу», заявник просить суд продовження застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом хворому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Представник заявника в судовому засіданні-лікуючий лікар заяву підтримав, пояснення дав аналогічні викладеним у заяві. Просить продовжити застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом, мотивуючи тим, що у хворого відсутня критика до свого психічного стану та вчиненого ним суспільно небезпечного діяння.

Хворий в судовому засіданні стосовно задоволення заяви не заперечив,

Захисник ОСОБА_4 щодо продовження застосування заходів медичного характеру хворому заперечила.

Прокурор в судовому засіданні з доводами заявника та його представників погодився, просила суд задовольнити заяву.

Заслухавши доводи заявників думку інших учасників процесу, дослідивши матеріали судового провадження, суд приходить до висновку, що заяву слід задовольнити.

30.04.2020 року ОСОБА_7 оглянутий комісією лікарів- психіатрів КЗ ЛОКПЛ, згідно висновків якої: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на момент огляду страждає хронічним психічним захворюванням у вигляді параноїдної шизофренії, безперервний перебіг з вираженим змішаним дефектом в емоційно-вольовій сфері. У зв`язку з наявністю ознак виражених дефіцитарних змін мислення, емоцій, волі та інтелекту внаслідок шизофренічного процесу, що значно знижують адаптаційний ресурс особистості, і недостатню критичність щодо можливих наслідків власних вчинків, а також через невирішеність соціальних питань пацієнта (немає місця проживання) та відсутність осіб, які могли б здійснювати догляд, нагляд та піклування за ним, що значно підвищує ризик погіршення психічного стану та здійснення повторних суспільно небезпечних дій, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 потребує продовження застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.

Суд враховує, думку хворої та захисника, обґрунтування представника заявника та лікуючого лікаря, про необхідність лікування в стаціонарних умовах та висновок прокурора.

Виходячи із змісту ст. 95 КК України та ст. ст.17, 19 Закону України «Про психіатричну допомогу», продовження госпіталізації в примусовому порядку понад 6 (шість) місяців, здійснюється судом на підставі заяви психіатричної установи про продовження такої госпіталізації.

Дослідивши надані суду письмову заяву з додатками, з`ясувавши питання, передбачені ст. 512 -514 КПК України, заслухавши пояснення представника комунального закладу, лікуючого лікаря, пояснення хворого , думку адвоката та висновок прокурора, суд приходить до переконання, що заяву слід задовольнити.

На підставі викладеного, керуючись ст. 95 КК України, ст.ст. 17,19 Закону України «Про психіатричну допомогу», ст. ст. 503 - 514 КПК України,

П О С Т А Н О В И В :

Продовжити застосування примусового заходу медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом хворому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без постійного місця проживання, який скоїв суспільно небезпечне діяння, передбачене ч. 3 ст. 185 та ст. 395 Кримінального кодексу України.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення через суд, що постановив ухвалу.

Суддя ОСОБА_1