Номер провадження: 11-сс/813/760/20
Номер справи місцевого суду: 947/5643/20 1-кс/947/2546/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.05.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

представника власника майна адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах власника майна ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 16.03.2020 року про арешт майна у кримінальному провадженні №0000171 від 13.03.2020 року, -

встановив:

оскаржуваною ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 16.03.2020 року задоволено клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 , яке погоджене прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_9 , та у кримінальному проваджені №0000171 від 13.03.2020 року накладено арешт на речі, які були вилучені в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , що належать ОСОБА_7 , а саме: автомобіль «Man» державний номер НОМЕР_1 модель «TGA 26.400»; слід долоні руки перекопійований на один відрізок липкої стрічки, виявлений на поверхні лівої полімерної ставки руля автомобіля, слід перекопійовано на відрізок липкої стрічки, вилучено до паперового конверта; три сліди пальців рук, перекопійовані, на один відрізок липкої стрічки, вилучений з зовнішньої поверхні пасажирських дверей, на відстані 5 мм від ручки дверей, вилучено до паперового конверта; змив на марлевий тампон з ручки водійських дверцят, вилучено до паперового конверта; змив на марлевий тампон з ручки пасажирських дверцят, вилучено до паперового конверта; змив на марлевий тампон з ручки коробки передач, вилучено до паперового конверта; змив на марлевий тампон з рульового колеса, вилучено до паперового конверта; мікрооб`єкти з водійського сидіння вилучено до паперового конверта, вилучено до паперового конверта; мікрооб`єкти з пасажирського сидіння, вилучено до паперового конверта; стартовий пакет без сім карти оператора мобільного зв`язку «Київстар» з № НОМЕР_2 , стартовий пакет без сім карти оператора «лайфселл» з № НОМЕР_3 , вилучено до спец.пакету №INZ1037048; спортивна кофта сірого кольору з написом «PCX» з салону вантажного автомобіля марки «Man» з д/з НОМЕР_1 .

Мотивуючи прийняте рішення слідчий суддя послався на те, що слідчим доведено, що у матеріалах кримінального провадження вбачається наявність достатніх підстав вважати, що: зазначене майно має суттєве значення для встановлення обставин у кримінальному провадженні та без його арешту існує реальна загроза зміни слідової інформації, яка наявна на ньому на теперішній час: існує необхідність у проведенні невідкладних слідчих (розшукових) та процесуальних дій, в тому числі експертних досліджень, для встановлення обставин кримінального провадження.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді адвокат ОСОБА_6 в інтересах власника майна ОСОБА_7 , подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову ухвалу, якою відмовити слідчому в арешті вилученого майна. Апелянт стверджує, що арешт майна може бути накладено лише на майно підозрюваного, обвинуваченого, однак в даному кримінальному провадженні ОСОБА_7 не повідомлено про підозру. Також, захисник посилається на те, що матеріали клопотання не містять жодного доказу того, що вилучений автомобіль міг бути знаряддям скоєння злочину, або зберіг на собі його сліди, а також відносно того, що інші речі, вилучені з автомобіля мають відношення до справи. Крім того, адвокатом подане клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, яке мотивоване тим, що власник майна не повідомлявся про розгляд клопотання слідчим суддею, копія оскаржуваної ухвали отримана 27.04.2020 року, після чого подана апеляційна скарга.

У відповідності до положень ч.4 ст.405 КПК України (далі КПК) апеляційний розгляд проведено за відсутності прокурора, оскільки останній, будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача; адвоката ОСОБА_6 , яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити; дослідивши матеріали судової справи; провівши судові дебати; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Вирішуючи питання про можливість розгляду апеляційної скарги, яка подана особою яка, відповідно до матеріалів кримінального провадження, не має процесуального статусу і не є стороною цього провадження, апеляційний суд виходить з наступного.

Положеннями ст.ст. 2, 7 КПК визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно зі ст. 24 КПК кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 309 КПК ухвала слідчого судді про арешт майна підлягає апеляційному оскарженню. При цьому, КПК не встановлено чіткого переліку осіб суб`єктів права на апеляційне оскарження цієї ухвали, а в п. 10 ст. 393 КПК вказано, що апеляційну скаргу мають право подати інші особи у випадках, передбачених КПК.

Одним із учасників як кримінального, так і судового провадження є третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт(п. 25, 26 ч. 1 ст. 3 КПК).

У ст. 64-2 КПК визначається зміст і процесуальний статус третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт.

Водночас, в останньому абзаці ч. 7 ст. 173 КПК передбачено, що треті особи мають право на захисника та право оскаржити судове рішення щодо арешту майна.

За таким обставин, власник майна, щодо якого вирішується питання про арешт, є особою прав, свобод та інтересів якої стосується судове рішення, а отже, належить до категорії «інші особи», які вправі подати апеляційну скаргу на рішення слідчого судді.

Згідно матеріалів судового провадження та матеріалів, доданих до клопотання слідчого про накладення арешту на майно, автомобіль «Man» державний номер НОМЕР_1 , модель «TGA 26.400», належить ОСОБА_7 .

Таким чином, з урахуванням аналізу норм закону, закріплених в ст.41 Конституції України, ст.ст. 24, 64-2, 173, ч.1 ст.174, п.10 ч.1 ст.393 КПК, ОСОБА_7 є особою, яка вправі звернутися з апеляційною скаргою на ухвалу слідчого судді про накладення арешту на майно.

Що стосується питання про поновлення строку на оскарження ухвали слідчого судді, апеляційним судом встановлено таке.

Оскаржувана ухвала слідчого судді була постановлена без виклику власника майна та отримана апелянтом 27.04.2020 року, що підтверджується відповідною розпискою (а.с. 47).

Згідно штампу АТ «Укрпошта», апеляційна скарга подана представником власника майна 04.05.2020 року, який є наступним робочим днем за неробочим днем, на який припадав останній день подання апеляційної скарги.

За таких обставин, з урахуванням положень ч.3 ст.395 КПК, строк на апеляційне оскарження апелянтом пропущений не був, а тому поновлення не потребує.

Що стосується доводів апеляційної скарги про незаконність ухвали слідчого судді, апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Згідно вимог ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.
З урахуванням доводів апеляційної скарги та матеріалів судового провадження, колегія суддів, керуючись положеннями ч.2 ст.404 КПК, вважає за необхідне вийти за межі апеляційних вимог адвоката ОСОБА_6 щодо скасування арешту на автомобіль, оскільки судом встановлені обставини, які свідчать про необхідність перегляду законності ухвали слідчого судді в цілому.
Перевіривши матеріали судової справи, апеляційний суд приходить до висновку про те, що розглянувши клопотання слідчого, слідчий суддя районного суду, не звернув уваги на необґрунтованість та невідповідність клопотання вимогам ст. 171 КПК, та прийшов до помилкового висновку, що вказане в клопотанні майно є речовими доказами у кримінальному провадженні, фактично продублював непереконливі доводи клопотання про підстави накладення арешту на майно та безпідставно задовольнив клопотання слідчого.

Дане рішення слідчого судді не може бути визнано законним та обґрунтованим, а тому підлягає скасуванню, з огляду на таке.

Ініціювання слідчим питання про накладення арешту на вказане в клопотанні майно, не відповідає положенням Конституції України, кримінального процесуального закону України та практиці Європейського суду з прав людини, з наступних підстав.

По-перше, у відповідності до вимог ч.1 ст.171 КПК з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову також цивільний позивач.

Матеріали додані до клопотання слідчого не містять доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_7 набув статусу підозрюваного та про те, що вилучений автомобіль «Man», державний номер НОМЕР_1 , модель «TGA 26.400» є знаряддям кримінального правопорушення, або має будь-яке відношення до нього, а вилучені з цього автомобіля речі речовими доказами у кримінальному провадженні.

При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні потерпілого та відповідати вимогам закону. Вказана норма узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

За змістом ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Згідно з п.1 ч.3 ст.132 КПК застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Апеляційний суд вважає, що посилання в клопотанні про накладення арешту на майно, на те, що є достатні підстави вважати, що автомобіль «Man», державний номер НОМЕР_1 , модель «TGA 26.400», який належить ОСОБА_7 , а також вилучені з цього транспортного засобу речі є доказом у кримінальному провадженні та мають істотне значення для забезпечення проведення всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин вказаного кримінального правопорушення, є безпідставними та необґрунтованими, з огляду на таке.
Згідно клопотання слідчого кримінальне провадження №0000171 від 13.03.2020 року, внесене до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.185 КК України, за фактом таємного викрадення майна потерпілого ОСОБА_10 на суму 7000000 гривень.

Разом з цим, матеріали кримінального провадження не містять даних, що ОСОБА_7 повідомлено про підозру в даному кримінальному провадженні, або він є в даному кримінальному провадженні особою, яка за законом несе цивільну відповідальність.

До клопотання слідчого не долучено документів, які свідчать про існування цивільного позову пред`явленого будь-ким до ОСОБА_7 .

Посилання в клопотанні на те, що автомобіль «Man», державний номер НОМЕР_1 , модель «TGA 26.400», а також інші вилучені з цього автомобіля речі, перелік, яких зазначений в клопотанні слідчого, зберегли на собі сліди злочину є безпідставними, оскільки до клопотання не долучено жодного доказу, який би свідчив про такий факт.

Більш того, клопотання та матеріали кримінального провадження, долучені до клопотання, не містять будь-яких доказів, які б вказували на те, що вилучений під час обшуку автомобіль «Man», державний номер НОМЕР_1 , модель «TGA 26.400» та інші вилучені з цього автомобіля речі, мають відношення до предмету доказування у даному кримінальному провадженні, зокрема, що вони використовувалися під час вчинення злочину, були знаряддям злочину тощо. Не було встановлено під час обшуку автомобіля і жодної речі, яка належить потерпілому та була викрадена, або речей які стосуються обставин злочину та відповідають критеріям визначеним у ст.ст. 98, 168, 170 КПК.

Таким чином, апеляційний суд констатує, що на день розгляду слідчим суддею клопотання та апеляційного перегляду ухвали слідчого судді, відсутні підстави для застосування щодо належного ОСОБА_7 майна - автомобіля «Man» державний номер НОМЕР_1 , модель «TGA 26.400», а також вилучених з автомобіля речей, обмежувальних заходів.

За таких обставин ухвала слідчого судді про накладення арешту на майно є необґрунтованою, оскільки забезпечення кримінального провадження, шляхом накладення арешту на зазначене в клопотанні майно могло мати місце лише в тому випадку, коли б воно відповідало вимогам ст.ст. 98, 168, 170 КПК.

З урахуванням наведеного, покладені в основу оскаржуваної ухвали слідчого судді мотиви, що стали підставою для задоволення клопотання слідчого, апеляційний суд визнає необґрунтованими, а ухвалу слідчого судді такою, що постановлена з недотриманням вимог кримінального процесуального закону.

З огляду на зазначене, апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала слідчого судді скасуванню з прийняттям нової ухвали, у відповідності до вимог ч.1 ст.173 КПК, про відмову в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно.

Керуючись ст.ст. 132, 170, 171, 173, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 16.03.2020 року у кримінальному провадженні №0000171 від 13.03.2020 року про накладення арешту на майно вилучене в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , що належать ОСОБА_7 скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 , погодженого прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_9 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000171 від 13.03.2020 року, яке вилучене в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , що належать ОСОБА_7 а саме: автомобіль «Man» державний номер НОМЕР_1 модель «TGA 26.400» та вилучені з нього речі відповідно до протоколу обшуку.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4