У Х В А Л А
Справа № 185/1281/20

Провадження № 1-кс/185/344/20

04 березня 2020 року м. Павлоград

Слідчий суддя Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 , розглянувши скаргу ОСОБА_2 , подану в порядку ч.1 ст.303 КПК України,-
В С Т А Н О В И В :
Поданою на розгляд слідчому судді скаргою ОСОБА_2 оскаржує до суду бездіяльність Павлоградської місцевої прокуратури, яка полягає у невнесенні до ЄРДР відомостей про вчинення кримінального правопорушення гр. ОСОБА_3 , а саме давання завідомо неправдивих показів потерпілого (ч.1 ст.384 КК України), яка була подана ним 13.12.2019 року та направлена до Павлоградської місцевої прокуратури 10.01.2020 року.
Вивчивши зміст скарги, перевіривши надані заявником копії відповідних документів на підтвердження доводів, викладених у скарзі, проаналізувавши та зіставивши вказане між собою та в сукупності, приходжу до висновку про необхідність задоволення скарги заявника виходячи з наступного.
Главою 26 статтею 303 КПК України закріплено право певного кола осіб, до числа яких входить і заявник на оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування.
Зокрема, п.1 ч.1 ст.303 КПК України передбачено право заявника оскаржити бездіяльність посадової особи правоохоронного органу, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.
З точки зору дотримання права заявника на доступ до правосуддя, проголошеного ст. 55 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, доводи наведені заявником з приводу обґрунтування поважності причин пропуску строку є належними підставами для поновлення строку подання скарги.

Даючи оцінку вимогам скаржника викладеним в скарзі щодо не внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань стосовно вчинення кримінального правопорушення гр. ОСОБА_3 , а саме давання завідомо неправдивих показів потерпілого (ч.1 ст.384 КК України),приходжу до наступного висновку.

Згідно ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Так, згідно частини 1 ст.2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Згідно ст. 60 КПК України заявником є фізична чи юридична особа, яка звернулась із заявою або повідомленням про кримінальне правопорушення до органу державної влади, уповноваженому розпочати досудове розслідування і йому надано право отримати від органу, до якого він подав заяву, щодо підтвердження її прийняття та реєстрацію. Положеннями ст. 214 КПК України встановлено, що слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язані внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування. Відповідно п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України до ЄРДР має бути внесено короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілих, заявником чи виявлені з іншого джерела.

Відповідно до ч.4 ст.214 КПК України слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.
При цьому, слідчим суддею приймається до уваги правова позиція, викладена у п. 42 рішення Європейського Суду з прав людини від 13.01.2011 р. у справі «Михалкова та інші проти України» в якому зазначено, що за статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод держава зобов`язана «гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені у Конвенції», що також опосередковано вимагає наявності будь-якої форми ефективного розслідування. Розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

Не вдаючись до аналізу правильності кваліфікації інкримінованого особі кримінального правопорушення, вважаю за необхідне зазначити, що правоохоронним органом не було вчинено дій, які б були спрямовані на встановлення обставин, що можуть мати значення у кримінальному провадженні.

Зазначене є очевидним порушенням прав заявника, які мають бути відновлені.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст.306,307 КПК України, -
У Х В А Л И В :
Скаргу ОСОБА_2 , подану в порядку ч.1 ст.303 КПК України - задовольнити.
Зобов`язати Начальника слідчого відділу Павлоградського ВП ГУНП України в Дніпропетровські області внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості викладені в заяві ОСОБА_2 від 13.12.2020 року про вчинення кримінального правопорушення гр. ОСОБА_3 , а саме давання завідомо неправдивих показів потерпілого (ч.1 ст.384 КК України).
Ухвала оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя ОСОБА_1