Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2019 року
м. Київ
справа № 726/1415/19
провадження № 51-6394ск19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Садгірського районного суду м. Чернівців від 16 жовтня 2019 року та ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 5 грудня 2019 року щодо нього в межах кримінального провадження № 0000258 за обвинуваченням
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого, останнього разу за вироком Шевченківського районного суду м. Чернівців за ч. 2

ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК.
Встановлені обставини
За вироком Садгірського районного суду м. Чернівців від 16 жовтня 2019 року ОСОБА_4 визнано винуватим і засуджено за ч. 2 ст. 286 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців без позбавлення права керувати транспортними засобами.
Вирішено питання стосовно судових витрат і долі речових доказів.
Чернівецький апеляційний суд ухвалою від 5 грудня 2019 року апеляційні скарги обвинуваченого та його захисників залишив без задоволення, а вирок місцевого суду щодо нього без зміни.
Суть питання
У касаційній скарзі ОСОБА_4 зазначає про істотні порушення місцевим та апеляційним судами вимог кримінального процесуального закону й невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість, у зв`язку з чим просить скасувати оскаржувані ним судові рішення і призначити новий розгляд у суді першої інстанції або пом`якшити призначене покарання.
Мотиви Верховного Суду
Статтею 427 КПК встановлено вимоги, яким має відповідати касаційна скарга.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.
Частиною 1 ст. 438 КПК визначено, що підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, котра подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, які є підставами для скасування або зміни судового рішення і які, на її думку, допустили суди при винесенні судових рішень, а також має навести конкретні аргументи на обґрунтування кожної позиції.
Водночас слід урахувати, що відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, а також правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Однак усупереч наведеним положенням процесуального закону засуджений, формально пославшись у касаційній скарзі на істотні порушення місцевим та апеляційним судами вимог кримінального процесуального закону, не навів обґрунтування незаконності вироку місцевого суду й ухвали апеляційного суду відповідно до ч. 2 ст. 438 КПК і не зазначив, у чому вони полягають, як вплинули на законність та обґрунтованість постановлених цими судами рішень і чому ці порушення слід відносити до безумовних підстав для скасування касаційним судом оскаржуваних судових рішень з огляду на положення ч. 3 ст. 93, статей 370, 374, 404, 412, 413, 414 та 419 КПК і ч. 2 ст. 286 КК у їх взаємозв`язку.
Крім того, посилаючись у касаційній скарзі на порушення органом досудового розслідування вимог ст. 290 КПК, засуджений у касаційній скарзі не зазначив, які саме докази не було відкрито стороні захисту, та як це вплинуло на справедливість постановленого місцевим судом вироку в цілому.
Відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
Однак засуджений у касаційній скарзі не зазначив, які обставини, встановлені під час кримінального провадження, суд першої інстанції дослідив не повністю або з порушеннями, яких доказів не досліджував і в дослідженнях яких безпідставно відмовив суд апеляційної інстанції.
У касаційній скарзі не зазначено, яких конкретно доводів, викладених в апеляційній скарзі, всупереч ст. 419 цього Кодексу суд апеляційної інстанції не дослідив,

не перевірив і не оцінив, унаслідок чого визнав їх необґрунтованими.

Також касаційна скарга не містить доводів щодо незаконності усіх висновків суду апеляційної інстанції, наведених в ухвалі цього суду на спростування доводів, викладених в апеляційних скаргах обвинуваченого та його захисників.
Зокрема, засуджений зазначає про порушення під час досудового розслідування права на захист з підстав проведення з ним слідчого експерименту без участі захисника із застосуванням психологічного тиску, однак у касаційній скарзі

не наводить доводів на спростування висновку апеляційного суду з цього питання.
Натомість ОСОБА_4 у касаційній скарзі наголошує на однобічності й неповноті судового розгляду, невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та просить дати доказам іншу оцінку, ніж та, яку дали суди першої та апеляційної інстанцій, що відповідно до

статей 433, 438 КПК не є предметом перегляду судом касаційної інстанції.
Формальним є посилання засудженого на те, що призначене покарання є явно несправедливим через суворість, оскільки його касаційна скарга не містить конкретних доводів відповідно до положень ст. 414 КПК як щодо виду покарання, так і щодо його розміру.

Крім того, вимоги ОСОБА_4 про скасування оскаржуваних ним судових рішень і призначення нового розгляду в суді першої інстанції або пом`якшення призначеного покарання не узгоджуються з положеннями ст. 436 КПК щодо повноважень суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги, оскільки є взаємовиключними.
Відсутність у касаційній скарзі згаданого обґрунтування та недотримання положень ст. 427 КПК перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
З огляду на викладене оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, Верховний Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1

ст. 429 КПК залишити касаційну скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Садгірського районного

суду м. Чернівців від 16 жовтня 2019 року та ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 5 грудня 2019 року щодо нього залишити без руху та встановити строк для усунення недоліків п`ятнадцять днів із дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3