Справа № 357/2430/20
У Х В А Л А

05 березня 2020 року Слідчий суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

розглянувши клопотання слідчого СВ Білоцерківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_5 , погоджене прокурором Білоцерківської місцевої прокуратури ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Касансай, Наманганської області, Узбекистан, громадянина України, освіта середньо-спеціальна, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, 29 листопада 2019 року до Білоцерківського міськрайонного суду скеровано обвинувальний акт по факту вчинення злочинів, передбачених ч.1 ст.185, ч.2 ст.15 ч.2 ст. 185 КК України,

у вчиненні злочину, передбаченому ч.3 ст.185 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

слідчим СВ Білоцерківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_5 , ініційоване клопотання, погоджене прокурором Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в якому вона просила: обрати щодо підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на шістдесят днів; визначити альтернативний запобіжний захід у виді застави у розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 42 010 грн., покласти на підозрюваного ОСОБА_4 у випадку внесення застави обов`язки передбачені ч.5 ст.194 КПК України.

Клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину передбаченого ч.3 ст.185 КК України, тобто таємному викраденні чужого майна з проникненням до житла, вчиненим повторно, що підтверджується зібраними у кримінальному провадженні № 0000907, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03 березня 2020 року, за ознаками злочину передбаченого ч.3 ст.185 КК України. На даний час існують ризики, що ОСОБА_4 перебуваючи на волі робитиме спроби вчинити дії передбачені п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, адже він підозрюється у вчиненні умисного тяжкого злочину проти власності, вчиненого повторно, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 6 років.

На даний час ОСОБА_4 зареєстрований в АР Крим, за місцем проживання батьків, не працевлаштований, немає постійного джерела доходів, а також власного житла, не одружений, тобто не має міцних соціальних зв`язків. Крім того, 29.11.2019 до Білоцерківського міськрайонного суду скеровано обвинувальний акт по обвинуваченню ОСОБА_4 по факту вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185 КК України, ч 2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України.

Сукупність даних обставин дає підозрюваному можливість легко змінити місце свого проживання без наслідків для його сімейного та матеріального благополуччя, а також дає йому можливість переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності.

Ризик вчиняти інше кримінальне правопорушення, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України обґрунтовується тим, що ОСОБА_4 обвинувачений у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185 КК України, ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України, на шлях виправлення не став та продовжив свою злочинну діяльність, що дає підстави вважати, що він схильний до їх вчинення, а тому існує загроза того, що ОСОБА_4 може продовжувати вчиняти інші злочини.

Зважаючи на наведені обставини, запобігти установленим ризикам, іншими запобіжними заходами, не пов`язаними з повною ізоляцією ОСОБА_4 не є можливим.

В судовому засіданні прокурор Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_3 підтримала клопотання слідчого СВ Білоцерківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_5 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 .

Підозрюваний ОСОБА_4 заперечував щодо його задоволення, посилався на те, що у нього є місце постійного проживання, цивільна дружина, просив застосувати до нього запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Згідно ч.1 ст.176 КПК України, запобіжними заходами є: особисте зобов`язання; особиста порука; застава; домашній арешт; тримання під вартою.

Відповідно до ч.4 ст.176 КПК України, запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора.

Згідно ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Отже, в першу чергу, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя, зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення.

В разі, якщо встановлено наявність обґрунтованої підозри, слідчий суддя встановлює в межах клопотання про застосування запобіжного заходу чи є достатні підстави вважати, що існує хоча б один з ризиків передбачених ст.177 КПК України та чи можна запобігти йому/їм більш м`яким запобіжним заходом.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, «обґрунтована підозра» у вчиненні злочину означає існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (п. 42 рішення від 05 березня 2015 року у справі «Котій проти України», заява № 28718/09). Обґрунтованість залежить від усіх обставин, проте факти, що в сукупності дають підстави для підозри не мають бути такого ж рівня як ті, що необхідні для обвинувачення, або навіть винесення вироку (п. 184, рішення Великої Палати від 28 листопада 2017 року у справі «Merabishvili v. Georgia», заява № 72508/13).

Слідчий суддя зазначає, що 03 березня 2020 року ОСОБА_4 вручено повідомлення про підозру у вчиненні злочину передбаченого ч.3 ст.185 КПК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка) поєднаному з проникненням у житло, вчиненому повторно за таких обставин.

