Справа № 738/283/20
№ провадження 1-в/738/57/2020
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2020 року Менський районний суд Чернігівської області у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1

з участю

секретаря: ОСОБА_2

прокурора: ОСОБА_3

засудженого: ОСОБА_4

захисника: ОСОБА_5

представника органу виконання покарання: ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засiданнi в режимі відеоконференції з Державною установою «Менська виправна колонія (№ 91)» в залі судових засідань Менського районного суду клопотання захисника ОСОБА_5 в інтересах засудженого ОСОБА_4 про приведення вироку суду у відповідність із законодавством України, -

В С Т А Н О В И В:

До Менського районного суду Чернігівської області надійшло клопотання захисника ОСОБА_5 в інтересах засудженого ОСОБА_4 про приведення вироку суду у відповідність із законодавством України, яке мотивоване наступним. Вироком Київського районного суду Одеської області від 20 вересня 2016 року ОСОБА_4 було засуджено за ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115, ст. 70 КК України до 15 років позбавлення волі. Даний вирок набув законної сили 28 лютого 2017 року. На даний час засуджений відбуває покарання ДУ «Менська ВК (№91)».
Відповідного до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення виконання кримінальних покарань та реалізації прав засуджених» від 07.09.2016 року, внесено зміни до статей 64 та 68 КК України, які пом`якшують кримінальну відповідальність особи за вчинення готування до злочину та вчинення замаху на злочин.
З огляду на наведене просить, на підставі ч. 1 ст. 5, ч. 1 ст. 74 КК України вирок відносно ОСОБА_4 привести у відповідність до ч. 3 ст. 68 КК України, а призначене ОСОБА_4 покарання за. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України замінити з п`ятнадцяти років позбавлення волі на десять років позбавлення волі.
В судовому засіданні захисник ОСОБА_5 клопотання підтримав, просив суд його задовольнити.
Засуджений ОСОБА_4 підтримав клопотання.
Представник установи виконання покарань при вирішенні даного клопотання поклався на розсуд суду.
Прокурор вважає, що клопотання підлягає частковому задоволенню.
Суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали клопотання та особової справи засудженого, дійшов наступного висновку.
ОСОБА_4 засуджений вироком Київського районного суду Одеської області від 20 вересня 2016 року за ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115, ст. 70 КК України до 15 років позбавлення волі з утриманням в кримінально-виконавчій установі, визначеній органами, які відають виконанням покарання.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 28 лютого 2017 року виключено з абзацу другого резолютивної частини вироку вказівку суду щодо утримання засудженого в кримінально-виконавчій установі, визначеній органами, які відають виконанням покарання. В решті вирок залишено без змін.

Частиною 1 ст. 65 КК передбачено, що суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Як убачається з досліджених в судовому засіданні матеріалів справи, ОСОБА_4 , окрім іншого, було визнано винуватим і засуджено за ч. 2 ст. 15 і п. 1 ч. 2 ст. 115 КК (вчинення закінченого замаху на умисне вбивство двох осіб) до 15 років позбавлення волі.

Отже, при виборі розміру покарання ОСОБА_4 суд вирішив питання щодо співвідношення норм Загальної та Особливої частин КК, зокрема ст. 68 і ч. 2 ст. 115 цього Кодексу.

Згідно з санкцією ч. 2 ст. 115 КК найбільш суворим видом покарання за вчинення злочинів, передбачених у диспозиції цієї статті, є покарання у виді довічного позбавлення волі. Це покарання є безстроковим, тобто не має строкового виміру.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 68 КК за вчинення готування до злочину та замаху на нього довічне позбавлення волі не застосовується, крім випадків вчинення злочинів проти основ національної безпеки України, передбачених у статтях 109114-1, проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку, передбачених у статтях 437439, ч. 1 ст. 442 та ст. 443 цього Кодексу.

Водночас ч. 3 ст. 68 КК передбачено, що за вчинення замаху на злочин строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Виходячи з системного аналізу положень згаданих частин ст. 68 КК, закон зобов`язує суд або знизити розмір (ч. 3), або забороняє застосувати (ч. 4), але виключно лише один і лише найбільш суворий вид основного покарання з числа тих, що передбачені у відповідній санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК. Із цього випливає, що за одним кримінальним провадженням стосовно одного і того ж самого діяння і щодо однієї і тієї самої особи, яка вчинила це діяння, вказані положення не можуть бути застосовані двічі і до найбільш суворого, і до менш суворого покарання, які альтернативно передбачені у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК.

Отже, якщо в санкції норми Особливої частини КК альтернативно передбачено довічне позбавлення волі, то положення ч. 3 ст. 68 КК не можуть застосовуватися до таких осіб, виходячи з максимального покарання у виді позбавлення волі на певний строк, оскільки найбільш суворим видом покарання, передбаченим санкцією, залишається довічне позбавлення волі, а це покарання є таким, що виключає можливість визначення його двох третин.

Слід зазначити, що виключення законодавцем можливості призначення покарання у виді довічного позбавлення волі за незакінчений злочин (ч. 4 ст. 68 КК) є окремою особливою формою (способом) пом`якшення покарання за окремі види незакінченого злочину, яка застосовується окремо від інших способів пом`якшення покарання, та не виключає можливості застосування іншого менш суворого виду покарання, що в них міститься.

За таких обставин при призначенні покарання за вчинення замаху на злочин, за який найсуворішим покаранням є довічне позбавлення волі, застосуванню підлягає ч. 4 ст. 68 КК, а не ч. 3 цієї статті. При цьому менш суворі, ніж довічне позбавлення волі, покарання можуть бути призначені в максимальному розмірі, визначеному санкцією статті (частини статті) Особливої частини КК, адже за таких умов вони завжди належать до числа менш суворих.

До таких саме висновків прийшов Верховний суд у Постанові Об`єднаної палати Верховного суду від 02 грудня 2019 року у справі № 664/425/16-к.
При цьому, відповідно до частини п`ятої та шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються судами при застосуванні таких норм права.
З огляду ви вищевикладене, суд не знаходить підстав для задоволення клопотання захисника ОСОБА_5 в інтересах засудженого ОСОБА_4 про приведення вироку суду у відповідність із законодавством України.
Керуючись статтею 68 КК України, статтями 537, 539 КПК України, суд,
У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 в інтересах засудженого ОСОБА_4 про приведення вироку суду у відповідність із законодавством України - відмовити.

На ухвалу прокурором, захисником може бути подано апеляційну скаргу до Чернігівського апеляційного суду протягом семи днів з моменту її проголошення, а засудженим, який знаходиться під вартою в семиденний строк з часу отримання її копії.

Головуючий: ОСОБА_1