ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 травня 2020 року про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, щодо
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , в м. Дніпропетровськ, громадянина України, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст.186 КК України,
за участю:
секретаря - ОСОБА_7 ,
прокурора ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),
обвинуваченого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),
захисника ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції), -

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 травня 2020 року продовжено ОСОБА_6 застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 13 липня 2020 року, включно, й залишено без змін раніше визначений судом розмір застави і обсяг пов`язаних з її внесенням обов`язків, які він в разі внесення зазначеної суми застави, зобов`язаний буде виконувати.
Клопотання захисника ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт або особисте зобов`язання залишено без задоволення.
Мотивуючи ухвалене рішення, суд посилався на те, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, в тому числі домашнього арешту або особистого зобов`язання, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_6 , оскільки встановлені судом ризики переховування від суду, вчинення іншого кримінальне правопорушення, впливу обвинуваченого на свідків та потерпілого або будь-яким іншим способом перешкоджання встановленню об`єктивної істини, на цей час продовжують існувати, є реальними, та виправдовує тримання обвинуваченого під вартою і застосування саме такого запобіжного заходу у цьому випадку буде виправданим з точки зору наявності відповідного суспільного інтересу, а отже не суперечитиме вимогам ст.5 Конвенції та практиці ЄСПЛ.
Окрім того, суд не знайшов підстав для задоволення клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або особистого зобов`язання.
В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 скасувати та постановити нову ухвалу, за якою обрати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Обгрунтовуючи свої вимоги захисник посилається на невідповідність висновків суду першої інстанції викладеним у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження. Захисник вказує, що в матеріалах провадження відсутні будь-які докази, які б свідчили про те, що більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, передбаченим у ст. 177 КПК України та прокурором, крім наявності підстав, передбачених ст, 177 КПК України не доведено, що перебуваючи на волі ця особа переховувалася б від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала б кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину. При цьому, на думку захисника, судом не були враховані в повному обсязі, такі обставини, як те, що ОСОБА_6 має постійне місце реєстрації, характеризується позитивно, на обліку лікаря нарколога та психіатра не перебуває, тяжко хворіє та потребує лікування, а в місцях позбавлення волі йому не буде надаватись належна медична допомога, тому вважає, що існує можливість застосувати до ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, який не пов`язаний з його ізоляцією від суспільства.
Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника, які апеляційну скаргу підтримали, прокурорів, які просили ухвалу залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.
Згідно ч. 3 ст. 315 КПК під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу. За відсутності зазначених клопотань сторін кримінального провадження застосування заходів забезпечення кримінального провадження, обраних під час досудового розслідування, вважається продовженим.
Вказаним розділом передбачено, в тому числі і порядок подачі, розгляду клопотань про застосування та продовження запобіжних заходів.
Згідно з вимогами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.
Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.
В силу вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.
Як встановлено апеляційним судом та що знайшло своє підтвердження і у відповідних матеріалах провадження, 15 травня 2020 року в підготовчому судовому засіданні, в порядку ст. 315 КПК України, судом першої інстанції було розглянуто й клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 .
Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку застосування запобіжного заходу та обґрунтовано дійшов висновку про існування тих, що можуть перешкодити завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою. Судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшилися, продовжують існувати й виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 й доводи сторони захисту про зміну запобіжного заходу на більш м`який - домашній арешт або особисте зобов`язання, та належно з`ясував всі обставини, які мають значення для вирішення цих питань.
Матеріали провадження не містять переконливих відомостей про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою та стороною захисту в судовому засіданні апеляційного суду не доведені.
Разом з цим, вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою, суд першої інстанції, відповідно до ст. 178 КПК України, врахував, що ОСОБА_6 обвинувачуються у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від 4 до 6 років, на цей час свідки та потерпілий судом не допитані, а також, те, що ОСОБА_6 офіційно не працює, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, й відповідно наявність передбачених п.п. 1,3-5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків, а саме: переховування від суду, вчинення іншого кримінальне правопорушення, впливу обвинуваченого на свідків та потерпілого або будь-яким іншим способом перешкоджати встановленню об`єктивної істини, які не припинили існувати та дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого та відсутність процесуальної необхідності застосування менш суворого виду запобіжного заходу, зокрема, зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт або особисте зобов`язання, на чому наполягала сторона захисту.
Наявність тих обставин, що обвинувачений ОСОБА_6 має постійне місце реєстрації, характеризується позитивно, на обліку лікаря нарколога та психіатра не перебуває, хоча і мають місце, однак не є безумовними підставами для відмови в продовженні дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, й у цьому випадку не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки обвинуваченого.
Твердження захисника в скарзі, що судом не обґрунтовані ризики, є безпідставними і такими, що не відповідають фактичним обставинам провадження, оскільки наявність у провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які існували на момент обрання запобіжного заходу, не зменшились є обґрунтованими, та об`єктивно існують, а тому для їх запобіганню було продовжено застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Всі викладені захисником апеляційні доводи, в тому числі й щодо наявності у обвинуваченго тяжкого захворювання, яке унеможливлює його перебування в місцях позбавлення волі, були предметом дослідження суду при продовженні обвинуваченому строку дії запобіжного заходу і ним надана належна оцінка. Жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги судом не встановлено.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є вмотивованим і обґрунтованим, оскільки ухвалене у відповідності до вимог кримінального процесуального закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин провадження, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими й оціненими судом, та не убачає підстав для задоволення апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 травня 2020 року про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4