Центральний районний суд м. Миколаєва
_____________________________________________________________________________________17.06.2020
Справа № 490/3179/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2020 року місто Миколаїв

Центральний районний суд міста Миколаєва у складі:
Головуючого судді - ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретар ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
обвинуваченої ОСОБА_7 ,
представника потерпілої - ОСОБА_8 ,
розглянувши у підготовчому відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0004498, відомості про яке внесено 23.12.2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за обвинуваченням:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 українки, громадянки України, уродженки міста Миколаєва, з повною загальною середньою освітою, вдові, яка має на утриманні двоє малолітніх дітей, не працюючої, раніше не судимої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , та яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.2 ч. 2 ст. 115 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
01 червня 2020 року до Центрального районного суду міста Миколаєва надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0004498, відомості про яке внесено 23.12.2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.2 ч. 2 ст. 115 КК України.
У підготовчому судовому засіданні прокурор, потерпіла сторона, обвинувачена та її захисник висловили думку про можливість призначення судового розгляду у відкритому судовому засіданні на підставі наданого суду обвинувального акту.
Суд, вислухавши думку учасників підготовчого судового засідання, вивчивши наданий обвинувальний акт, приходить до наступного висновку.
Заслухавши думку сторін, дослідивши зміст наданого суду обвинувального акту, суд приходить до висновку про неможливість призначення судового розгляду за цим обвинувальним актом, з підстав його невідповідності вимогам ст. 291 КПК України, з наступних підстав.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право направити обвинувальний акт до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України.

Частиною 6 ст. 9 КПК України передбачено, що у випадках, коли положення цього кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статі 7 цього Кодексу.

До загальних засад кримінального провадження згідно ст. 7 КПК України віднесено законність, яка встановлює обов`язок слідчого, прокурора та суду неухильно додержуватись вимог Конституції України, КПК України, інших актів законодавства.

Виходячи з тлумачення кримінального процесуального закону, положення п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України поширюються не лише на випадки, коли обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, а й на випадки, коли обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування не відповідають вимогам Кримінального процесуального Кодексу України.

Така позиція, що повернення обвинувального акту має здійснюватися не лише в разі невідповідності його вимогам ст. 291 КПК України, а й в інших випадках, передбачених КПК України, узгоджується і з висновком у постанові Верховного Суду України № 5-11кс15 від 25 травня 2015 року.

Згідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити наступні відомості, зокрема, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст. 42 КПК України підозрюваний, обвинувачений має право знати у вчиненні якого кримінального правопорушення його підозрюють, обвинувачують.

Пунктом 3 (а) статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка згідно ч. 2 ст. 1 КПК України, є частиною національного кримінального процесуального законодавства України,визначено, що обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення повинен бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причину обвинувачення проти нього.

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Крім того, Суд констатував, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду(рішення від 25.03.1999 у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п.52).

Отже, виходячи із змісту наданого суду обвинувального акту, вищезазначені вимоги кримінального процесуального закону та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод прокурором не були виконані належним чином, виходячи з наступного.

