Ухвала

9 квітня 2020 року
м. Київ
справа № 500/4994/14-к
провадження № 51-4947 ск 18
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора ОСОБА_4 , який брав участь у розгляді кримінального провадження в судах першої та апеляційної інстанцій, на вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 20 грудня 2016 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 24 січня 2020 року щодо ОСОБА_5 ,
встановив:
У касаційній скарзі прокурор порушив питання про перевірку вказаних судових рішень в касаційному порядку.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), суд касаційної інстанції дійшов висновку, що її подано без додержання приписів п. 3, п. 4 ч. 2 та ч. 5 зазначеної статті.
Так, у касаційній скарзі, зокрема, зазначаються: судові рішення, що оскаржується; обґрунтування вимог особи, яка подає касаційну скаргу до суду касаційної інстанції із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень, а також додаються копії оскаржуваних судових рішень.
Прокурор подав касаційну скаргу без додержання зазначених приписів кримінального процесуального закону.
Як вбачається зі змісту касаційної скарги, прокурор ОСОБА_4 вказує на незаконність вироку Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 20 грудня 2016 року та ухвали Одеського апеляційного суду від 24 січня 2020 року щодо ОСОБА_5 , але у вимогах до касаційного суду просить скасувати вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 20 грудня 2016 року і ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 20 грудня 2017 року. Вказане позбавляє можливості встановити, які саме судові рішення оскаржує прокурор ОСОБА_4 .
Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому він уповноважений лише перевіряти правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Тобто суд касаційної інстанції є судом права, а не факту.
Відповідно до приписів ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Разом з цим, в обґрунтування незаконності судових рішень, прокурор, серед іншого, посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що в силу статей 433, 438 КПК не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Відсутність у скарзі належного обґрунтування, зважаючи на те, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах касаційної скарги, перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
В порушення вимог ч. 5 ст. 427 КПК до касаційної скарги не додано належним чином завірених копій рішень суду першої та апеляційної інстанцій, які оскаржуються в касаційному порядку.
За таких обставин на підставі ч. 1 ст. 429 КПК колегія суддів вважає за необхідне залишити без руху касаційну скаргу, надавши прокурору строк для усунення недоліків.
Керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Суд
постановив:
Касаційну скаргу прокурора ОСОБА_4 залишити без руху і встановити строк для усунення недоліків протягом п`ятнадцяти днів із дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання вимог касаційну скаргу буде повернуто.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3