Ухвала
27 лютого 2020 року

м. Київ
справа № 215/2345/19
провадження № 51-1023ск20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 на вироки Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 14 серпня 2019 року та Дніпровського апеляційного суду від 24 січня 2020 року у кримінальному провадженні № 0002053 щодо ОСОБА_4 ,
встановив:
Як убачається із змісту касаційної скарги, захисник порушує питання про перегляд судових рішень у касаційному порядку.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), Суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скаргу подано без додержання вимог цієї статті.
Згідно з вимогами п. 3 ч. 1 ст. 427 КПК у касаційній скарзі зазначається судове рішення, що оскаржується, як вбачається з мотивувальної та прохальної частини касаційної скарги, захисник не погоджується як з вироком Дніпровського апеляційного суду від 24 січня 2020 року так і вироком Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 14 серпня 2019 року. Проте у вступній частині касаційної скарги зазначає, що скаргу подано на вирок лише Дніпровського апеляційного суду від 24 січня 2020 року.
Окрім того, відповідно до пунктів 4, 5 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення та вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції.
Суд касаційної інстанції є судом права, а не факту. Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК), невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК), даний перелік є вичерпним.
Отже, посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судових рішень, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судових рішень, і які, на її думку, допущені судами обох інстанцій при їх винесенні, навести конкретні докази і аргументи в обґрунтування кожної позиції.
Проте всупереч законодавчим приписам захисник у касаційній скарзі хоча і покликається на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, однак не конкретизує яких саме порушень допустився суд першої інстанції розглядаючи кримінальне провадження щодо засудженого ОСОБА_4 та не обґрунтовує у чому саме ці порушення полягали, як вони вплинули на законність й обґрунтованість постановленого судом рішення, і чому ці порушення слід відносити до безумовних підстав для скасування касаційним судом вироку суду, згідно з ч. 1 ст. 438 КПК та з огляду на положення статей 370, 412 цього Кодексу в їх взаємозв`язку.
Також попри те, що оспорюваний вирок переглядався в апеляційному порядку, в скарзі не наведено обґрунтування допущення апеляційним судом невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, які тягнуть за собою обов`язкове скасування вироку суду апеляційної інстанції .
Зокрема, з касаційної скарги захисника неможливо зрозуміти, які порушення допустив суд апеляційної інстанції, як ці порушення вплинули на законність і обґрунтованість ухваленого судового рішення та чому їх з огляду на положення статей 370, 414 КПК їх слід відносити до безумовних підстав для скасування судового рішення касаційним судом відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 438 КПК.
Окрім зазначеного, захисником не сформульовані вимоги до суду касаційної інстанції, з огляду на положення ст. 436 КПК, якою визначено, що суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу без задоволення; скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; змінити судове рішення.
Однак, викладені у касаційній скарзі вимоги захисника про скасування вироку Дніпровського апеляційного суду від 24 січня 2020 року та вироку Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 14 серпня 2019 року з направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції з одночасною вимогою про скасування вироку Дніпровського апеляційного суду від 24 січня 2020 року і залишення в силі вироку Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 14 серпня 2019 року не узгоджуються з положеннями ст. 436 КПК, якою визначено повноваження суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги і суперечать одна одній.
Суд касаційної інстанції є судом права, відповідно до ст. 433 КПК, переглядає судові рішення у межах касаційної скарги, тому недотримання особою, яка звертається з касаційною скаргою, положень ст. 427 цього Кодексу, перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Таким чином, оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, Верховний Суд вважає за необхідне, на підставі ч. 1 ст. 429 КПК, залишити касаційну скаргу захисника без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, яка подала касаційну скаргу.
На підставі викладеного та керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Суд
постановив:
Касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 на вироки Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 14 серпня 2019 року та Дніпровського апеляційного суду від 24 січня 2020 року у кримінальному провадженні № 0002053 щодо ОСОБА_4 , залишити без руху та надати йому десятиденний строк для усунення недоліків із дня отримання копії ухвали.
У разі неусунення зазначених в ухвалі недоліків в установлений строк скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3