Так, відповідно до вимог ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, в тому числі, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини кримінального правопорушення), форма вини, мотив і мета його вчинення, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Згідно до наданого суду обвинувального акту обвинуваченій ОСОБА_7 інкримінується вчинення кримінального правопорушення, передбаченого п. 2 ч. 2 ст. 115 КК України, а саме умисне вбивство малолітньої дитини, тобто умисне протиправне заподіяння смерті малолітній дитині, а саме у тому, що у травні 2019 року, ОСОБА_7 виявила, що вагітна, та повідомила про це біологічного батька дитини, який погодився їй в подальшому допомагати матеріально та підтримувати. В серпні 2019 року, батько дитини, повідомив ОСОБА_7 , про те, що більше не буде підтримувати з нею стосунки та в подальшому дитина йому не потрібна. ОСОБА_7 приховала свою вагітність від оточуючих та рідних і вирішила в подальшому народити дитину та відмовитися від неї, залишивши її в пологовому будинку.
В зв`язку з тим, що за місцем її проживання: будинок АДРЕСА_3 , в листопаді 2019 був від`єднаний від постачання електроенергії, ОСОБА_7 разом з двома малолітніми дітьми переїхала мешкати до будинку АДРЕСА_4 , який належить її брату, продовжуючи приховувати свою вагітність.
За декілька днів до пологів, точної дати та часу в ході проведення досудового розслідування встановити не виявилось можливим, ОСОБА_7 розробила план своїх дій, щоб в подальшому нікому не було відомо, що вона народила дитину, відповідно до якого вона вирішила повернутися до свого місця мешкання, в будинок АДРЕСА_3 , до настання пологів, та народити там дитину.
17.12.2019 біля 16.00 годин, ОСОБА_7 , усвідомлюючи по стану здоров`я, що скоро народить, прийшла за місцем свого мешкання, в будинок АДРЕСА_3 , заздалегідь повідомивши своїх дітей, що прибере вдома та повернеться до них. Біля 23.00 годин, ОСОБА_7 лягла спати у своїй кімнаті в будинку та прокинулася біля 01.00 годин 18.12.2019, так як відчула болі в животі.
Усвідомлюючи по стану здоров`я настання фізіологічного процесу народження дитини (пологів), ОСОБА_7 направилася до іншої кімнати в будинку щоб народити, де лягла на ліжко та без допомоги сторонніх осіб, приблизно о 06.46 годин 18.12.2019 народила доношену, зрілу та живу дитину чоловічої статті. В зв`язку з тим, що у будинку було холодно і не було світла, ОСОБА_7 вкрила тіло дитини ковдрою. Біля дитини ОСОБА_7 пробула до 09.00 годин і у неї раптово виник злочинний умисел, направлений на умисне вбивство своєї малолітньої дитини, шляхом переохолодження тіла дитини, та не годування останньої.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на протиправне позбавлення життя своєї малолітньої дитини, ОСОБА_7 , залишила дитину на ліжку в холодній кімнаті будинку АДРЕСА_3 , свідомо передбачаючи, що настане смерть дитини, в результаті переохолодження тіла, закрила двері та пішла по своїх справах.
18.12.2019 біля 15.00 годин, ОСОБА_7 разом з малолітніми дітьми повернулися до будинку. На протязі доби, ОСОБА_7 декілька раз заходила до кімнати, де залишила дитину, перевіряючи чи ще не померла вона. Після того, як її старший малолітній син ОСОБА_9 побачив дитину, зайшовши до кімнати, коли та плакала та запитав її про дитину, ОСОБА_7 сказала йому, що дитини нема, йому здалося та заборонила заходити до кімнати.
В подальшому, точної дати та часу у ході досудового розслідування встановити не надалось можливим, ОСОБА_7 , розуміючи, що її злочинний умисел, направлений на противоправне позбавлення життя дитини може бути недоведений до кінця в зв`язку з тим, що старші діти бачили живе немовля, вирішила довести його до кінця.
Після чого, з метою противоправного позбавлення життя своєї малолітньої дитини, ОСОБА_7 , продовжуючи свій злочинний умисел, зайшла до кімнати де знаходилася дитина, загорнувши в простирадло, винесла її на вулицю та поклала на землю на прилеглій території будинку, свідомо передбачаючи, що настане смерть дитини, в результаті охолодження тіла. Згодом, дату та час у ході досудового розслідування встановити не надалось можливим, наступила смерть новонародженої дитини ОСОБА_7 в результаті переохолодження тіла. В подальшому, щоб приховати труп дитини, сліди злочину та уникнення кримінальної відповідальності, ОСОБА_7 , вирішила поховати її на прилеглій території будинку, закопавши в ґрунт. Однак не встигла цього зробити, так як діти 23.12.2019 вдень гуляли прибудинковій території та побачили труп дитини, який вона залишила без нагляду, розгорнувши простирадло.
Усвідомлюючи, що правоохоронним органам стане відомо про скоєний нею злочин та її буде притягнуто до кримінальної відповідальності, ОСОБА_7 вирішила приховати труп дитини до настання темної пори доби, а потім закопати в ґрунт і занесла труп дитини назад до кімнати будинку та залишила його на кріслі.
23.12.2019 працівниками поліції при проведенні огляду приміщення будинку АДРЕСА_3 , в одній з кімнат було виявлено труп дитини.
Смерть новонародженої дитини, яку народила ОСОБА_7 , чоловічої статті, настала від загального охолодження тіла в результаті дії низької температури.

Відповідно до викладення фактичних обставин інкримінованого кримінального правопорушення обвинуваченій ОСОБА_7 , об`єктом злочину є життя новонародженої особи, суб`єктом породілля, потерпілим новонароджена дитина, а об`єктивна сторона злочину характеризується такими діями, як посяганням на життя новонародженої дитини з наслідками у вигляді її смерті, що згідно до вимог Кримінального кодексу України відповідає іншому складу злочину, а ніж той, вчинення якого інкриміновано ОСОБА_7 .
Так, відповідно до викладеної позиції в коментарі до КК України, якщо умисне вбивство матір`ю своєї новонародженої дитини вчинено із заздалегідь обдуманим умислом, вчинене слід кваліфікувати за п. 2 ч. 2 ст. 115, а за наявності підстав - і за іншим пунктом ч. 2 цієї статті.
Разом із тим, як вбачається із формулювання обвинувачення, викладеного в обвинувальному акті - ОСОБА_7 приховала свою вагітність від оточуючих та рідних і вирішила в подальшому народити дитину та відмовитися від неї, залишивши її в пологовому будинку.
Таким чином, органом досудового розслідування не було встановлено заздалегідь обдуманого умислу ОСОБА_7 на позбавлення своєї новонародженої дитини життя, а навпаки зазначено, що у обвинуваченої раптово виник злочинний умисел на вбивство своєї дитини через незначний проміжок часу відразу після її народження, що не відповідає вимогам КК України, зазначеним вище, а також вказує на не конкретне визначення наявності у обвинуваченої мотиву на вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, що є порушенням вимог п. 2 ч. 1 ст. 91 КПК України.
Отже, в даному випадку, обвинувальний акт містить істотні протиріччя між наведеними в ньому фактичними даними у їх сукупності і правовою кваліфікацією дій ОСОБА_7 та не дає повного явлення стосовно складу кримінального правопорушення, що в свою чергу, не дає можливості зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.
Крім того, в обвинувальному акті, у порушення вимог п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК України, який передбачає необхідність доказування у кримінальному провадженні подію кримінального правопорушення, а саме час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення, зазначено, що "згодом, дату та час у ході досудового розслідування встановити не надалось можливим, наступила смерть новонародженої дитини ОСОБА_7 в результаті переохолодження тіла".
Таким чином, органом досудового розслідування в обвинувальному акті зазначено, про смерть новонародженої дитини, чоловічої статі, в той час, як інкриміновано ОСОБА_7 умисне протиправне заподіяння смерті малолітньої дитини, яка настала від загального охолодження тіла в результаті дії низької температури, без зазначення жодних відомостей, на підставі чого було встановлено органом досудового розслідування, саме вказану причину смерті потерпілого, при формулюванні пред`явленого обвинувачення.
Отже, ураховуючи наведене, прокурором всупереч вимогам п. 1 ч. 1 ст. 91, п. 2 ч. 2 ст. 291 КПК України не вказано час, конкретний мотив та спосіб вчинення інкримінованого ОСОБА_7 злочину, що, у свою чергу, свідчить про істотні порушення законних прав та інтересів обвинуваченої, а також порушення вимог КПК України.

Таким чином, виходячи з наведеного, формулювання обвинувачення, яке взагалі не містить таких суттєвих обставин, що підлягають встановленню та доказуванню у кримінальному провадженні, як спосіб, виходячи із змісту пред`явленого обвинувачення та час вчинення злочину, не може бути визнане конкретним, зрозумілим та детальним, як того передбачають наведені вище вимоги кримінального процесуального закону та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Колегія суддів приходить до висновку, що викладені факти свідчать про неналежне встановлення органом досудового розслідування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, що зумовило всупереч вимогам закону пред`явлення ОСОБА_7 неконкретного обвинувачення, чим суттєво порушено право останньої на захист під час досудового розслідування, яке не може бути поновлене судом, а, відтак, суд позбавлений можливості призначити судовий розгляд за наданим суду обвинувальним актом.

Таким чином, за таких обставин, суд вважає за необхідне обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеного 23 грудня 2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004498за обвинуваченням ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.2 ч. 2 ст. 115 КК України,повернути прокурору Миколаївської місцевої прокуратури № 1 з підстав його невідповідності вимогам Кримінального процесуального кодексу України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 8,9, 91, 291, 314, 371, 372 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Обвинувальний акту у кримінальному провадженні № 0004498, відомості про яке внесено 23.12.2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за обвинуваченням ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.2 ч. 2 ст. 115 КК України - повернути прокурору.
Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом семи днів з моменту її проголошення.
Головуючий: ОСОБА_1
Судді: ОСОБА_2
ОСОБА_3