УХВАЛА
Іменем України

28.02.2020 року м. Житомир

Богунський районний суд м.Житомира в складі:

головуючої судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі клопотання захисника ОСОБА_3 , діючої в інтересах засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця ст.Карланюрт Хасавюртовського району Дагестанської АРСР, громадянина РФ, про звільнення від покарання

з участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5

представника ДУ «Житомирська установа виконання покарань (№8) ОСОБА_6

захисника ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В:

Адвокат ОСОБА_3 звернулася до суду в інтересах засудженого ОСОБА_4 із клопотанням, в якому просить звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі достроково/умовно-достроково або замінити невідбуту частину його покарання більш м`яким, відповідно до вимог «Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

В судовому засіданні захисник підтримала клопотання, просила звільнити засудженого ОСОБА_4 від відбування покарання відповідно до вимог ст.74 КК України з врахуванням рішення Європейського суду з прав людини «Петухов проти України» а також Конвенції про правову допомогу та правові відносини в цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993р. Зазначила, що її підзахисний є громадянином Російської Федерації, тому до нього можливо застосувати ст.76 цієї Конвенції, врахувавши при цьому норми ч.5 ст.79КК РФ, яка передбачає умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання осіб засуджених до довічного позбавлення волі.

Засуджений в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про час та місце розгляду клопотання. Оскільки його не явка не перешкоджає розгляду справи, суд за згодою учасників процесу, розглядав клопотання без участі засудженого.

Представник установи виконання покарань щодо клопотання захисника поклався на розсуд суду.

Прокурор просив відмовити у задоволенні клопотання захисника за відсутністю підстав.

Заслухавши захисника, представника установи виконання покарань, думку прокурора, дослідивши надані матеріали, матеріали особової справи засудженого, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 засуджений вироком Верховного Суду Автономної Республіки Крим від 10.02.1997 року за ст.ст. 69, 102, ч.1 ст.222 , ст. 19 ч. 4, ст.93 пп. «а, г, е, з, ж», ст. 19 ч. 4, ст.17 ч. 2, ст.93 пп. «а, г, е, з», ст. 42 КК України (в редакції 1960 року) до смертної кари розстрілу, з конфіскацією всього належного йому майна.

Ухвалою Верховного Суду Автономної Республіки Крим від 08.06.1999 року вирок Верховного Суду Автономної Республіки Крим від 10.02.1997 року щодо ОСОБА_4 відповідно до вимог Закону України від 22.02.2000 року в частині призначеного покарання, змінено, замінено визначене йому основне покарання смертну кару на довічне позбавлення волі.

Відповідно до ст.2 «Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» право кожного на життя охороняється законом. Захист цього права не поширюється на випадки коли це було необхідним заходом для: здійснення законного арешту або для запобігання втечі особи, яку законно тримають під вартою. Окрім того, відповідно до ст. 5 Конвенції право на свободу та особисту недоторканність означає, що жодна людина не може бути позбавлена свободи, за винятком таких випадків і в порядку, передбаченому законом, зокрема: законне ув`язнення особи після засудження її судом.

Оскільки ОСОБА_4 був визнаний винним у вчинені умисного вбивства іншої людини, щодо нього і було застосовано певний вид обмеження волі, що в даному випадку не є надмірним, не є шкідливим для особи, оскільки визначена попереднім законодавством України міра покарання у вигляді смертної кари була замінена на більш м`який вид покарання, тобто право ОСОБА_4 на життя, свободу не були порушені.

Визначена Кримінальним кодексом України (ст. 51) система покарань, є обов`язковою для суду, є вичерпною і не може бути довільно розширена за розсудом суду, і лише законодавець має звузити або розширити існуючий та закріплений у законі перелік покарань. Суд не є законодавцем згідно ст. 75 Конституції України, а тому самостійно змінити перелік покарань не має права.

Згідно вимог КК України види покарання діляться на строкові та безстрокові, щодо строкових видів кримінальним законодавством передбачені види звільнення від покарання, що стосується безстрокового покарання (довічного позбавлення волі), то щодо осіб, які засуджені до вказаного виду покарання, передбачено лише статтею 87 КК України право на помилування після відбуття певного строку покарання, інших умов звільнення від відбування покарання діючим Кримінальним кодексом України на даний час не передбачено.

Діючий Кримінальний кодекс України передбачає види звільнення від покарання, зокрема: щодо осіб, які засуджені за злочини, караність яких усунена законом; внаслідок закінчення строків давності; за хворобою; внаслідок втрати особою суспільної небезпечності; на підставі законів про амністію або помилування.

Враховуючи вимоги діючого Кримінального кодексу України, зокрема ч.1 ст.74, де передбачено, що звільнення засудженого від покарання або подальшого його відбування, заміна більш м`яким, інше пом`якшення покарання, може застосовуватися тільки у випадках, передбачених цим Кодексом, а оскільки ОСОБА_4 засуджений до довічного позбавлення волі, то можливе лише звільнення від відбування покарання внаслідок помилування.

В рішенні Європейського суду з прав людини «Петухов проти України» від 12.03.2019р., яке набуло статусу остаточного 09.09.2019р., зазначено, що суд постановив порушення ст.3 Конвенції у зв`язку з «нескоротністю покарання у виді довічного позбавлення волі», в рішенні зазначено, що органи влади України закликаються до виправлення законодавства з метою створення доступних умов звільнення (дострокового) для усіх довічно засуджених, після перегляду передбаченої загрози від них суспільству, на підставі індивідуальної оцінки ризику.

Конвенція про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22.01.1993року (далі - Конвенція) застосовується у відносинах України з іншими державами-учасницями цієї Конвенції.
Частина ІІ розділу УІ Конвенції регламентує здійснення карного переслідування.
Стаття 76 Конвенції надає право кожній з Договірних Сторін при розслідуванні злочинів і розгляді кримінальних справ судами враховувати передбачені законодавством Договірних Сторін пом`якшуючі й обтяжуючі відповідальність обставини незалежно від того, на території якої Договірної Сторони вони виникли.
Вказана стаття Мінської Конвенції не може бути застосована в даному випадку, оскільки не є імперативною нормою, яка передбачає обов`язок України застосувати до засудженого ОСОБА_4 як громадянина Росії ч.5 ст.79КК РФ про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання у виді довічного позбавлення волі на стадії виконання судового рішення, а вона вказує про врахування пом`якшуючих та обтяжуючих обставин, передбачених законодавством Договірних сторін у випадках саме досудового слідства (розслідування злочинів) та розгляді судових справ, де встановлюватиметься відповідальність обвинуваченої особи.

Відповідно до ч.3 ст.3 КК України злочинність діяння, а також його караність та інші кримінально-правові наслідки визначаються тільки цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст.6КК України особи, які вчинили злочини на території України, підлягають кримінальній відповідальності за цим Кодексом.
Розслідування злочинів вчинених ОСОБА_4 , розгляд кримінальної справи щодо нього закінчено, останній засуджений вироком Верховного Суду Автономної Республіки Крим від 10.02.1997 року за вчинення злочинів на території України.

Оскільки на даний час відсутні законодавчо встановлені підстави для застосування звільнення від покарання щодо осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, механізм застосування, клопотання захисника задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 537, 539, 372, 376 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_3 про звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_4 відмовити у зв`язку з відсутністю підстав.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суд м. Житомира протягом 7 днів з дня оголошення, засудженим протягом того ж часу з дня отримання копії ухвали (повного тексту).

Суддя ОСОБА_1