ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/654/20 Справа № 215/1540/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
головуючого судді-доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)
підозрюваного ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)
захисника ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції)
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 квітня 2020 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу, українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, неповнолітніх дітей на утриманні не має, на обліку у лікаря-нарколога перебував з березня 2000 року з приводу вживання опіоїдів зі шкідливими наслідками по серпень 2003 року, у лікаря-психіатра перебував з 2001 року до 2004 року з приводу порушення психічного розвитку, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:
- 04.11.2002 року засуджений Тернівським районним судом м.Кривого Рогу за ч. 3 ст. 185 КК України до примусових мір виховного характеру;
- 24.03.2003 року Тернівським районним судом м. Кривого Рогу за ч. 2 ст. 185 КК України до примусових мір виховного характеру до спеціальної школи строком на 2 роки;
- 28.04.2005 року засуджений Тернівським районним судом м. Кривого Рогу за ст. 185 ч.3, 15, 185 ч.3, 289 ч.2, 70, 102, 103 КК України до позбавлення волі строком 5 років;
- 20.09.2007 року звільнений з Кременчузької ВК за ухвалою Автозаводського районного суду м. Кренчуг від 12.09.2007 року умовно-достроково 1 рік, 10 місяців 7 днів;
- 17.12.2009 року засуджений Тернівським районним судом м. Кривого Рогу за ст. 185 ч.3 КК України до позбавлення волі строком 4 роки. На підставі ст. 71 КК України Частково приєднати невідбутий термін за вироком Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 28.04.2005 року у вигляді 6 місяців та остаточно визначити до відбуття покарання 4 роки 6 місяців. 06.09.2013 року звільнений з Казанковської ВК по відбуттю строку покарання;
- 27.12.2016 року Криворізькою місцевою прокуратурою №1 направлено обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 за ст. 187 ч.3 КК України у кримінальному провадженні №0000495;
- 07.04.2017 року Хустською місцевою прокуратурою Закарпатської області направлено обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 за ст. 187 ч. 4 КК України у кримінальному провадженні № 0000804;
- 10.12.2019 Криворізькою місцевою прокуратурою № 2 до Тернівського районного суду м. Кривого Рогу направлено обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001534 за обвинуваченням ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 185 КК України,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою слідчого судді Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 квітня 2020 року застосовано щодо підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Криворізька установа виконання покарань №3» з 10.04.2020 р. по 08.06.2020 р., включно.
В обґрунтування прийнятого рішення слідчий суддя зазначив, що необхідність застосування запобіжного заходу до підозрюваного ОСОБА_7 , судимого, не працюючого, який підозрюється в скоєнні тяжкого злочину, за який передбачено покарання до 6 років позбавлення волі, обґрунтовується наявністю таких ризиків як те, що він може переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення покарання, незаконно вчинити інше кримінальне правопорушення, що відповідно до ст. 177 КПК України, є підставою застосування запобіжного заходу з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.
Також суд враховує особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання, однак, на думку суду, це не є виключним стимулюючим фактором для запобігання ризикам визначеним ст. 177 КПК України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі підозрюваний просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нову ухвалу, якою обрати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що ухвала суду першої інстанції є необґрунтованою, оскільки станом на 10.04.2020 року відносно ОСОБА_7 жоден запобіжний захід не обирався, від правоохоронних органів та суду ОСОБА_7 не приховувався, в розшуку не знаходився, має постійне місце проживання з 15 вересня 2015 року, де проживає зі своєю сім`єю (жінка та двоє дітей). Судом першої інстанції також не враховано те, що ОСОБА_7 єдиний годувальник сім`ї, оскільки жінка у зв`язку з вірусом COVID-19 тимчасово не працює, а також те, що ОСОБА_7 є кваліфікованим працівником в будівничій сфері, мав стабільний дохід, утримував сім`ю, з економічних міркувань при реєстрації дочки (21.01.2017 року), були внесені лише дані матері.
Крім того, судом першої інстанції не було враховано те, що пред`явленій підозрі у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, не має ні одного доказу причетності до нього ОСОБА_7 , лише показання охоронця підприємства, який є заінтересованою особою, свідком та другом Тернівського ВП м. Кривого Рогу, а інші докази по справі були сфальсифіковані працівниками поліції.

Позиції учасників судового провадження.
В судовому засіданні підозрюваний та його захисник підтримали апеляційну скаргу і з підстав, викладених у ній, просили її задовольнити, вважали ухвалу слідчого судді необґрунтованою та просили її скасувати та постановити нову ухвалу.
Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, її доводи вважав безпідставними, а ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою і просив залишити її без змін.

