Справа №127/9933/20
Провадження №1-в/127/239/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 травня 2020 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

у складі головуючого - судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань у режимі відеоконференції з Державною установою «Вінницька виправна колонія (№86)» клопотання засудженого ОСОБА_3 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням засудженому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Капустяни Тростянецького району Вінницької області, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , до засудження проживаючому по АДРЕСА_2 , із середньою освітою, громадянину України, раніше судимому:

05.03.2002 року Тростянецьким районним судом Вінницької області за ч. 1 ст. 296 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік,

08.12.2004 року Тульчинським районним судом Вінницької області за ч. 1 ст. 115 КК україни до покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років;

по даній справі засуджений 07.07.2017 року Брусилівським районним судом Житомирської області, з урахуванням змін згідно постанови Верховного Суду від 11.10.2018 року, за ч. 2 ст. 121 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців, -

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

представника Державної установи «Вінницька

виправна колонія (№86)» ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:
До Вінницького міського суду Вінницької області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_3 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням на підставі ст. 82 КК України.

Клопотання мотивоване тим, що засуджений відбуває покарання у виді позбавлення волі в Державній установі "Вінницька виправна колонія (№86)", відбув 1/2 частину покарання, працевлаштований. Адміністрацією установи йому було відмовлено в заміні невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням, оскільки він перебуває в установі виконання покарань короткий період. Просить замінити невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі більш м`яким покаранням.

Засуджений ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримав клопотання та просив його задовольнити. Пояснив, що в установі він працює, заборгованості за виконавчими листами немає. Підтримує стосунки із родиною. Адміністрацією установи йому було відмовлено в заміні невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням. Вважає, що став на шлях виправлення. Просить клопотання задовольнити.

Представник Державної установи "Вінницька виправна колонія (№86)" ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що засуджений працевлаштований на виробництві установи. Засуджений характеризується посередньо, дисциплінарних стягнень та заохочень не має. 18.02.2020 року комісією установи засудженому було відмовлено у переведені до дільниці соціальної реабілітації, оскільки комісія дійшла висновку, що засуджений не став на шлях виправлення. 07.04.2020 року комісією установи засудженому було відмовлено у заміні невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням, оскільки комісія дійшла висновку, що засуджений не став на шлях виправлення. Вважає, що засудженому не доцільно замінювати невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі більш м`яким покаранням.

Прокурор ОСОБА_4 заперечив проти задоволення клопотання засудженого. Зазначив, що як вбачається з характеристики, яка міститься в особовій справі засудженого, він характеризується посередньо. Комісією установи засудженому було відмовлено у переведені до дільниці соціальної реабілітації та було відмовлено у заміні невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням, оскільки комісія дійшла висновку, що засуджений не став на шлях виправлення. Засуджений адміністрацією установи не заохочувався, в установі перебуває не тривалий час. Вважає, що не доведено, що засуджений став на шлях виправлення, а тому в задоволенні клопотання просить відмовити.

Суд, дослідивши матеріали клопотання, оглянувши в судовому засіданні матеріали особової справи засудженого, заслухавши думку учасників судового розгляду, дійшов таких висновків.

В судовому засіданні встановлено, що вироком Брусилівського районного суду Житомирської області від 07.07.2017 року ОСОБА_3 засуджено за ч. 2 ст. 121 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців.

Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 23.11.2017 року вирок Брусилівського районного суду Житомирської області від 07.07.2017 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 11.10.2018 року вирок Брусилівського районного суду Житомирської області від 07.07.2017 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 23.11.2017 року змінено, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_3 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 13.03.2017 року по 23.11.2017 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, в решті судові рішення залишено без змін.

Вирок Брусилівського районного суду Житомирської області від 07.07.2017 року набрав законної сили та звернутий до виконання.

Згідно з частинами 1- 3 статті 82 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком. Уразі заміни невідбутої частини основного покарання більш м`яким засудженого може бути звільнено також і від додаткового покарання у виді позбавлення права займати певні посади чи займатися певною діяльністю. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим:

1) не менше третини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, а також за необережний тяжкий злочин;

2) не менше половини строку покарання, призначеного судом за корупційний злочин середньої тяжкості, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, коли особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона була засуджена до позбавлення волі;

3) не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і вчинила новий умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.

У відповідності до п. п. 2, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002 р. умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при заміні невідбутої частини покарання більш м`яким - того, що засуджений став на шлях виправлення (ч. 3 ст. 82 КК України). Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ч. 1 ст. 82 КК може застосовуватися до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі на певний строк. При цьому більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині КК для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутий строк покарання, призначеного вироком.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.
Вирішуючи питання, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення клопотання, суд враховує дані, які характеризують засудженого, його поведінку за весь період відбування покарання, наявність заохочень та стягнень, відношення до праці.

