Справа № 464/8040/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1671/19 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 червня 2020 року м. Львів

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

Головуючої-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на вирок Сихівського районного суду м. Львова від 15 листопада 2019 року щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Львова, українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, неодруженого, працюючого, не військовозобов`язаного, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до ст.89 КК України раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,
за участю: прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника адвоката ОСОБА_9

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Сихівського районного суду м. Львова від 15 листопада 2019 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 ( п`ять) років.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробовуванням на строк 3 (три) роки.

Згідно ч.1 ст.76 КК України покладено на ОСОБА_7 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Зараховано ОСОБА_7 в строк відбування покарання, термін його перебування в місцях попереднього ув`язнення з 22.10.17 по 25.10.18.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено обчислювати з моменту приведення даного вироку до виконання.
Вирішено питання про речові докази та судові витрати.
Згідно вироку суду, ОСОБА_7 21 жовтня 2017 року близько 21 год. 20 хв., перебуваючи неподалік будинку АДРЕСА_2 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, в ході конфлікту, який виник між ним та потерпілим ОСОБА_10 , витягнувши із за поясу будівельний ніж із надписом «Wurth», умисно наніс вказаним ножом один удар потерпілому в ділянку шиї зліва, спричинивши ОСОБА_10 обширну рану шиї зліва з пошкодженням зовнішньої яремної вени, кивального м`язу та м`язів задньої поверхні шиї, що супроводжувалося зовнішньою кровотечою та тяжким травматичним шоком, яка була небезпечною для життя в момент заподіяння і відноситься до тяжкого тілесного ушкодження.

Не погоджуючись із даним вироком суду прокурор у кримінальному провадженні подав на нього апеляційну скаргу , у якій просить вирок суду скасувати у частині звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням. Постановити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 ( п`ять) років. В решті вирок залишити без змін.

В апеляційній скарзі прокурор зазначає, що не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації дій обвинуваченого, просить вирок суду скасувати у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного ОСОБА_7 покарання ступеню тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого, внаслідок безпідставного застосування ст. 75 КК України.

Вважає, що суд першої інстанції не врахував і не надав об`єктивної оцінки всім обставинам, які мають значення для звільнення особи від відбування покарання з випробуванням, а саме: ступеня тяжкості вчиненого, обставин вчинення злочину, даних про особу обвинуваченого та прийшов до необґрунтованого висновку про можливість виправлення ОСОБА_7 без відбування покарання, при цьому належних і достатніх мотивів прийняття такого рішення не навів. Зазначає, що судом поверхнево надано оцінку обставинам, те, що ОСОБА_7 раніше притягувався до кримінальної відповідальності.

Прокурор вказує, що відсутні визначені ст. 75 КК України підстави для звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням і таке звільнення не здатне запобігти вчиненню ним інших злочинів.

Крім того. Судом не надано належну оцінку висновку судово-психіатричного експерта № 162 від 15.11.2017 р., згідно якого ОСОБА_7 виявляє психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю із синдромом залежності (хронічний алкоголізм).

Водночас, обвинувачений ОСОБА_7 не відшкодував шкоду потерпілій, хоча таке є обов`язковим.

Вважає, що, судом помилково враховано обставини, які позитивно характеризують особу обвинуваченого. Такі обставини не відповідають фактично встановленим у ході судового розгляду, так як обвинуваченим не надано документального підтвердження відомостей, з яких можна було б зробити відповідні висновки.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу прокурора обвинувачений ОСОБА_7 просить рішення суду першої інстанції залишити без змін. Зазначає, що він щиро розкаявся у вчиненому, примирився з потерпілим, відшкодував йому завдану злочином шкоду. Потерпілий висловив свою позицію про те, щоб суд не позбавляв обвинуваченого волі. Просить врахувати також той факт, що він повернувся до нормального життя працює, має можливість доглядати мати і дружину, позбавився шкідливих звичок.

Заслухавши доповідь головуючого, виступ прокурора на підтримку своєї апеляційної скарги, думку обвинуваченого та його захисника, які заперечили проти апеляційних вимог прокурора та попередньо подали до суду письмові заперечення на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 КК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та мотивованим.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного у вироку злочину відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними у справі та перевіреними в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим та ніким не оспорюється.

Дії ОСОБА_7 вірно кваліфіковано по ч.1 ст. 121 КК України.

Щодо призначеного судом покарання ОСОБА_7 , то слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами. Виходячи з положень ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до ч. 1 статті 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Згідно з абзацом 2 п.9 Постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 N 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції, ухвалюючи вирок, належним чином мотивував своє рішення про застосування ст. 75 КК України до обвинуваченого ОСОБА_7 , в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно зі ст. 12 КК України є тяжким злочином, дані про особу обвинуваченого, стан здоров`я обвинуваченого, думку потерпілого ОСОБА_10 , який просить не позбавляти волі обвинуваченого, та претензій до обвинувачення не має, висновок Сихівського РВ філії Державної установи "Центр пробації" у Львівській області про можливість виправлення ОСОБА_7 без позбавлення або обмеження волі; та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Виходячи з принципу індивідуалізації покарання та співмірності заходів примусу, враховуючи обставини, які пом`якшують покарання, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вказані обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину та дають можливість застосувати до ОСОБА_7 положення ст. 75 КК України із покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.. 76 КК України.

Колегія суддів не погоджується із доводами прокурора в апеляції, що суд не надав належної оцінки всім обставинам, які мають значення для справи, не врахував тяжкість злочину.

Так, суд першої інстанції врахував, що вчинений ОСОБА_7 злочин, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких, про що зазначив у вироку.

Також, суд першої інстанції, правильно врахував щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину як обставину, що пом`якшує покарання. Шкода відшкодована потерпілому і жодних додаткових претензій до обвинуваченого ОСОБА_7 не заявлено, про що вказав у вироку.

Призначене ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 75 КК України є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Отже, висновок суду про можливість застосування ст. 75 КК України при призначенні покарання ОСОБА_7 відповідає вимогам закону, а доводи прокурора в апеляції про незаконність застосування судом ст.75 КК України є безпідставними.

Відтак, вирок районного суду м. Львова від 15 листопада 2019 року щодо ОСОБА_7 є законним, обґрунтованим і мотивованим, а апеляційна скарга прокурора до задоволення не підлягає.

За таких обставин, колегія суддів визнає апеляційну скаргу прокурора про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_7 більш суворого покарання необґрунтованою, а вирок суду першої інстанції таким, що не підлягає зміни чи скасуванню.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставами для скасування чи зміни вироку суду першої інстанції, в тому числі і тих про які зазначив прокурор в своїй апеляційній скарзі, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Сихівського районного суду м. Львова від 15 листопада 2019 року щодо ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 121 КК України без змін.
Касаційна скарга на судове рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня його проголошення.
С у д д і
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4