11 лютого 2020 року ОСОБА_4 , знаходячись поряд з будинком АДРЕСА_2 , шляхом зламу навісного замка, проник до вказаного будинку, звідки з однієї з кімнат умисно, повторно, таємно від оточуючих, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, вчинив крадіжку вхідних дверей, розмірами 1050х1970, вартістю 7515 гривень, двох вхідних дверей, розмірами 970х2000, вартістю 6480 гривень кожне та двох котушок двохжильного кабелю, вартістю 500 гривень.

Після цього ОСОБА_4 з місця вчинення злочину зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Обґрунтованість підозри слідчим суддею установлена із показів потерпілого ОСОБА_6 щодо обставин таємного викрадення належного майна поєднаного з проникненням до його житла по АДРЕСА_2 , які зафіксовані у протоколі допиту потерпілого від 03 березня 2020 року (а.с. 16,17); показів свідка ОСОБА_7 , який повідомив, що 11 лютого 2020 року до нього зателефонував ОСОБА_4 та запропонував придбати троє дверей, які в подальшому ним і були придбані за 1500 грн., ноутбук Леново, планшет Номі та мобільний телефон Ксіомі Редмі 5 А, що зафіксовано у протоколі допиту свідка від 03 березня 2020 року (а.с. 18, 19); речовими доказоми вхідними дверима, розмірами 1050х1970, двох вхідних дверей, розмірами 970х2000, отриманим від свідка ОСОБА_7 , що зафіксовано у протоколі отримання речей від 03 березня 2020 року (а.с. 14), іншими матеріалами кримінального провадження.

Відповідно до ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно ч.2 ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

За змістом ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Водночас, при обранні запобіжного заходу, слідчий суддя має врахувати і положення ст.178 КПК України, за якою при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується та ін.

Слідчим суддею установлено, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину передбаченого ч.3 ст.185 КК України, які згідно ст.12 КК України є тяжким. Санкція ч.3 ст.185 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до шести років.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину (п. 36 рішення від 20 травня 2010 року у справі «Москаленко проти України», заява № 37466/04).

Однак, ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати досудове тримання під вартою (п. 21 рішення від 12 лютого 2015 року у справі «Подвезько проти України», заява № 74297/11). У цьому контексті має враховуватися, зокрема, особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування, а також міжнародні контакти (п. 33 рішення від 26 січня 1993 року у справі «W. проти Швейцарії»).

Слідчий суддя констатує, що з огляду на покарання, яке загрожує ОСОБА_4 в разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого йому злочину, відсутність міцних соціальних зв`язків, ризик його втечі та переховування від органів досудового слідства чи суду є середнім, адже він на судовий виклик з`явився, даних, що він за місцем свого проживання: АДРЕСА_2 не проживає не надано.

При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України").

Слідчий суддя, суд, вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі відповідно до ст.178 КПК України:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення. У такий спосіб встановленню підлягає обґрунтованість підозри органу досудового розслідування про вчинення кримінального правопорушення підозрюваним, обвинуваченим;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3) вік (неповнолітня особа, особа похилого віку) та стан здоров`я (наявність тяжких хвороб, інвалідності, нездатність самостійно пересуватися) підозрюваного, обвинуваченого;

4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого у місці його постійного проживання, в тому числі наявність у нього родини й утриманців. Необхідно з`ясувати сімейний стан цієї особи, стан здоров`я членів його сім`ї, кількість та вік дітей, строк фактичного проживання у цій місцевості тощо;

5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого. При врахуванні цієї обставини слідчий суддя, суд зобов`язаний проаналізувати матеріали сторін кримінального провадження, об`єктивно оцінити надані характеристики підозрюваному, обвинуваченому з місця роботи, навчання, проживання; дані, що свідчать про перебування підозрюваного, обвинуваченого на обліку у наркологічному, психоневрологічному диспансері, тощо;

7) майновий стан підозрюваного. Слід встановити наявність належного цій особі нерухомого майна у місцевості проживання та інших місцевостях, транспортних засобів, грошових банківських вкладів, їх розмір (за наявності відомостей, наданих стороною захисту);

8) наявність судимостей у підозрюваного,

9) дотримання підозрюваним, умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Враховуючи, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканність, гарантовані ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року (Конвенція), а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ).