Як вбачається з матеріалів клопотання та з оглянутої в судовому засіданні особової справи засудженого, початок строку покарання рахується з 13.03.2017 року, кінець строку покарання - 03.01.2024 року.

На даний час засуджений відбув більш ніж 1/2 строку покарання, що надає йому право на заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням, відповідно до ч. 4 ст. 82 КК України.

З досліджених в судовому засіданні матеріалів особової справи засудженого вбачається, що засуджений з 23.01.2020 року по даний час відбуває покарання в Державній установі "Вінницька виправна колонія (№86)".

Як вбачається з характеристики засудженого ОСОБА_3 від 25.03.2020 року, яка міститься в особовій справі засудженого, за час відбування покарання в установі засуджений характеризується посередньо, режим утримання не порушував, до дисциплінарної відповідальності не притягувався. Адміністрацією установи не заохочувався. Працевлаштований на виробництві установи різноробочим деревообробного цеху. У взаємовідносинах з іншими засудженими неконфліктний, легко піддається чужому впливу. По відношенні до представників адміністрації поводиться ввічливо з метою поблажливого ставлення до себе. Намагається утримувати спальне місце та приліжкову тумбочку у чистоті та порядку, не завжди має охайний зовнішній вигляд. Дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість. Намагається самостійно виконувати роботи із самообслуговування , достатніх навичок для самостійного їх виконання не має. До виконання робіт із благоустрою установи не завжди ставиться з розумною ініціативою. Не допускає порушень вимог пожежної безпеки. Заходи виховного та режимно-профілактичного характеру відвідує, але не завжди робить для себе належні висновки. Приймає участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу "Підготовка до звільнення". До підвищення наявного загальноосвітнього рівня та вдосконалення наявних професійно-технічних навичок не прагне. Приймати участь в самодіяльних організаціях не бажає. Заборгованості за виконавчими листами не має. Підтримує соціально-корисні зв`язки з рідними.

Як вбачається з матеріалів особової справи засудженого, 18.02.2020 року адміністрація установи розглядала питання про переведення засудженого до дільниці соціальної реабілітації, однак засудженому було відмовлено, оскільки засуджений не став на шлях виправлення.

Крім того, 07.04.2020 року адміністрація установи розглядала питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням, однак засудженому було відмовлено, оскільки засуджений не став на шлях виправлення.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Кримінально-виконавчого кодексу України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 82 КК України підставою для заміни невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням є не та обставина, що засуджений виправився або довів своє виправлення, а те, що він став на шлях виправлення і для закріплення досягнутих результатів ще необхідний вплив на нього, але вже в умовах відбуття більш м`якого виду покарання. Свідченням того, що засуджений став на шлях виправлення, є його поведінка, сумлінне ставлення до праці, додержання режиму відбування покарання, що підтверджується матеріалами його особової справи, а ефективність і гарантованість цього процесу можливі лише за умови застосування до нього більш м`якого покарання.

З матеріалів особової справи засудженого вбачається, що ОСОБА_3 був неодноразово засуджений, на шлях виправлення не став та продовжував вчиняти злочини.

Як вбачається з довідки про наявність стягнень та заохочень по особовій справі засудженого ОСОБА_3 від 25.03.2020 року дисциплінарних стягнень та заохочень засуджений не має.

Крім того, з матеріалів особової справи засудженого вбачається, що ОСОБА_3 працевлаштований на виробництві установи різноробочим деревообробного цеху, характеризується посередньо. Заохочення до засудженого адміністрацією установи не застосовувалися.

Суд зазначає, що працевлаштування засудженого в установі та відсутність дисциплінарних стягнень, не доводять того, що засуджений став на шлях виправлення в розумінні положень ст. 82 КК України, так як для такого висновку повинні бути наявні докази, які засвідчують, що засуджений за період відбування покарання довів, що став на шлях виправлення.

Крім того, суд зазначає, що наявність лише формально-юридичної підстави, тобто відбуття необхідного строку покарання, не свідчить про те, що засуджений став на шлях виправлення та не є безумовною підставою для заміни засудженому невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що клопотання про заміну засудженому невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким покаранням є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 82 КК України, ст. ст. 369-372, 376, 392-395, 532, 537, 539 КПК України, -
У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_3 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Вінницький міський суд Вінницької області протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення. Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя