В И Р О К
Іменем України

04 березня 2020 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
законного представника ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
представника ОСОБА_9 ОСОБА_12 ,
представника ОСОБА_10 ОСОБА_13 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження по обвинуваченню:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Заможне, Житомирського району, громадянина України, із середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого та мешканця АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 02.12.2019 Богунським районним судом м. Житомира за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70, ст.ст. 75, 76 КК України до 4 років позбавлення волі, зі звільненням від відбування покарання та іспитовим строком на 2 роки,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И В:

У достовірно невстановлений досудовим розслідуванням день та час в обвинуваченого ОСОБА_6 , який перебував у будинку АДРЕСА_1 , виник злочинний умисел, направлений на вчинення крадіжок, поєднаних із проникненням до житла потерпілих, які мешкають в окремих кімнатах цього ж будинку.

З цією метою обвинувачений ОСОБА_6 20.08.2018 у невстановлений досудовим розслідуванням час, знаходячись в зазначеному будинку, переконавшись у відсутності поруч сторонніх осіб, шляхом пошкодження планки внутрішнього замка вхідних дверей кімнати № НОМЕР_1 цього будинку незаконно проник всередину, де з верхньої шухляди тумби таємно викрав належний потерпілому ОСОБА_9 мобільний телефон марки «Ксіомі» вартістю 3441 грн. 52 коп., із яким з місця вчинення злочину втік, а викраденим телефоном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на зазначену суму

У подальшому, 21.08.2018 у невстановлений досудовим розслідуванням час обвинувачений ОСОБА_6 аналогічним способом проник до кімнати №3 вищенаведеного будинку, звідки таємно, повторно викрав належний потерпілому ОСОБА_9 мобільний телефон марки «Майкрософт» вартістю 945 грн. 71 коп., а також грошові кошти потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у сумі 1100 доларів США, що на час вчинення злочину становить 30465 грн. 60 коп. та 2000 грн. Після цього, обвинувачений ОСОБА_6 з місця вчинення злочину втік, а викраденим майном та грошима розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 матеріальну шкоду у загальному розмірі 36852 грн. 83 коп.

Також, 21.04.2019 близько 11 години обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи у вищезазначеному будинку, спустився на другий поверх, де в коридорі із середини дивану витягнув ключі, якими відчинив вхідні двері квартири потерпілого ОСОБА_11 та незаконно проник всередину квартири останнього, де в одній із кімнат з тумбочки таємно викрав гроші потерпілого, а саме 1350 Євро, що на час вчинення злочину становить 40756 грн. 50 коп. та 700 доларів США, що на час вичнення злочину ситановить 18781 грн., із якими обвинувачений з місця вчинення злочину втік, а викраденими коштами розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_11 матеріальну шкоду на загальну суму 59537 грн. 50 коп.

Крім цього, 17.05.2019 близько 15 години обвинувачений ОСОБА_6 з метою вчинення крадіжки прийшов до лоджії вищезазначеного будинку де, пересвідчившись у непомітності своїх дій, за допомогою викрутки шляхом віджиму металопластикового вікна кімнати вихователів у квартирі АДРЕСА_2 цього будинку відчинив вікно і таким чином незаконно проник всередину кімнати, звідки таємно викрав мобільний телефон потерпілого ОСОБА_9 марки «Хуавей У5» вартістю 2073 грн. 29 коп., із яким обвинувачений з місця вчинення злочину втік, а викраденим телефоном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду у зазначеному розмірі.

Отже, стороною обвинувачення дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане із проникненням у житло та за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане із проникненням у житло, вчинене повторно.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 винним себе у вчиненні інкримінованих йому злочинах визнав повністю, фактичні обставини справи не оспорював та надав покази, які відповідають висунутому обвинуваченню.

Вина обвинуваченого у скоєнні інкримінованих йому злочинах іншими учасниками процесу також не оспорюється.

За клопотанням прокурора, яке було підтримане стороною захисту, потерпілими та їх представниками, судовий розгляд проведено у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України. При цьому обвинуваченому та іншим учасникам процесу судом роз`яснено, що у даному випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному суді.

Суд дійшов висновку, що кваліфікація дій ОСОБА_6 відповідає пред`явленому обвинуваченню, а тому кваліфікує його дії за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане із проникненням у житло та за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане із проникненням у житло, вчинене повторно.

Призначаючи покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, які є тяжкими злочинами, особу винного, який на час вчинення інкримінованих йому злочинів був не судимим, позитивно характеризується як за місцем проживання так і за останнім місцем навчання, вчинив інкриміновані діяння 20 та 21 серпня 2018 року будучи неповнолітнім, думку потерпілих, які не наполягали на ув`язненні ОСОБА_6 , а також сукупність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих покарання обставин.

Обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченому є визнання ним своєї вини, щире каяття, активне сприяння у розкритті злочинів та вчинення злочинів 20 і 21 серпня 2018 року будучи неповнолітнім.

Водночас, суд не бере до уваги висновок досудової доповіді органу пробації про неможливість виправлення ОСОБА_6 без призначення йому покарання у виді обмеження чи позбавлення волі, оскільки такий висновок ґрунтується лише на підставі наявних у ОСОБА_6 кримінальних проваджень, які до того ж були об`єднані в одне кримінальне провадження, що розглядається, та без врахування жодних характеризуючих матеріалів відносно останнього.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що обвинуваченому слід призначити покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів у виді позбавлення волі.

Разом з тим, беручи до уваги особу обвинуваченого, його молодий вік, виключно позитивну характеристику, наявність наведених вище обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, думку потерпілих, які не наполягали на суворості покарання ОСОБА_6 та вважають, що виправлення останнього можливо без ізоляції його від суспільства, внаслідок чого, на думку потерпілих, обвинувачений зможе працевлаштуватися та відшкодувати завдану їм шкоду, а також, виконуючи вимоги ст. 50 КК України, у відповідності до якої мета покарання полягає не лише у карі, а й у виправленні засуджених та виходячи із принципу гуманізму, суд вважає, що обвинуваченого ОСОБА_6 можливо звільнити від відбування наведеного покарання з випробуванням у відповідності до ст.ст. 75, 76, 104 КК України.

При цьому, суд звертає увагу на непослідовну та суперечливу позицію сторони обвинувачення щодо призначення покарання за корисливі злочини, оскільки сторона обвинувачення вказувала про необхідність призначення реального покарання ОСОБА_6 , який вчинив частину інкримінованих діянь будучи неповнолітнім та раніше не судимим, має вкрай молодий вік, позбавлений батьківського піклування та повністю визнав свою вину у вчиненому і щиро покаявся. Водночас, у кримінальних провадженнях №278/2958/18 по обвинуваченню ОСОБА_14 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, №278/1186/18 по обвинуваченню ОСОБА_15 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, 278/2329/19 по обвинуваченню ОСОБА_16 у вчиненні злочинів, передбаченого ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України та 278/902/19 по обвинуваченню ОСОБА_17 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, прокурори під час дебатів вказували про можливість виправлення останніх, які є повнолітніми особами, без ізоляції їх від суспільства шляхом звільнення від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України.
Про хибність позиції сторони обвинувачення щодо призначення ОСОБА_6 реального покарання свідчить чинний вирок Богунського районного суду м. Житомира від 02.12.2019, у відповідності до якого за вчиненні ОСОБА_6 злочини, які за хронологію останній скоїв після інкримінованих йому злочинів за цим вироком, Богунський районний суд м. Житомира 02.12.2019 звільнив обвинуваченого, на підставі ст. 75 КК України, від відбування призначеного йому покарання у виді 4 років позбавлення волі, з іспитовим строком на 2 роки.
Окрім цього, суд вважає, що кримінальне покарання з однієї сторони повинно бути справедливим балансом між необхідністю застосування заходів примусу внаслідок вчиненого кримінального правопорушення і усвідомлення винною особою необхідності її понести, а з іншої сторони - такі заходи примусу мають бути достатніми для перевиховання особи і попередження нових злочинів.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов переконливого висновку, що призначення обвинуваченому ОСОБА_6 реального покарання не відповідатиме меті покарання, визначеної у статті 50 КК України, а тому звільняє останнього від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком.

Згідно із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 18 вересня 2018 року у справі № 752/4026/17, у разі, коли особа, щодо якої було застосовано звільнення від відбування покарання з випробуванням, вчинила до постановлення першого вироку інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, або звільняється від відбування покарання з випробуванням, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

З огляду на викладене, суд при призначенні покарання ОСОБА_6 не ураховує вирок Богунського районного суду м. Житомира від 02.12.2019 щодо останнього, за яким його було звільнено від відбування покарання з випробуванням.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України.

Частиною 4 ст. 206 ЦПК України встановлено, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

З огляду на повне визнання обвинуваченим позовних вимог потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в частині стягнення матеріальної шкоди, цивільні позови останніх щодо матеріальних збитків підлягають задоволенню.

Водночас, суд вважає, що цивільні позови потерпілого ОСОБА_9 про стягнення з обвинуваченого 2500 грн. та 15000 грн. моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, з огляду на таке.

За правилами ст. 1179 ЦК України неповнолітня особа відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. У разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини.

Суд бере до уваги пояснення ОСОБА_9 про те, що він ставиться до обвинуваченого ОСОБА_6 як до рідного сина, їх близькі стосунки, що узгоджується із відповідним розпорядженням Житомирської районної державної адміністрації від 10.05.2019 про перебування ОСОБА_6 до повноліття на піклуванні у дитячому будинку сімейного типу родини потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , а тому, з урахуванням ст. 1179 ЦК України, зважаючи на неповнолітній вік ОСОБА_6 на час вчинення злочинів 20 та 21 серпня 2018 року щодо його вихователя ОСОБА_9 , який є потерпілим, а також враховуючи відсутність у ОСОБА_6 майна, достатнього для відшкодування ним шкоди ОСОБА_9 , така шкода підлягала б стягненню із самого ОСОБА_9 як особою, що здійснювала опіку над обвинуваченим.

Зважаючи на викладене вище, а також на глибину душевних страждань потерпілого ОСОБА_9 з приводу вчинених обвинуваченим злочинів, враховуючи вік обвинуваченого ОСОБА_6 , його матеріальний стан, їх стосунки із потерпілим ОСОБА_9 , а також беручи до уваги пояснення останнього про те, що сума його позовів складається із моральної шкоди, що була завдана не лише йому, а й іншим потерпілим, виходячи із засад розумності і справедливості, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог потерпілого ОСОБА_9 щодо відшкодування моральної шкоди. У зв`язку з цим, суд стягує на його користь грошовий еквівалент цієї моральної шкоди із обвинуваченого за одним позовом у сумі 500 грн., а за іншим у сумі 3000 грн.

Відповідно до ст. 124 КПК України, суд також стягує з обвинуваченого витрати пов`язані із проведенням експертиз у сумі 3454 грн.

Долю речових доказів у даному кримінальному провадженні суд вирішує у відповідності до ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ч. 3 ст. 349, ст.ст. 373-376 КПК України, суд,

У Х В А Л И В :

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України та призначити йому покарання

- за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі;

- за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді 4 (чотирьох) років 2 (двох) місяців позбавлення волі.

На підставі ст.ст. 75, 76, 104 КК України, звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку 2 (два) роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, а саме буде періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти даний орган про зміну свого місця проживання, роботи або навчання.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_11 задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_11 59537 (п`ятдесят дев`ять тисяч п`ятсот тридцять сім) грн. 50 коп. матеріальної шкоди.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 задовольнити повністю.

Стягнути із ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 26930 (двадцять шість тисяч дев`ятсот тридцять) грн. матеріальної шкоди.

Цивільні позови потерпілого ОСОБА_9 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 2073 (дві тисячі сімдесят три) грн. 29 коп. матеріальної шкоди та 3500 (три тисячі п`ятсот) грн. моральної шкоди. У решті позовних вимог відмовити.

Скасувати арешт, накладений ухвалами Богунського районного суду м. Житомира від 07, 08, 17 травня 2019 року та 04.10.2019 на два чека, колонку «Джібіель», «Павер Банк», навушники «Аерпоци», шуруповерт «Ріобі» та мобільні телефони марки «Майкрософт» і два телефони «Хуавей старт Р»

та повернути вказані речові докази власникам.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави 3454 (три тисячі чотириста п`ятдесят чотири) грн. 00 коп. витрат на залучення експертів під час проведення судово-товарознавчих експертиз.

Вирок може бути оскаржено до Житомирського апеляційного суду через Житомирський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення. Вирок не може бути оскаржено з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися, і дослідження яких визнано судом недоцільним.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя: