УХВАЛА
КИЇВСЬКОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
4 лютого 2020 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,
суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретареві - ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 , обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , їхніх захисників - адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

у відкритому судовому засіданні в розташуванні суду розглянувши виділені матеріали з кримінального провадження № 00006 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 258, ч.1 ст. 263; ч.2 ст. 342 КК України та ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 258 КК України, з апеляційними скаргами захисника ОСОБА_8 , в інтересах ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_9 , в інтересах ОСОБА_6 , на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 6 вересня 2019 року, -

в с т а н о в и л а :
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 6 вересня 2019 року відмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_10 про зміну обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу та відмовлено в задоволенні клопотань обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 про зміну обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу та продовжено застосованого до обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою до 4 листопада 2019 року включно.

На вказану ухвалу суду подано апеляційні скарги від адвоката ОСОБА_8 , в інтересах ОСОБА_7 та адвоката ОСОБА_9 , в інтересах ОСОБА_6 , на обґрунтування яких зазначають наступне.

Так, адвокат ОСОБА_8 , вказує, що судом першої інстанції, при ухвалені рішення про продовження строків тримання під вартою, не було здійснено ні індивідуальної по відношенню до кожного із обвинувачених оцінки обставин, передбачених статтею 178 КПК України, ні хоча б їх змістовного описання, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Справа № 761/29701/16-к Апеляційне провадження:11кп/824/561/2020 Головуючий у суді першої інстанції: ОСОБА_11 Доповідач у суді апеляційної інстанції: ОСОБА_1 .
Захисник ОСОБА_8 звертає увагу, що посилання суду першої інстанції, на необхідність забезпечення безпеки суспільства, тобто на публічний інтерес, як на одну із підстав прийняття рішення про продовження строків тримання під вартою, є також порушенням гарантій статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, про що вже зазначалось Європейським Судом, який наголосив, що посилання на «публічний інтерес», або на «захист публічного порядку», як на підставу для тримання особи під вартою, можливе лише у випадку, якщо така підстава прямо передбачена відповідним національним законодавством, чого в Україні, на думку захисник, немає.
На цих підставах захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , просить ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 6 вересня 2019 року про продовження строків тримання ОСОБА_7 та ОСОБА_6 під вартою, - скасувати, та ухвалити нову, якою застосувати до ОСОБА_7 захід забезпечення кримінального провадження (запобіжний захід) у вигляді особистого зобов`язання.

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , вказує, що суд першої інстанції постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні клопотань сторони захисту про зміну запобіжного заходу та продовживши дію застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не досліджував жодного доказу продовження існування ризиків, а оцінював існування ризиків лише абстрактно.
Разом з тим, захисник вказує, що згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
При цьому, суддя не врахував, що ОСОБА_6 має постійне місце проживання та перебував на службі в добровольчому батальйоні в зоні АТО, де захищав Батьківщину від навали російських окупантів. Він не збирається переховуватися від слідства чи суду. Досудове розслідування давно закінчено та вже, майже три роки триває судовий розгляд. ОСОБА_6 жодним чином не може сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, не має можливості впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні чи перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення. Повинні враховуватися всі інші обставини та факти, що передбачені в ст. 178 КПК України та прокурором повинні бути доведені доказами ризики, що передбачені в ст. 177 КПК України.

На цих підставах захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , просить ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 6 вересня 2019 року про продовження строків тримання ОСОБА_7 та ОСОБА_6 під вартою, - скасувати, та ухвалити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання захисника ОСОБА_10 , змінивши запобіжний захід ОСОБА_6 , з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт за адресою: АДРЕСА_1 .
Заслухавши доповідь судді, виступи апелянтів та обвинувачених, які доводи апеляційних скарг підтримали, прокурора, який заперечив можливість задоволення апеляційних скарг, провівши судові дебати, перевіривши та обговоривши доводи учасників апеляційного розгляду в сукупності з виділеними матеріалами, судова колегія визнає наступне.
Як видно з оскарженої ухвали та матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачені у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 258 КК України (терористичний акт, що призвів до загибелі людей), тобто особливо тяжкого злочину, за який може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі.
Орган досудового розслідування в обвинувальному акті вказав на спричинення цим кримінальним правопорушення шкоди - фізичної, моральної та/або матеріальної - 152 потерпілим.
Безпосередньо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 інкриміновано, що 31 серпня 2015 року останній з них маскував дії першого, кидаючи димові шашки, а перший, під прикриттям створеної димової завіси привів у бойове положення та кинув у бік будинку Верховної Ради України гранату РГО, від вибуху якої чотири особи загинуло, ще чотири - отримали тяжкі тілесні ушкодження, десять осіб - середньої тяжкості тілесні ушкодження, і ще 10 осіб отримали легкі тілесні ушкодження.
За таких обставин, міркування апелянтів про те, що вказана подія не має значного публічного інтересу, не впливає на усвідомлення небезпеки таких дій для суспільства, є їх власними здогадками та припущеннями, які спростовуються вказаними вище обставинами і тому відхиляються колегією суддів.
Відомості про позитивні характеристики обвинувачених, службу обвинуваченого ОСОБА_6 в зоні АТО, його відношення до батальйону патрульної служби міліції особливого призначення "Січ", та інші позитивні відомості, на які посилаються апелянти, в силу вказаного вище, не можуть мати настільки істотного значення, щоб переважити суспільну небезпечність досліджуваної події та тяжкість наслідків, що настали. Навпаки, ці посилання апелянтів фактично вказують на те, що такими діями дискредитується сама служба в правоохоронних органах довіра суспільства до цих органів і їх здатності захистити життя і здоров`я ні в чому не винуватих людей.
Ці відомості можуть бути, у разі доведеності провини обвинувачених, використані як обставини, що пом`якшують покарання, а відносно служби ОСОБА_6 в правоохоронному органі - і як підстава для застосування до нього положень ст. ст. 54 і 55 КК України, але самі по собі не можуть бути покладені в основу висновку про можливість пом`якшення до не пов`язаного з триманням під вартою обраного щодо обвинувачених запобіжного заходу, бо вже сама тяжкість обвинувачення,значна суспільна небезпечність досліджуваної події, тяжкість наслідків, що від неї настали, загроза застосування міри покарання у виді довічного позбавлення волі вказують на існування передбачених ст. 177 КПК України ризиків, а саме можливість продовжити злочинну діяльність, ухилитися від суду, вчинити неправомірний тиск на учасників кримінального провадження з метою змусити їх давати в суді неправдиві показання на користь обвинувачених.
До того ж, як пояснили в апеляційному засіданні учасники апеляційного розгляду, до цього часу в суді потерпілі і свідки допитані не були, а продовжується дослідження висновків експертиз.
Посилання апелянтів на те, що в іншому місцевому суді міста Києва по цьому ж факту розглядається аналогічне кримінальне провадження, з якого дане кримінальне провадження виділене в окреме провадження, і в тому провадженні обвинувачені перебувають на свободі, не можуть бути взяті до уваги як підстава для пом`якшення запобіжного заходу саме відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , бо самі ці посилання нічим не підтверджені, колегії не надано будь-яких відомостей про обставини згаданого вище іншого кримінального провадження, інкриміновані іншим обвинуваченням наслідки та будь-які інші відомості для вирішення питання щодо обґрунтованості обрання більш м`яких запобіжних заходів іншим особами.
Більше того, судова колегія не вправі жодним чином досліджувати та оцінювати правильність рішень слідчих органів, прокурорів та суду у кримінальному провадженні, яке не є предметом розгляду саме цієї колегії і саме цього кримінального провадження.
За таких обставин, а також маючи на увазі, що на цей час ухвала про продовження запобіжного заходу ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у виді тримання під вартою до 4 листопада 2019 року реалізована, судом прийняті нові рішення про продовження строку тримання обвинувачених під вартою, отже актуальність розгляду апеляційних скарг втрачена, судова колегія визнає за необхідне відмовити в задоволенні апеляційних скарг.
В силу вказаного, керуючись ст. ст. 177, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :
Апеляційні скарги захисника - адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 а захисника - адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 6 вересня 2019 року, якою відмовлено в задоволенні клопотань захисників про зміну запобіжних заходів цим обвинуваченим та продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_6 та ОСОБА_7 до 4 листопада 2019 року включно залишити без задоволення, а вказану ухвалу суду першої інстанції, - без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після проголошення, касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: