У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0004822, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 листопада 2019 року відносно
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Миколаєві, мешкає в АДРЕСА_1 , раніше не судимого
обвинуваченого у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_6 ,
обвинувачений ОСОБА_5 ,
захисник ОСОБА_7 ,
потерпілий ОСОБА_8 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 листопада 2019 року ОСОБА_5 визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначено покарання у виді 180 годин громадський робіт.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 моральну шкоду в розмірі 2 500 грн., у решті позовних вимог відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 просить скасувати вирок та ухвалити новий вирок, яким виправдати його у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України у зв`язку з відсутністю в його діях складу цього злочину.

Узагальнені доводи апелянта.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 зазначає, що вирок є незаконним, а висновки суду необґрунтованими, упередженими та необ`єктивними, висновок про його винуватість не ґрунтується на належних та допустимих доказах, він діяв в стані необхідної оборони, що, відповідно до положень ч. 5 ст. 36 КК України, свідчить про відсутність в його діях складу злочину, передбаченого ст. 125 КК України.

Узагальнений виклад позиції інших учасників судового провадження.

В запереченні на апеляційну скаргу обвинуваченого, потерпілий ОСОБА_8 зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, просить вирок суду залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого без задоволення.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

25.09.2017 р. близько 19.00 год., ОСОБА_5 , знаходячись на території садово-виноградарського товариства «Путієць» біля дачної ділянки АДРЕСА_1 , діючи з особистих неприязних стосунків, які склалися раніше, маючи умисел на заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_8 , шляхом утримання останнього двома руками за плечі зі сторони спини, вдарив його головою о металевий стовпчик вхідних воріт домоволодіння, належного ОСОБА_8 , спричинивши останньому легкі тілесні ушкодження, що призвели до короткочасного розладу здоров`я.
Дії ОСОБА_5 судом кваліфіковані за ч. 2 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, пояснення обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника на підтримку апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Перевіряючи оскаржуваний вирок на відповідність його вимогам ст. ст. 370, 374 КПК України, апеляційний суд доходить наступного.

У відповідності до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині вироку, у разі визнання особи винуватою, зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.
Крім того, зазначені вимоги містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 26.09.1990 р. «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», суди націлюються на те, що мотивувальна частина обвинувального вироку має містити насамперед формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу, вчинення та наслідків злочину, форми вини і його мотивів. Відсутність належного формулювання обвинувачення унеможливлює якісний і повний захист, і як наслідок, має бути беззаперечною підставою для скасування вироку.

Суд першої інстанції даних вимог закону не дотримався, формулюючи обвинувачення, яке визнав доведеним, суд встановив, що обвинувачений ОСОБА_5 в ході конфлікту з потерпілим ОСОБА_8 , спричинив останньому легкі тілесні ушкодження, що призвели до короткочасного розладу здоров`я, проте які саме тілесні ушкодження спричиненні потерпілому від дій обвинуваченого, судом не встановлено та не зазначено, тобто мотивувальна частина вироку не містить належним чином сформульованого обвинувачення ОСОБА_5 у спричинення ним ОСОБА_8 умисних легких тілесних ушкоджень таким чином, що дозволило би при зіставленні ознак установленого злочинного діяння і ознак злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, дійти висновку про їх відповідність.

Об`єктивна сторона складу злочину це зовнішній прояв злочинного посягання, що включає суспільно небезпечне і протиправне діяння, вчинене у певний час, визначеним способом, із застосуванням конкретних засобів, з настанням суспільно небезпечних наслідків. Особливе значення об`єктивної сторони складу злочину в теорії та судовій практиці обумовлене тим, що вона структурно входить в основу кримінальної відповідальності, визначає її межі, є умовою правильної кваліфікації та розмежування суміжних складів злочинів, а також елементи об`єктивної сторони складу злочину конструюють диспозицію кримінально-правової норми.
Чітке відображення фактичних обставин кримінального правопорушення, зокрема, із обов`язковим зазначенням способу вчинення злочину, усіх ознак об`єктивної сторони злочину (суспільно небезпечне діяння), суспільно небезпечні наслідки (спричинення тілесних ушкоджень), причинний зв`язок між діянням і наслідками, має суттєве значення для аргументації висновків суду про доведеність винуватості особи. Адже фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правову норму, порушення якої інкриміновано обвинуваченому. Тому наведені у вироку фактичні дані в своїй сукупності мають давати повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішення застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено те, що суди застосовують при розгляді справи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Згідно ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», кожен має право на справедливий суд і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню обвинувачення особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час судового розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії), п. 79). Крім того, Європейський суд з прав людини нагадує, що положення зазначеного вище підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення, а також про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див. рішення від 20.04.2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії, п. 34).
Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглянути у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «в» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. рішення від 25.03.1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції, п. 54).

Отже, чіткість та конкретність викладених у вироку фактичних обставин скоєного ОСОБА_5 злочину викликає сумнів, а тому вирок місцевого суду не може вважатися таким, що відповідає вимогам кримінального процесуального закону.
Апеляційний суд вважає, що допущені порушення вимог кримінального процесуального закону є істотними, оскільки ставлять під сумнів законність і обґрунтованість судового рішення відносно ОСОБА_5 , що є підставою для скасування вироку суду.

Згідно із ст. 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи у суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
У зв`язку із допущенними судом першої інстанції істотними порушеннями кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення (ч. 1 ст. 412 КПК України), оскаржуваний вирок є таким, що не відповідає вимогам ст. 370, 374 КПК України та загальним засадам кримінального провадження, а тому підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду в суді першої інстанції.
Водночас, відповідно до вимог п. 1 ст. 415 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлено порушення, передбачені пунктами 2, 3, 4, 5, 6, 7 ч. 2 ст. 412 КПК України, тобто такий розгляд даного кримінального провадження відносно ОСОБА_5 з порушенням вимог ст. 370, 373, 374 КПК України, у положеннях кримінально-процесуального закону не врегульований.
За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне застосувати загальні засади кримінального провадження, а саме положення ч. 1 ст. 9 КПК України, з яких вбачається, що під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, кримінального процесуального кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, тобто суд під час розгляду кримінального провадження повинен дотримуватися законності.
А у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 КПК України.
Значення загальних засад полягає в тому, що вони мають вищий ступінь нормативності, є підґрунтям для тлумачення норм кримінального процесуального права та для подолання прогалин у правовому регулюванні кримінальних процесуальних правовідносин.
Таким чином, оскільки судом першої інстанції при розгляді справи порушені загальні засади кримінального провадження, вирок суду підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду, в іншому складі суду згідно з вимогами розділу IV КПК України.

Відповідно до вимог ч. 2 ст.415 КПК України, скасовуючи оскаржуваний вирок з вказаних підстав, суд апеляційної інстанції не вирішує питань про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання. При новому розгляді суд першої інстанції повинен з дотриманням вимог кримінального процесуального закону повно та всебічно розглянути всі обставини справи, перевірити доводи апеляційної скарги обвинуваченого, належним чином встановити фактичні обставини інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, прийняти законне та обґрунтоване судове рішення.

На підставі викладеного, апеляційна скарга обвинуваченого підлягає задоволенню частково, як така, що містила вимогу про скасування вироку.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 412, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційні скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 задовольнити частково.
Вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 листопада 2019 року відносно ОСОБА_5 скасувати, призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3