Справа № 369/1311/20
Провадження №1-кс/369/313/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.01.2020 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі

слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання старшого слідчого СВ Києво-Святошинського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_4 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0006093 від 13.12.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. ч. 2, 3 ст. 27, ч. 3 ст. 206-2 КК України,

В С Т А Н О В И В:

До суду звернулась слідча ОСОБА_4 , за погодженням з прокурором ОСОБА_5 з клопотанням про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні за № 0006093 від 13.12.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. ч. 2, 3 ст. 27, ч. 3 ст. 206-2 КК України.

Своє клопотання слідчий обґрунтовувала тим, що 13.12.2019 року слідчим відділом Києво-Святошинського ВП ГУ НП в Київській області з матеріалів кримінального провадження № 0002544 виділено матеріали, яким присвоєно реєстраційний номер 0006093 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. ч. 2, 3 ст. 27, ч. 3 ст. 206-2 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_6 , визначивши вчинення злочинів, як основне джерело для здобуття коштів для свого існування, з метою особистого збагачення, шляхом вчинення умисних злочинів, спрямованих на заволодіння чужим майном шляхом обману, використання завідомо підроблених документів, печаток та бланків, організував та очолив стійку злочинну групу, до складу якої в різний час увійшли ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та інші невстановлені досудовим розслідуванням особи.

Для вчинення злочинів, що представляють значну соціальну небезпеку, членами злочинної групи, заздалегідь було розроблено план з розподілом ролей, згідно якого встановлено предмети злочинного посягання майно та частки учасників ТОВ «Омокс» та ТОВ «Омокс Інвест Буд».

ОСОБА_6 , діючи умисно, з корисливих мотивів, спільно з ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та іншими невстановленими досудовим розслідуванням особами, реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на протиправне заволодіння майном ТОВ «Омокс», у тому числі частками учасників товариства, шляхом вчинення правочинів із використанням підроблених документів, умисно, протиправно заволодів часткою ОСОБА_10 у статутному капіталі ТОВ «Омокс» в розмірі 50,76 %, що еквівалентно 22422241,00 грн. та частковою ОСОБА_11 у статутному капіталі ТОВ «Омокс» в розмірі 41,46 %, що еквівалентно 18313198,60 грн., чим заподіяв ТОВ «Омокс» великої шкоди, яка в 500 разів перевищує неоподаткований мінімум доходів, в сумі 40735440,00 грн..

ОСОБА_6 , діючи умисно, з корисливих мотивів, спільно з ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та іншими невстановленими досудовим розслідуванням особами, реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на протиправне заволодіння майном ТОВ «Омокс Інвест Буд», у тому числі частками учасників товариства, шляхом вчинення правочинів із використанням підроблених документів та печаток, умисно, протиправно заволодів часткою ТОВ «Омокс» в розмірі 100 % в ТОВ «Омокс Інвест Буд», чим заподіяв ОСОБА_10 та ОСОБА_11 великої шкоди, яка в 500 разів перевищує неоподаткований мінімум доходів, в сумі 14964600,00 грн..

Слідчий зазначала, що 23.12.2019 року від потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та їх представника ОСОБА_12 надійшли клопотання про накладення арешту на об`єкти нерухомості, власниками яких є ТОВ «Омокс» та ТОВ «Омокс Інвест Буд», а також на корпоративні права вищевказаних товариств. Зміст клопотань зводився до того, що 29.05.2019 року група невстановлених осіб на чолі з ОСОБА_9 , рейдерським шляхом захопила територію ЖК «Чайка», перереєструвавши на себе по підробленим документам ТОВ «Омокс» та ТОВ «Омокс Інвест Буд».

08.01.2020 року ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. ч. 2, 3 ст. 27, ч. 3 ст. 206-2 КК України.

Слідчий у клопотанні посилався на те, що потреба у накладенні арешту зумовлюється необхідністю забезпечення можливості поновлення в подальшому порушеного права власності потерпілого за цим кримінальним провадженням. Незастосування заборони на використання чи розпорядження майном може призвести до його подальшого незаконного використання, відчуження та настання інших тяжких наслідків, які в тому числі перешкоджатимуть кримінальному провадженню.

Слідчий вважає, що з урахуванням протиправних дій ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_6 , ОСОБА_15 та ОСОБА_8 та інших співучасників, наявні ризики подальшого відчуження майна та неможливості збереження речових доказів.

Враховуючи викладене, слідчий просив накласти арешт на незавершене будівництво, об`єкт житлової нерухомості, й процент готовності ОНМ складає 12%, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 224); нежитлове приміщення, об`єкт житлової нерухомості, загальна площа кв.м): 36.1, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 224); нежитлове приміщення, об`єкт житлової нерухомості, загальна площа (кв.м): 35.1, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 224); нежитлове приміщення, об`єкт житлової нерухомості, загальна площа (кв.м): 36.1, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 224); майнові права на об`єкт нерухомості, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , «Б», «В», «Г», «Д», що належить на приватної власності на TOB «ОМОКС»; на корпоративні права Товариства з обмеженою відповідальністю ТОВ «ОМОКС» (код ЄДРПОУ - 23154102); на корпоративні права Товариства з обмеженою відповідальністю «ОМОКС ІНВЕСТ БУД» (код ЄДРПОУ - 35591043); корпоративні права Товариства з обмеженою відповідальністю ФІНАНСОВО-КРЕДИТНА ГРУПА ЧАЙКА» , заборонивши особам, уповноваженим на здійснення державної реєстрації, вносити будь-які зміни до установчих документів товариства; корпоративні права Товариства з обмеженою відповідальністю УКРГАЗ» , заборонивши особам, уповноваженим на здійснення державної реєстрації, вносити будь-які зміни до установчих документів товариства; корпоративні права Товариства з обмеженою відповідальністю «БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ БУДЦЕНТР» , заборонивши особам, уповноваженим на здійснення державної реєстрації вносити будь-які зміни до установчих документів товариства.

Суд, дослідивши матеріали клопотання, дійшов до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому п.1 ч. 2 ст.170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст. ст. 170-173 КПК України для прийняття законного і обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або для відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст. ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а тому суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Стаття 41 Конституції України закріплює положення про те, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

При вирішенні питання про арешт майна з метою забезпечення збереження речових доказів для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно зі ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення та достатність доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Судом встановлено, що у провадженні Києво-Святошинського ВП ГУНП в Київській області знаходиться кримінальне провадження № 0006093 від 13.12.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. ч. 2, 3 ст. 27, ч. 3 ст. 206-2 КК України.

Як вбачається зі змісту клопотання, слідчий посилався на те, що застосування арешту вказаного майна є необхідним для забезпечення можливості поновлення в подальшому порушеного права власності потерпілого за цим кримінальним провадженням. Незастосування заборони на використання чи розпорядження майном може призвести до його подальшого незаконного використання, відчуження та настання інших тяжких наслідків, які в тому числі перешкоджатимуть кримінальному провадженню.

При вирішенні питання про арешт, слідчий суддя зобов`язаний виходити із засад розумності, співмірності та доведенні обставин поза розумним сумнівом.

Однак, слідчому судді не надано доказів на підтвердження необхідності застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна і справжню необхідність здійснення таких заходів, які обмежують право власності, досягнення завдань кримінального провадження.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання, оскільки слідчий не довів, що майно на яке слідчий просила накласти арешт матиме істотне значення для подальшого розслідування кримінального провадження та не спричинить негативних наслідків для третіх осіб, а втручання держави, за таких обставин не буде надмірним та не призведе до негативних наслідків і тим самим порушуватиме права, гарантовані ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини.

Частиною 2 статті 173 КПК України, встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, зокрема: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).

Відповідно з ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання задоволенню не підлягає, оскільки підстав накладення арешту на майно органом досудового розслідування не доведено.

Керуючись ст. ст. 170, 171,173, 309 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Києво-Святошинського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_4 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0006093 від 13.12.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. ч. 2, 3 ст. 27, ч. 3 ст. 206-2 КК України, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня проголошення ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1