ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадж. №11-кп/807/1001/20 Доповідач 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 в режимі відеоконференції з ДУ «Запорізький слідчий ізолятор»,

розглянула 6 травня 2020року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі матеріали контрольного провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 ухвалу Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 24 березня 2020 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносноОСОБА_8 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.2,3 ст.185 КК України.

Як вбачається з матеріалів контрольного провадження, в провадженні Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2,3 ст. 185 КК України та ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України.

В судовому засіданні прокурор просив продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, оскільки ризики, що слугували підставами для застосування запобіжного заходу обвинуваченого не змінилися та продовжують існувати.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 24 березня 2020 року задоволено клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_8 строком до 22 травня 2020 року з можливістю внесення застави у розмірі 153 680 грн. визначеною ухвалою суду від 02.10.2019 року. Приймаючи таке рішення, суд зазначив, що для запобігання ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України щодо запобігання спробам обвинуваченого ОСОБА_8 переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих та вчинити інший злочин необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки вказані ризики не зникли та не зменшилися, а застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу є недостатнім.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 , не погоджуючись з оскаржуваною ухвалою зазначає, що суд не взяв до уваги доводи сторони захисту щодо постійного місця мешкання, де він проживав разом з дружиною та трьома неповнолітніми дітьми, не офіційно працював будівельником. Вказує, що провину у інкримінованих йому злочинах не визнає, що підтвердив інший обвинувачений, свідки по справі допитані. На його думку, докази щодо наявності ризиків, про які вказав прокурор у клопотанні відсутні. Просить скасувати ухвалу суду від 24.03.2020 року та змінити йому запобіжний захід на такий, що не пов`язаний з позбавленням волі.

Позиції учасників судового провадження.
Обвинувачений та його адвокат підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Прокурор висловив заперечення вимогам апеляційної скарги.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 ,суд першої інстанції обґрунтував своє рішення щодо необхідності продовження застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження.

Таке рішення суду має на меті досягнення дієвості цього провадження.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання наявним ризикам.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Положенями ст. 331, ст. 199 КПК України регламентовано порядок продовження строку тримання обвинуваченого під вартою.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням вимог національного та міжнародного законодавств.

З огляду на заявлені обвинуваченим доводи щодо не визнання вини та стадію кримінального провадження, в якому ОСОБА_8 вже висунуто обвинувачення і триває судовий розгляд у суді першої інстанції, колегія суддів не досліджує питання, пов`язані з оцінкою доказів з точки зору їх належності, допустимості та достатності, а перевіряє лише висновки суду на предмет наявності ризиків та існування вагомих підстав для продовження тримання особи під вартою.

Колегія суддів погоджується висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених п.п. 1,3,5 ч. 1 ст.177 КПК України, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою.
Так, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, які є злочинами середньої тяжкості, зокрема, за ч.2 ст.185 КК України останнім вчинено два епізоди, та тяжке - ч.3 ст.185 КК України, за яке передбачено покарання в вигляді позбавлення волі строком до шести років, на що обґрунтовано послався суд першої інстанції у своєму рішенні.

Однак, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Надаючи оцінку можливості обвинуваченого ОСОБА_8 переховуватися від суду, суд бере до уваги, що 10.06.2019 року останньому було обрано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з покладенням на нього обов`язків ч. 5 ст. 194 КПК України, які він не виконав, зокрема, змінив своє місце проживання, та у даний період скоїв новий корисливий злочин, у зв`язку з чим на підставі постанови слідчого від 05.09.2019р. був оголошений у розшук, отже існує певна ймовірність того, що обвинувачений з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих йому злочинів, може вдатися до відповідних дій.
Ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України також знайшов своє підтвердження, оскільки кримінальне провадження перебуває на стадії допиту свідків.

Беззаперечні відомості щодо неодноразових попередніх притягнень ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності, даних щодо вчинення обвинуваченим у період умовно-дострокового звільнення інших злочинів за ч.2 ст.121, ч.2 ст.185, ч.4 ст.187 КК України і кримінальне провадження перебуває на розгляді у Хортицькому районному суді м.Запоріжжя, що підтвердили прокурор та сторона захисту в суді апеляційної інстанції.

Отже, судова колегія знаходить заявлений прокурором ризик вчинення іншого кримінального правопорушення доведеним.

Як під час розгляду справи місцевим судом, так і під час апеляційного розгляду не здобуто даних, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_8 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили встановлені ризики негативної процесуальної поведінки.

За умов сукупності обставин щодо наявності ризиків, які не зменшилися та продовжують існувати, відомостей стосовно особи обвинуваченого, обранняОСОБА_8 іншого більш м`якого запобіжного заходу, як того просили захисник та обвинувачений, на думку колегії суддів, є невиправданим.

Твердження апелянтащодо постійного місця проживання з дружиною і дітьми та неофіційне працевлаштування не здатні спростувати висновок суду стосовно недоцільності застосування альтернативного запобіжного заходу.

Крім того, судова колегія зауважує, що зміст оскаржуваного рішення засвідчує застосування відносно ОСОБА_8 альтернативного запобіжного заходу у виді застави, що буде діяти у разі внесення визначеного розміру, який не можна вважати непомірним, оскільки саме такий розмір застави, з огляду на тяжкість висунутого обвинувачення та репутацію ОСОБА_8 через негативні дані стосовно його особистості, достатньою мірою гарантуватиме виконання останнім покладених на нього процесуальних обов`язків.

Отже, доводи апеляційної скарги щодо зміни запобіжного заходу з наведених підстав є неспроможними.

На думку судової колегія, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого та відсутність процесуальної необхідності застосування на даний час більш м`якого запобіжного заходу.

Виходячи з викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, а тому ухвалу суду необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24 березня 2020 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносноОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4