УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10.04.2020 Справа №607/5102/20

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , представника скаржника адвоката ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі скаргу представника скаржника ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого СВ Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_5 від 31 травня 2019 року про закриття кримінального провадження № 0002246 від 05 липня 2017 року, -

ВСТАНОВИВ:

Представник скаржника ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області із скаргою на постанову старшого слідчого СВ Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_5 від 31 травня 2019 року про закриття кримінального провадження № 0002246 від 05 липня 2017 року.

В обґрунтування поданої скарги вказав, що слідчим відділом Тернопільського відділу поліції Головного управління національної поліції в Тернопільській області проводилось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002246, зареєстрованому у Єдиному реєстрі досудових розслідувань 05 липня 2017 року за заявою ОСОБА_4 про неналежне виконання своїх обов`язків лікарями Тернопільської міської лікарні № 2 за адресою: м. Тернопіль, вул. Р. Купчинського, 14, що призвело до смерті його дочки - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в першу добу після пологів.

10 березня 2020 року потерпілому ОСОБА_4 стало відомо про закриття вказаного кримінального провадження слідчим СВ Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області у зв`язку з відсутністю складу злочину у діях лікарів пологового відділення Тернопільської міської лікарні № 2, про що ним отримана відповідна постанова про закриття кримінального провадження.

Скаржник вказав, що ознайомившись із матеріалами кримінального провадження за фактом смерті ОСОБА_6 , вважає, що постанова про закриття кримінального провадження є незаконною та необґрунтованою, мотиви слідчого, викладені у ній, є взаємовиключними, а саме досудове слідство не відповідає вимогам повноти, всебічності і об`єктивності. Зокрема: органом досудового слідства не допитано цілий ряд осіб, які брали участь в огляді і консиліумі щодо постановки діагнозу та подальшого лікування ОСОБА_6 ; слідчим не встановлено двоє осіб (педіатр, терапевт) та не допитано 22 особи з приводу неналежного виконання своїх професійних обов`язків ОСОБА_7 та іншими, які здійснювали огляд породіллі ОСОБА_6 , встановлювали діагноз і проводили лікування; у матеріалах справи відсутні Положення про пологовий відділ Тернопільської міської лікарні № 2, посадової інструкції лікаря акушера гінеколога ОСОБА_7 , посадової інструкції завідуючої пологовим відділом Тернопільської міської лікарні № 2 ОСОБА_8 ; висновок експерта № 259 від 01 травня 2018 року складений за результатами проведення комісійної судово-медичної експертизи Одеським обласним бюро судово-медичної експертизи є неповним, контраверсійним, відповіді на питання є не чіткими та непослідовними, та не дозволяють дати повний і належний висновок з питань і обставин, для з`ясування яких необхідне було проведення цієї експертизи; експертами було встановлено те, що «була помилка у визначені етіопатогенезу шокового стану пацієнтки» та «в післяпологовому періоді медична допомога проведена своєчасно, проте не у повному обсязі, у зв`язку з відмовою пацієнтки від призначеної антибіотикотерапії», у той же час вказані експерти у висновку вказують на те, що «враховуючи дані судово-медичної експертизи, які свідчать, що причиною смерті став асимптомний гнійно-некротичний ендометрит, була необхідність у своєчасному початку антибактеріальної терапії. Проте від призначеної антибіотикотерапії пацієнтка відмовилась, на що в історії хвороби є акт відмови. Оцінка правильності складання акту відмови є компетенцією судово-слідчих органів»; з невідомих причин експерти в основу висновку поклали тезу про неможливість визначення причини перебування пацієнтки в шоковому стані, оскільки начебто панкреотогенний шок та інфекційно-токсичний (септичний) шок мають подібну клінічну картину; органом досудового слідства перед експертами не було поставлено основних запитань, чіткі і конкретні відповіді на які, з урахуванням інших матеріалів кримінального провадження, дозволили дати повний та належний висновок щодо обставин смерті породіллі, внаслідок чого унеможливлюється прийняття законного і обґрунтованого процесуального рішення без призначення додаткової комісійної судово-медичної експертизи.

Із наведених підстав адвокат ОСОБА_3 просить скасувати постанову слідчого СВ Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області капітана поліції ОСОБА_9 від 31 травня 2019 року про закриття кримінального провадження № 0002246, зареєстрованому у Єдиному реєстрі досудових розслідувань 05 липня 2017 року за заявою ОСОБА_4 про неналежне виконання своїх обов`язків лікарями Тернопільської міської лікарні № 2 за адресою: м. Тернопіль, вул. Р. Купчинського, 14, що призвело до смерті його дочки - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в першу добу після пологів.

Представник скаржника ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_3 в судовому засіданні скаргу підтримав, просив її задовольнити у повному обсязі.

Представник Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду скарги повідомлявся належним чином, про поважність причини своєї неявки суд не повідомив та слідчим суддею визнано можливим розглянути скаргу у його відсутності, відповідно до положень п. п. 2, 3 ст. 306 КПК України.

Заслухавши пояснення представника скаржника, дослідивши матеріали скарги, ознайомившись із матеріалами кримінального провадження, приходжу до наступного висновку.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений ч. 1 ст. 303 КПК України.

Згідно п. п. 3, 5 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні може бути оскаржено рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником; рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

Відповідно до ст. 304 КПК України, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності.

Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Слідчим суддею встановлено, що у провадженні Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області перебувало кримінальне провадження № 0002246 від 05 липня 2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України.
31 травня 2019 року старшим слідчим слідчого відділу Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_5 прийнято рішення про закриття кримінального провадження №0002246 від 05 липня 2017 року у зв`язку із відсутністю складу злочину.

Відповідно до положень ч.5 ст. 110 КПК України постанова слідчого, прокурора складається з: 1) вступної частини, яка повинна містити відомості про: місце і час прийняття постанови; прізвище, ім`я, по батькові, посаду особи, яка прийняла постанову; 2) мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу; 3) резолютивної частини, яка повинна містити відомості про: зміст прийнятого процесуального рішення; місце та час (строки) його виконання; особу, якій належить виконати постанову; можливість та порядок оскарження постанови.
Так, у мотивувальній частині оскаржуваної постанови від 31 травня 2019 року слідчим зазначено, що 05 липня 2017 року в чергову частину Тернопільського ВП звернувся ОСОБА_4 із письмовою заявою про неналежне виконання своїх обов`язків лікарями Тернопільської міської лікарні № 2, м. Тернопіль вул. Р.Купчинського, 14, що призвели до смерті його дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в першу добу після пологів. 05 липня 2017 року за даним фактом слідчим СВ Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області внесено відомості до ЄРДР за № 0002246, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України. В ході проведення досудового розслідування було призначено комісійну судово-медичну експертизу у Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи. Згідно висновку експерта №259 від 11.05.2018 року встановлено, що смерть ОСОБА_6 , 1990 р.н. знаходиться у прямому причинному зв`язку із фактично безсимптомним, миттєвим гнійно-некротичний ендометритом, що підтверджується морфологічними даними, а саме наявністю множинних лейкоцитарних тромбів у венах, а також змішаних тромбів, які представлені фібрином з домішкою еритроцитів; у базальному шарі ендометрію і в підлеглому міометрії визначається виразне набрякове розволокнення і вогнищева густа лейкоцитарна інфільтрація, фокуси пухких крововиливів. Дана патологія привела до розвитку блискавичного сепсису та послідуючим розвитком полі органної недостатності яка і стала безпосередньо причиною смерті.

Згідно ст. 140 КК України об`єкт злочину - життя і здоров`я людини, встановлений порядок виконання медичними і фармацевтичними працівниками своїх професійних обов`язків, об`єктивна сторона злочину характеризується: 1) діянням (дією чи бездіяльністю) - невиконанням чи неналежним виконанням медичним або фармацевтичним працівником своїх професійних обов`язків внаслідок недбалого чи несумлінного до них ставлення; наслідками у вигляді тяжких наслідків для хворого; причинним зв`язком між вказаними діянням та наслідками. Невиконання професійних обов`язків означає, що медичний або фармацевтичний працівник не вчиняє ті дії, які він в силу виконуваної роботи зобов`язаний був вчинити. Неналежне виконання професійних обов`язків має місце у тому разі, коли медичний або фармацевтичний працівник виконує свої обов`язки не у повному обсязі, недбало, поверхово, не так, як цього вимагають інтереси його професійної діяльності. Невиконання чи неналежне виконання відповідним суб`єктом своїх професійних обов`язків може бути як одноразовим, так і систематичним. За ст. 140 можуть кваліфікуватися, зокрема, такі діяння: несвоєчасний або неправильний діагноз захворювання, залишення хворого без належного медичного догляду, переливання крові іншої групи, залишення сторонніх предметів в організмі хворого під час хірургічної операції, застосування неправильного лікування, недостатній контроль за медичною технікою, порушення правил виготовлення, зберігання або застосування лікарських засобів, невстановлення належного лікувально-охоронювального режиму для хворих, які страждають на психічні розлади, невиконання медсестрою вказівки лікаря щодо застосування до хворого ліків чи процедур тощо. У разі, коли тяжкі наслідки для хворого не пов`язані з невиконанням чи неналежним виконанням медичним працівником своїх професійних обов`язків, а настали внаслідок інших обставин, наприклад, запізнілого звернення за медичною допомогою або в результаті відсутності на даний час науково обґрунтованих методів лікування тієї чи іншої хвороби, відповідальність за ст. 140 виключається. Те саме стосується і випадків відмови пацієнта від медичних приписів, порушення пацієнтом встановленого для нього режиму, а також випадків, коли тяжкі наслідки для хворого стали результатом недостатніх навичок, досвіду і кваліфікації медичного або фармацевтичного працівника або настали внаслідок інших обставин, які не залежали від нього, однак перешкодили йому виконати професійні обов`язки у повному обсязі і з належною якістю.

Слідча вказала, що враховуючи, що вищенаведені критерії не знайшли свого підтвердження в ході проведення досудового розслідування, оскільки медична допомога та проведення лікування (спостереження) ОСОБА_6 лікарями була надана правильно та вчасно, тому в даному випадку відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України.

Відповідно до ст.284 КПК України закриття кримінального провадження є формою закінчення досудового розслідування, яке відбувається в силу наявності обставин, що виключають кримінальне провадження, а тому рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження та оцінки слідчим всіх зібраних доказів, які стосуються цього провадження в сукупності.

Постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема, в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулась з метою захисту своїх прав, та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу (ст.110 КПК України).

На слідчого суддю, відповідно до норм КПК України, покладено обов`язок здійснювати судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, зобов`язаний перевірити законність прийнятої слідчим постанови. Зокрема, якщо слідчим закрито провадження за відсутністю в діях особи складу злочину, то слідчий суддя має звернути увагу на те, чи містить постанова детальний виклад обставин, за яких заявник вважав, що особою (особами) вчинено злочин, а у разі, якщо особі (особам) ставилося в вину декілька протиправних діянь, які підпадають під ознаки різних статей кримінального закону, то чи містить постанова висновки слідчого щодо відсутності вини особи (осіб) у вчиненні кожного з них.

Таким чином, прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження, безпосереднього дослідження та оцінки слідчим доказів, які стосуються цього провадження в сукупності.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Разом з цим, слідчим при закритті кримінального провадження зазначених вимог закону не дотримано, постанова є такою, що винесена передчасно на підставі не повно проведеного досудового розслідування без всебічного, повного, об`єктивного дослідження даних.

Як вбачається з «Історії вагітності та пологів №01730 ОСОБА_6 », слідчим не встановлено та не допитано усіх осіб, які брали участь в огляді і консиліумі щодо постановки діагнозу та подальшого лікування ОСОБА_6 , зокрема лікаря інфекціоніста, бригаду чергових лікарів: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , не встановлено та не допитано педіатра і терапевт, які брали участь в огляді ОСОБА_6 . Не допитано 22 медичних працівники з приводу виконання ними своїх професійних обов`язків, зокрема щодо постановки діагнозу та подальшого лікування ОСОБА_6 .

Крім цього, у матеріалах справи відсутні: Положення про пологовий відділ Тернопільської міської лікарні № 2, посадова інструкція лікаря акушера гінеколога ОСОБА_7 , посадова інструкція завідуючої пологовим відділом Тернопільської міської лікарні № 2 ОСОБА_8 .

Так, у медичному висновку експертами було встановлено наступне: «враховуючи дані судово-медичної експертизи, які свідчать що причиною смерті ОСОБА_6 став асимптомний гнійно-некротичний ендометрит, а тому була необхідність у своєчасному початку антибактеріальної терапії. Проте, від призначеної антибіотикотерапії пацієнтка відмовилась, на що в історії хвороби є акт відмови. Оцінка правильності складення акту відмови є компетенцією судово-слідчих органів.»

Однак, в оскаржуваній постанові про закриття кримінального провадження, органом досудового розслідування не згадується про акт відмови пацієнтки ОСОБА_6 від лікування, не вказується про результати дослідження слідством вказаного документу, його відповідність вимогам чинного законодавства та дійсним обставинам справи та дійсному волевиявленню пацієнтки ОСОБА_6 , що ставить під сумнів об`єктивність та повноту досудового розслідування.

В подальшому, за результатами проведеного досудового розслідування та встановлених обставин справи органу досудового розслідування слід вирішити питання щодо проведення додаткової чи повторної (комісійної) судово-медичної експертизи з метою встановлення дійсного та встановленого діагнозу померлої ОСОБА_6 , проведеного та необхідного лікування, а також причин смерті, тощо.

Крім цього, в оскаржуваній постанові про закриття кримінального провадження від 31.05.2019 року слідчим вказано лише про те, що у справі було призначено комісійну судово-медичну експертизу та наведено сам висновок експертизи № 259 від 11.05.2018 року, наведено характеристику ознак злочину передбаченого ст. 140 КК України, а також в обґрунтування прийнятого рішення вказано, що наведені критерії ознак складу злочину, передбаченого ст. 140 КК України не знайшли свого підтвердження в ході проведення досудового розслідування, оскільки медична допомога та проведення лікування (спостереження) ОСОБА_6 лікарями була надана правильно та вчасно, а тому в даному випадку відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 140 КК України.

Проте, слідчий суддя зауважує, що органом досудового розслідування в оскаржуваній постанові не зазначається які обставини були встановлені в ході досудового розслідування, яких висновків дійшло безпосередньо саме слідство та на підставі яких обставин, що свідчить про недостатню вмотивованість та обґрунтованість прийнятого рішення.

Враховуючи вищевказані обставини, приходжу до висновку, що слідчим не в повній мірі виконано вимоги ст. 9 КПК України щодо зобов`язання всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження.

З огляду на наведене, слідчий суддя приходить до висновку, що при закритті кримінального провадження слідчим не були дотримані положення вимог кримінального процесуального закону щодо всебічності, повноти та неупередженості дослідження всіх обставин, а тому постанова слідчого від 31 травня 2019 року про закриття кримінального провадження підлягає скасуванню з метою продовження досудового розслідування у кримінальному провадженні №0002246 від 05 липня 2017 року, під час якого слід врахувати вимоги, зазначені у мотивувальній частині даної ухвали, визначити повний обсяг слідчих та процесуальних дій та після їх проведення прийняти законне та обґрунтоване рішення, виходячи із встановлених фактичних обставин, зібраних доказів та вимог як кримінального, так і кримінально-процесуального законодавства України.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 376 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу представника скаржника ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого СВ Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_5 від 31 травня 2019 року про закриття кримінального провадження № 0002246 від 05 липня 2017 року - задовольнити.

Постанову слідчого СВ Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області старшого слідчого СВ Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_5 від 31 травня 2019 року про закриття кримінального провадження № 0002246 від 05 липня 2017 року скасувати.

Копію даної ухвали разом із матеріалами кримінального провадження №0002246 від 05 липня 2017 року направити до СВ ТВП ГУНП в Тернопільській області для продовження досудового розслідування.

Ухвала є остаточною, оскарженню не підлягає.

Слідчий суддяОСОБА_1