Справа № 182/1729/20
Провадження № 1-кп/0182/832/2020
У Х В А Л А

27.03.2020 м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі
головуючого судді: ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Нікополі обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про вчинене кримінальне правопорушення за яким внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.01.2020 за № 0000302 по обвинуваченню

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження м. Краматорськ, Донецької області, яка зареєстрована у АДРЕСА_1 , мешкає у АДРЕСА_2 ,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце народження м. Краматорськ, Донецької області, яка зареєстрована у АДРЕСА_3 , мешкає у АДРЕСА_4

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 186 КК України

за участю сторін судового провадження

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и в:

Прокурор Нікопольської місцевої прокуратури ОСОБА_5 20.03.2020 надіслав до Нікопольського міськрайонного суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні від 28.01.2020 за № 0000302 по обвинуваченню ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 186 КК України.

Щодо обвинувачених було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком дії до 28.03.2020.

Обвинувачені в судове засідання доставлені не були, на розгляд справи в режимі відеоконференцзв`язку відмовились, тому суд вважає можливим розглянути питання щодо продовження строків тримання під вартою за їхньої відсутності.

Оскільки строк дії ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_3 та ОСОБА_4 незабаром спливає, прокурор просив суд продовжити строк тримання під вартою на час судового розгляду справи, але не більше 60 діб, оскільки продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були враховані при обранні запобіжного заходу, а саме ризики переховування від органу слідства і суду, до чого їх може спонукати тяжкість можливого покарання; продовження злочинної діяльності, що, при відсутності законних джерел доходів, може спонукати їх вчинити нові корисливі злочини, ризик тиску на потерпілу, свідків; репутацію обвинувачених, які не мають постійного місця роботи, законних джерел доходів, а також те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вчинили тяжкий корисливий злочин групою осіб із застосуванням насилля стосовно жінки похилого віку. Застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти цим ризикам.

Захисник обвинувачених адвокат ОСОБА_6 заперечувала проти задоволення клопотання прокурора, посилаючись на те, що прокурор не надав доказів існування будь-яких ризиків, на які він посилається. Просила застосувати запобіжний захід у виді домашнього арешту стосовно обвинуваченої ОСОБА_3 за місцем її фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_5 , де проживають її малолітні діти та її мати ОСОБА_7 , яка при обранні запобіжного заходу надала згоду на проживання ОСОБА_3 за вищевказаною адресою. Також, просила застосувати запобіжний захід у виді домашнього арешту стосовно обвинуваченої ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_4 , де проживає її донька ОСОБА_8 , яка була присутньою при обранні запобіжного заходу та надала згоду на проживання ОСОБА_4 за вищевказаною адресою.

Вислухавши думку сторін судового провадження, суд враховує наступне.

Як встановлено в судовому засіданні, обвинувачені ОСОБА_3 , ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, яке, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до тяжкого. При цьому суд враховує позицію ЄСПЛ, який в своїх рішеннях неодноразово зазначав (наприклад «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21.07.2011 та інших), що «термін обґрунтована підозра означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення». Тим більш, що відповідно до практики ЄСПЛ факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок.

Тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягнення цілі якого і є тримання під вартою, що визначено в рішенні ЄСПЛ „Феррарі-Браво проти Італії.

Крім того, ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою розумною, не може вирішувати абстрактно. Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей. Продовження тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, не зважаючи на існування презумпції не винуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу (наприклад, рішення ЄСПЛ „Нечипорук і Йонкало проти України від 21.07.2011, „Осаковський проти України від 17.07.2014 та ін).

Як встановлено в судовому засіданні, продовжують існувати ризики того, що обвинувачені ОСОБА_3 , ОСОБА_4 можуть переховуватись від суду, до чого їх може спонукати тяжкість можливого покарання, оскільки їм загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від 4 до 8 років, а також те, що обидві обвинувачені не мають постійного місця проживання ні у м. Нікополь, ні у Дніпропетровській області; можуть продовжувати злочинну діяльність, а саме вчиняти кримінальні правопорушення аналогічні тим, в якому вони обвинувачуються; впливати на потерпілу, яка є людиною похилого віку, свідків. Також судом врахована тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачуються ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ; репутація обвинувачених - відсутність у них законного джерела доходу та роботи, а також те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вчинили тяжкий корисливий злочин групою осіб із застосуванням насилля стосовно жінки похилого віку. Домашній арешт щодо обвинувачених застосувати недоцільно, так як зареєстровані вони поза межами м. Нікополя та Нікопольського р-ну, їх близькі до суду не з`явилися та не підтвердили своєї згоди на проживання останніх за місцем їх мешкання. Все це, з огляду на інтереси суспільства, потребує продовження строків тримання під вартою. Тому суд не вбачає підстав для зміни або скасування раніше обраної для ОСОБА_3 та ОСОБА_4 міри запобіжного заходу.

Оскільки строк дії ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим закінчується 28.03.2020, тому суд вважає, що клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою підлягає задоволенню, а в задоволенні клопотання захисника обвинувачених про зміну запобіжного заходу слід відмовити.

Оскільки злочин, у вчиненні якого обвинувачуються ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , поєднаний із застосуванням насильства, відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України розмір застави їм не визначається.

Керуючись ст. 314-315 КПК України, суд -

п о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою задовольнити, в задоволенні клопотання захисника обвинувачених про зміну запобіжного заходу відмовити.

Продовжити щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 дію запобіжного заходу тримання під вартою на час судового розгляду справи, але не більше 60 діб, тобто до 25 травня 2020 р.
Ухвала відповідно до Рішення Конституційного суду України № 4-р/2019 від 13.06.2019 може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення з подачею апеляції через Нікопольський міськрайонний суд.

Суддя: ОСОБА_1