ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/978/20 Справа № 185/8889/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді - доповідача ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, матеріали за апеляційною скаргою прокурора Павлоградської місцевої прокуратури на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 січня 2020 року про повернення прокурору обвинувального акта щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Єнакієве, Донецької області, громадянки України, не працюючої, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 2583 КК України, у кримінальному провадженні № 0000086,

за участю:

прокурорів ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

встановила:

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області 16 січня 2020 року обвинувальний акт кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000086 від 25 лютого 2017 року щодо ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 2583 КК України - повернуто прокурору.

Своє рішення суд обґрунтував тим, що в порушення вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України в обвинувальному акті щодо ОСОБА_6 викладенні лише фактичні обставини кримінального правопорушення, правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність без формулювання обвинувачення.

Така неконкретність обвинувачення перешкоджає як обвинуваченій, так і її захиснику реалізації передбаченого ст. 42 КПК України права знати, у вчиненні якого саме кримінального правопорушення її обвинувачують.

Згідно з вимогами ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту. Суд позбавлений можливості проводити судовий розгляд відносно ОСОБА_6 , оскільки їй фактично не висунуте обвинувачення.

В обвинувальному акті зазначено, що умисні дії ОСОБА_6 , які виразилися в участі в терористичних організаціях та сприяння діяльності терористичних організацій, кваліфікуються за ч. 1 ст. 2583 КК України.

Згідно висунутого ОСОБА_6 обвинувачення, остання, в період з 05 травня 2015 року по даний час обійнявши посаду «министра образования и науки ДНР» та перебуваючи на ній, знаходячись у будівлі «міністерства» за адресою: м. Донецьк, Київський район, вул. Університетська, буд. 83 а, приймає участь у терористичній організації «ДНР», забезпечуючи реалізацію завдань її політичного блоку шляхом виконання покладених на «міністерство» повноважень.

Приймання участі у терористичній організації «ДНР», забезпечення реалізації завдань політичного блоку шляхом виконання покладених на «міністерство» повноважень, полягає в активних діях, які мають як часові рамки, так і рамки дії у просторі.

Згідно ч. 3 ст. 4 КК України, часом вчинення злочину визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності. Однак обвинувальний акт не містить відомості щодо часу або часового інтервалу вчинення зазначеного кримінального правопорушення, а також відсутня конкретизація та зміст активних дій, які полягали в сприянні діяльності терористичній організації.

Крім того, з доданих до обвинувального акту документів неможливо зробити висновок, чи дотримано органом досудового розслідування процедури спеціального досудового розслідування, передбаченої КПК України, оскільки у реєстрі матеріалів досудового розслідування не зазначені відомості про те, кому безпосередньо, в який спосіб вручено повідомлення ОСОБА_6 про підозру та чи вручалося воно взагалі в установленому законом порядку.

В матеріалах кримінального провадження відсутні відомості про те, що ОСОБА_6 була обізнана про наслідки неприбуття за викликом, обов`язковість попередження про які встановлена п. 8 ч. 1 ст. 137 КПК України. Окрім того, не доведено матеріалами провадження й беззаперечність факту того, що ОСОБА_6 переховується від органів суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності.
Суд послався на твердження захисника ОСОБА_10 про те, що не мав жодного побачення та спілкування з обвинуваченої. Позицію щодо захисту обвинуваченої він з нею не узгоджував, місце перебування останньої йому не відомо, будь-який зв`язок з нею відсутній.

Прокурор не погодився з даним рішенням суду. В апеляційній скарзі просить ухвалу скасувати, у зв`язку з допущенням судом істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, та повернути матеріали провадження на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Посилається на те, що в обвинувальному акті вимоги закону щодо викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , та правової кваліфікації, стороною обвинувачення дотримано. Обставини, які відповідно до ч. 1 ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб вчинення), винуватість обвинуваченої у його вчиненні, розмір процесуальних витрат, викладено чітко і конкретно. Зазначено коли, в яку терористичну організацію вступила ОСОБА_6 , на підставі чого вона є терористичною, яку саме роль вона там виконує, розкрита об`єктивна та суб`єктивна сторони злочину з посилання за положення закону про кримінальну відповідальність.

ОСОБА_6 була повідомлена про підозру та про виклик до слідчого, відповідно до ст. 2975 КПК України.

Вважає, що порушення при складання реєстру матеріалів досудового розслідування не є підставою для повернення обвинувального акта, відповідно до ст. 314 КПК України.

Зазначає, що повертаючи обвинувальний акт, колегія суддів вказала на порушення права обвинуваченої на справедливий суд, не врахувавши вимоги ч. 1 ст. 323 КПК України про вжиття судом заходів до прибуття обвинуваченого до суду.

Крім того вважає, що провівши підготовче судове засідання, суд мав змогу виконати вимоги ч. 3 ст. 323 КПК України, оскільки таке клопотання було б заявлене прокурором в наступній стадії процесу.

Обвинувачена ОСОБА_6 в судове засідання апеляційної інстанції не з`явилася. Про дату, час та місце слухання справи була повідомлена належним чином. Дані про про поважність причин неявки до суду не надходило. Враховуючи думки прокурорів та захисника, колегія суддів вважає здійснити розгляд апеляційної скарги за відсутності обвинуваченої, згідно ст. 450 КПК України.

Під час апеляційного розгляду прокурори ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підтримали вимоги апеляційної скарги сторони обвинувачення та просили їх задовольнити.

Захисник ОСОБА_9 заперечував проти задоволення апеляційних вимог прокурора. Вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою.

В судових дебатах учасники кримінального провадженні підтримали такі ж позицію.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Згідно ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення. Він повинен відповідати вимогам ст. 291 КПК України, та містити відомості, зазначені в ч. 2 цієї статті.

У підготовчому судовому засіданні, згідно з п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, суд має право повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів виховного або медичного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам статей 291, 292 КПК України, зокрема, якщо ці документи містять положення, що суперечать одне одному; у документах наведено недопустиму натуралізацію опису злочину; вони не підписані слідчим (крім випадків, коли прокурор склав їх самостійно) чи не затверджені прокурором; до них не долучено передбачені законом додатки. Інших підстав для повернення обвинувального акту, а саме щодо невідповідності реєстру матеріалів досудового розслідування вимогам ст. 109 КПК України, чинним процесуальним законом не передбачено.

Крім того, вимогами ст. 314 КПК України передбачено, що під час підготовчого засідання головуючий з`ясовує в учасників судового провадження їх думку щодо можливості призначення судового розгляду. Однією з обставин, яка перешкоджає призначенню провадження до судового розгляду є невідповідність обвинувального акта вимогам кримінального процесуального закону.

Статтею 291 КПК України передбачено, що обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Як убачається зі змісту обвинувального акта щодо ОСОБА_6 , в ньому зазначені всі обов`язкові відомості, про які йдеться в ч. 2 ст. 291 КПК України, тобто цей процесуальний документ за своєю формою та змістом повністю відповідає вимогам вищезазначеної статті Кримінального процесуального кодексу України, так як орган досудового розслідування з достатньою повнотою відобразив фактичні обставини кримінального правопорушення, які вважав встановленими, його правову кваліфікацію з посиланням на положення КК України, сформулював обвинувачення та виконав інші вимоги, передбачені вказаною статтею, тобто вказані вимоги закону органом досудового розслідування були дотримані в повному обсязі.

Посилання суду першої інстанції на те, що ОСОБА_6 фактично не висунуте обвинувачення, оскільки обвинувальний акт не містить відомостей щодо часу або часового інтервалу вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 2583 КК України, конкретизації та змісту активних дій, які полягали в сприянні діяльності терористичної організації, на думку колегії суддів, є необґрунтованими.

Так, в обвинувальному акті вказані фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , зазначено коли, в яку терористичну організацію вона вступила, на підставі чого вона є терористичною, яку саме роль вона там виконує, розкрита об`єктивна та суб`єктивна сторони злочину з посиланням на вимоги закону про кримінальну відповідальність.

Зокрема вказано, що з 05 травня 2015 року по теперішній час ОСОБА_6 , знаходячись у приміщенні будівлі міністерства у Київському району м. Донецька, перебуваючи на посаді міністра освіти і науки Донецької народної республіки та використовуючи надані представниками терористичної організації ДНР владні повноваження, видавала документи, які мають ознаки нормативно-правових актів (наказів), але відповідно до чинного законодавства України є нікчемними, підпорядкованим їй особам щодо забезпечення реалізації покладених на міністерство функцій, в тому числі щодо організації діяльності псевдо органу на непідконтрольній території України, внесення змін у систему освіти і науки України на території непідконтрольній України, та вчиняла інші протиправні дії відповідно до завдань міністерства, які направлені на порушення конституційних прав громадян України, що проживають на території Донецької області, тимчасово непідконтрольній державній владі України.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 291 КПК України, до обвинувального акту додається:

1) реєстр матеріалів досудового розслідування;

2) цивільний позов, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування;

3) розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, і реєстру матеріалів досудового розслідування (крім випадку, передбаченого частиною другою статті 2971 цього Кодексу);

4) розписка або інший документ, що підтверджує отримання цивільним відповідачем копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування не до підозрюваного;

5) довідка про юридичну особу, щодо якої здійснюється провадження, у якій зазначаються: найменування юридичної особи, її юридична адреса, розрахунковий рахунок, ідентифікаційний код, дата і місце державної реєстрації.

Надання суду інших документів до початку судового розгляду забороняється.

Таким чином, посилання суду першої інстанції про те, що реєстр матеріалів досудового розслідування не містить відомостей про те, кому та в який спосіб вручено повідомлення ОСОБА_6 про підозру; як на підставі повернення прокурору обвинувального акта, на думку колегії суддів, також не є обґрунтованим, оскільки законодавець зазначення таких даних в реєстрі досудового розслідування не вимагає.

Колегія суддів не вважає підставами для повернення обвинувального акта прокурору відсутність в матеріалах провадження відомостей про обізнаність ОСОБА_6 наслідків неприбуття за викликом, відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 137 КПК України, та відсутність даних щодо переховування обвинуваченої від органів суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

Крім того, колегія суддів зазначає, що факт того, що захисник не мав побачень із своєю підзахисною в розумінні ст. ст. 291, 314 КПК України, також не є підставою для повернення обвинувального акту прокурору як невідповідного вимогам КПК України.

Відповідно до даного закону сторона захисту має право самостійно вирішувати спосіб реалізації своїх прав у тому числі на конфіденційне побачення, особисте спілкування та інші заходи передбачені законодавством, а під час апеляційного розгляду не встановлено фактів того, що сторона обвинувачення в ході кримінального провадження обмежувала сторону захисту у реалізації будь-яких прав, визначених законом.

Також у справі Колоцца проти Італії (1985) Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) встановив, що об`єкт і мета ст. 6 Конвенції в цілому демонструють, що особа, яку обвинувачують у скоєнні злочину, має право брати участь у слуханнях. Однак, не дивлячись на очевидну обов`язковість формулювань Європейської конвенції з прав людини (ЄКПЛ) та ст. 14 (3) (d) Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жодний міжнародний або регіональний договір про права людини прямо не забороняє проводити судові розгляди за відсутності обвинуваченого, оскільки існує загальний консенсус на міжнародному рівні щодо того, що право обвинуваченого бути присутнім на судовому розгляді не є абсолютним і може бути предметом певних обмежених винятків.

Згідно ч. 5 ст. 347 КПК України, у разі ухвалення вироку за наслідками кримінального провадження, у якому здійснювалося спеціальне досудове розслідування або спеціальне судове провадження (in absentia), суд окремо обґрунтовує, чи були здійснені стороною обвинувачення всі можливі передбачені законом заходи щодо дотримання прав підозрюваного чи обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя з урахуванням встановлених законом особливостей такого провадження.

Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги прокурора є обґрунтованими та підлягають задоволенню, ухвала - скасуванню, а обвинувальний акт поверненню в суд першої інстанції на новий розгляд.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 415, 419 КПК України, колегія суддів,-

постановила:

Апеляційну скаргу прокурора Павлоградської місцевої прокуратури ОСОБА_11 - задовольнити.

Ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 січня 2020 року про повернення прокурору обвинувального акта щодо ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Ухвала набирає законної сили з дня проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4