Мотиви апеляційного суду.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.
Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Апеляційний суд вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчого слідчим суддею дотримані в повному обсязі, а доводи сторони захисту, викладені в судовому засіданні та зазначені в апеляційній скарзі підозрюваного щодо необґрунтованості ухвали суду першої інстанції, є безпідставними.
10 березня 2020 року слідчим повідомлено про підозру ОСОБА_7 про вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, за ознаками таємного викрадення чужого майна (крадіжка), поєднаного з проникненням у сховище, вчиненого повторно групою осіб.
Розглядаючи питання обґрунтованості підозри як підставу для застосування запобіжного заходу, апеляційний суд зважає на відсутність законодавчого визначення поняття «обґрунтованість підозри» та усталену практику Європейського суду з прав людини щодо поняття «обґрунтованості підозри» та критеріїв її визначення. Зокрема, як зазначено у рішенні ЄСПЛ «Нечипорук, Йонкало проти України» від 21.04.2011 р., наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.
Європейський Суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
З наданих матеріалів вбачається, що під час судового розгляду слідчий суддя з`ясував, що наведені в клопотанні слідчого дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, що підтверджується матеріалами кримінального провадження у їх сукупності, зокрема протоколом допиту представника потерпілого, протоколами допиту свідків, протоколами огляду місця події, протоколами проведення слідчих експериментів, іншими матеріалами кримінального провадження.
Таким чином, пред`явлена ОСОБА_7 підозра у вчиненні даного злочину є обґрунтованою.
Перевіряючи доводи клопотання слідчого та висновки слідчого судді на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, апеляційний суд дійшов висновку, що вони є також обґрунтованими.
Підозрюваний ОСОБА_7 , зважаючи на тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі доведення його винуватості, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду з метою уникнення відбування покарання у вигляді позбавлення волі. Також останній може незаконно впливати на свідків, представника потерпілого, іншого підозрюваного ОСОБА_10 у зв`язку з чим він може шляхом вмовлянь, погроз або іншим чином з метою уникнення від відповідальності незаконно впливати на них. Також підозрюваний ОСОБА_7 може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки він раніше неодноразово судимий за скоєння злочинів проти власності та відбував покарання в місцях позбавлення волі. Крім того, ОСОБА_7 офіційно ніде не працевлаштований, постійного джерела заробітку в нього не має та скоєння злочинів може стати основним джерелом заробітку.
Таким чином, доводи апеляційної скарги підозрюваного про те, що він не має бажання переховуватися від правоохоронних органів та суду, є необґрунтованими, оскільки ризики, передбачені ст. 177 КПК України, встановлені в ухвалі суду та підтверджуються наданими судом першої інстанції матеріалами.
Водночас, апеляційний суд під час розгляду апеляційної скарги у відповідності до ст. 178 КПК України враховує також вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_7 даного кримінального правопорушення, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, тяжкість ймовірного покарання, яке загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого йому злочину.
Крім того, у справі Москаленко проти України, Європейський суд з прав людини зазначив, що органи судової влади неодноразово посилалися на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєнні яких він обвинувачувався. У цьому контексті Суд нагадує, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.
Зазначені вище обставини, на думку апеляційного суду, свідчать про те, що застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, на даному етапі досудового розслідування не зможе запобігти заявленим ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.
Оцінюючи всі обставини в сукупності, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
В сукупності із вищевикладеним, у відповідності до вимог кримінального процесуального законодавства апеляційний суд також враховує дані, які характеризують особу підозрюваного та інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема те, що ОСОБА_7 офіційно не працевлаштований, раніше судимий, а також те, що має постійне місце проживання.
Проте, позитивні характеристики підозрюваного не можуть бути визнані судом самостійною підставою для обрання йому більш м`якого запобіжного заходу та не спростовують наявність встановлених судом ризиків, що спростовує доводи апеляційної скарги підозрюваного.
Доводи апеляційної скарги підозрюваного про те, що у пред`явленій підозрі у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, не має жодного доказу причетності до нього ОСОБА_7 , лише показання охоронця підприємства, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обґрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування і на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати слідчий під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи запобіжного заходу.
Таким чином, порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які б слугували підставами для скасування ухвали слідчого судді не встановлено, застосований запобіжний захід стосовно підозрюваного ОСОБА_7 відповідає вимогам ст. ст. 177, 178, 194 КПК України, тому апеляційний суд дійшов висновку, що ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою, вмотивованою та не підлягає скасуванню, а апеляційну скаргу підозрюваного слід залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 183, 194, 405, 407, 419, 422 КПК, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 квітня 2020 року, якою застосовано щодо підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4