Загальною декларацією прав людини (статті 3, 9) та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України (стаття 5), визначено, що кожна людина має право на свободу та особисту недоторканість і ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема, у справі «ЛУЦЕНКО ПРОТИ УКРАЇНИ» у остаточному рішенні від 19 листопада 2012 року у пункті 62 зазначено: «Суд наголошує, що стаття 5 Конвенції гарантує основоположне право на свободу та недоторканність, яке є найважливішим у «демократичному суспільстві» у розумінні Конвенції. Кожен має право на захист цього права, що означає не бути позбавленим свободи або мати гарантії від продовження позбавлення свободи, крім випадків, коли таке позбавлення відбувалось за умов, встановлених у пункті 1 статті 5 Конвенції. Цей перелік винятків, встановлений у вищезазначеному положенні, є вичерпним і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідає цілям цього положення, а саме - гарантувати, що нікого не буде свавільно позбавлено свободи (рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Хайредінов проти України» (Khayredinov v. Ukraine), № 38717/04, пункт 26, з подальшими посиланнями). Будь-яке свавільне тримання під вартою не може відповідати пункту 1 статті 5 Конвенції. У цьому контексті термін «свавільність» розуміється ширше, ніж лише невідповідність національному законодавству. Як наслідок, законне позбавлення свободи за національним законодавством усе одно може бути свавільним і, таким чином, може порушувати Конвенцію, зокрема, коли з боку державних органів мала місце недобросовісність або введення в оману (рішення від 09 липня 2009 року у справі «Моорен проти Німеччини» (Mooren v. Germany) [ВП], заява № 11364/03, пункти 72, 77 та 78, з подальшими посиланнями), або коли таке позбавлення свободи не було необхідним за конкретних обставин (рішення від 27 лютого 2007 року у справі «Нештак проти Словаччини» (Nestak v. Slovakia), заява № 65559/01, пункт 74)».

Слідчий суддя, оцінивши в сукупності всі обставини, у тому числі відповідно до ст.178 КПК України, а саме: тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України - позбавлення волі до шести років; його вік та стан здоров`я; те що він має постійне місце проживання, де проживає разом з цивільною дружиною, те, що він раніше не судимий, оскільки прокурором не було надано доказів, що до підозрюваного раніше застосовувались запобіжні заходи, умови яких він порушував, вказане спростовує твердження прокурора про те, що підозрюваний може ухилятися від слідства та суду, а тому приходить до обґрунтованого висновку про недоведеність прокурором наявності всіх обставин, передбачених частиною першою статті 194 КПК України.

Таким чином, зважаючи на наведені обставини, наявність у ОСОБА_4 постійного місця проживання АДРЕСА_2 , середній ризик його втечі, слідчий суддя дійшла висновку про можливість застосування до нього запобіжного заходу у виді домашнього арешту у певний період доби та покласти на нього обов`язки передбачені п.п. 1,2,4,9 ч.5 ст.194 КПК України, а саме: прибувати до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, слідчого за кожною вимогою; не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу прокурора або суду; утриматись від спілкування із потерпілими, свідками; носити електронний засіб контролю.

Отже, клопотання слідчого СВ Білоцерківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_5 , погоджене прокурором Білоцерківської місцевої прокуратури ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , належить задовольнити частково.

Керуючись ст.ст. 176-178, 181, 184, 186, 193-196, 205, 309, 310, 395 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання слідчого СВ Білоцерківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_5 , погоджене прокурором Білоцерківської місцевої прокуратури ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 задоволити частково.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід - домашній арешт за адресою: АДРЕСА_2 .

Заборонити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 щоденно в період з 22.00 години по 06.00 годину, строком на шістдесят днів, тобто до 03 травня 2020 року включно.

Застосувати до ОСОБА_4 електронний засіб контролю.

На підставі ч. 5 ст. 194 КПК України, зобов`язати ОСОБА_4 :

- прибувати до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, слідчого за кожною вимогою;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- утриматись від спілкування із потерпілими, свідками;

- носити електронний засіб контролю.

Виконання ухвали доручити Білоцерківському відділу поліції Головного управління Національної поліції Київської області.

Роз`яснити, що згідно ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Строк дії ухвали до 03 травня 2020 року.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали проголошено 10 березня 2020 року, о 8 годині 50 хвилин.

Слідчий суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1