Ухвала Іменем України
29 травня 2020 року м. Київ
справа №454/445/18
провадження № 51-2490ск20

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Сокальського районного суду Львівської області від 05 вересня 2019 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 27 квітня 2020 року щодо ОСОБА_5 ,
встановив:

За вироком Сокальського районного суду Львівської області від 05 вересня 2019 року
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
засуджено за ч. 1 ст. 121 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 27 квітня 2020 року вирок щодо ОСОБА_5 залишено без змін.
За вироком суду ОСОБА_5 засуджений за те, що він 29 грудня 2017 року близько 19-ї години, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, біля магазину «Продукти», що на вул. Чайковського в місті Сокалі Львівської області, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків розкладним ножем завдав потерпілому ОСОБА_6 одного удару в живіт, чим заподіяв останньому тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 висуває вимоги про скасування судових рішень щодо ОСОБА_5 та призначення нового розгляду в суді першої інстанції через істотні порушення кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Зокрема, посилається на порушення судом при ухваленні вироку таємниці нарадчої кімнати. Крім того, захисник вважає, що суди не вмотивували обрання ОСОБА_5 реального покарання у виді позбавлення волі, тоді як є підстави для звільнення його від відбування покарання з випробуванням.

Перевіривши доводи касаційної скарги та додані до неї копії судових рішень, Верховний Суд дійшов такого висновку.
Згідно зі ст. 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, підтверджуються сукупністю доказів, які суд всебічно, повно і об`єктивно дослідив та яким дав належну оцінку, дії засудженого за ч. 1 ст. 121 КК кваліфіковані правильно, що в касаційній скарзі захисника не оскаржується.
Відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому підлягають урахуванню ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Як убачається з копій судових рішень, призначаючи ОСОБА_5 покарання, суд першої інстанції врахував тяжкість вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК є тяжким, вчинення засудженим злочину у стані алкогольного сп`яніння, дані про його особу, те, що за місцем проживання він характеризується посередньо, раніше не судимий, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, а також обставину, яка пом`якшує покарання, щире каяття, та обрав мінімальне покарання, передбачене санкцією ч. 1 ст. 121 КК.

Підстав для звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, як про це ставить питання захисник, не встановлено.
При перегляді кримінального провадження в апеляційному порядку суд відповідно до вимог ст. 419 КПК належним чином перевірив доводи апеляційної скарги захисника, у тому числі про можливість звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, і дав на них мотивовану відповідь. Апеляційний суд також перевірив доводи захисника ОСОБА_4 про порушення таємниці нарадчої кімнати при ухваленні вироку щодо ОСОБА_5 і визнав їх такими, що не знайшли свого підтвердження. При цьому зазначив підстави, на яких апеляційну скаргу захисника в цій частині визнано необґрунтованою, зокрема взяв до уваги ухвалу слідчого судді Сокальського районного суду Львівської області від 05 вересня 2019 року про виправлення описки щодо дати постановлення суддею іншого рішення.

Крім того, відповідно до правового висновку об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеного в постанові від 24 лютого 2020 року у справі № 316/1358/17, вчинення процесуальних дій та ухвалення суддями (суддею) під час перебування в нарадчій кімнаті по кримінальному провадженні судових рішень по інших справах слід вважати порушенням таємниці наради суддів, яке на підставі ч. 1 ст. 412 КПК може бути визнано істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону у разі, коли воно за своїм характером та з огляду на обставини конкретної справи перешкодило або могло перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, тобто в тих випадках, коли вказане порушення обґрунтовано ставить під сумнів незалежність і неупередженість суддів (судді) при обговоренні та ухваленні відповідного судового рішення.
Отже винесення суддею під час перебування в нарадчій кімнаті судового рішення по іншій справі не є безумовною підставою для скасування рішення. Захисник ОСОБА_4 у своїй касаційній скарзі не навів переконливих мотивів на підтвердження того, яким чином допущене, на його думку, порушення таємниці нарадчої кімнати вплинуло на законність та обґрунтованість судового рішення щодо ОСОБА_5 .

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були б підставами для скасування судових рішень щодо ОСОБА_5 , судами допущено не було.
Касаційна скарга не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження.
Із поданих до неї копій судових рішень видно, що підстав для задоволення скарги немає, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК.
Ураховуючи викладене, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд
п о с т а н о в и в:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Сокальського районного суду Львівської області від 05 вересня 2019 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 27 квітня 2020 року щодо ОСОБА_5 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3