У х в а л а
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2020 року сел. Підволочиськ

Слідчий суддя Підволочиського районного суду Тернопільської області ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 , від імені та в інтересах якої діє адвокат ОСОБА_4 , на постанову слідчого СВ Підволочиського ВП ГУНП в Тернопільській області від 27 грудня 2019 року про закриття кримінального провадження за №0000256 від 24 жовтня 2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 126 КК України,

ВСТАНОВИВ:

03 лютого 2020 року до суду поступила скарга ОСОБА_3 , від імені та в інтересах якої діє адвокат ОСОБА_4 , на постанову слідчого СВ Підволочиського ВП ГУНП в Тернопільській області від 27 грудня 2019 року про закриття кримінального провадження за №0000256 від 24 жовтня 2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 126 КК України.

Вважає, що вказана постанова є передчасною,винесена слідчим всупереч ч. 2 ст. 9 КПК України та не відповідає принципу всебічного повного і неупередженого дослідження обставин кримінального провадження, зокрема:під час проведення досудового розслідування не було допитано свідка події, не встановлено власника житлового приміщення в с. Новосілка, до якого незаконно проникли сторонні особи, не було проведено слідчого експерименту з потерпілою та свідками шляхом відтворення обставин події з метою перевірки їх свідчень. Зважаючи на викладене адвокат ОСОБА_4 просить постанову слідчого СВ Підволочиського ВП ГУНП в Тернопільській області від 27 грудня 2019 року про закриття кримінального провадження за №0000256 від 24 жовтня 2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 126 КК України скасувати, кримінальне провадження повернути до СВ Підволочиського ВП ГУНП в Тернопільській області для проведення досудового розслідування.

В судове засідання представник СВ Підволочиського ВП ГУНП в Тернопільській області не з`явився, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Представник скаржника в судове засідання не з`явився, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, однак подав суду заяву, у якій просить скаргу розглянути у його відсутності.

За вказаних обставин слідчий суддя вважає, що справу слід слухати у відсутності учасників процесу на підставі наявних у справі доказах.

Згідно ч. 4 ст. 107 КПК України у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Слідчий суддя, ознайомившись із скаргою та поданими матеріалами, встановив наступні факти :

З долучених до скарги матеріалів вбачається, що постановою слідчий слідчого відділу Підволочиського ВП Головного управління Національної поліції в Тернопільській області ОСОБА_5 27 грудня 2019 року закрила кримінальне провадження №0000256 від 24 жовтня 2019 по факту умисного завдання фізичного болю ОСОБА_3 , 1941 р.н., жительці с. Новосілка Підволочиського району Тернопільської області за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України на підстав п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Як вбачається з змісту постанови, в провадженні слідчого відділу Підволочиського ВП ГУН.П в Тернопільській області знаходяться матеріали кримінального провадження, внесені до Єдиного реєстру досудових слідувань за № 0000256 від 24.10.2019 року, по факту того що, 24.10.2019 року близько 08:00 год ОСОБА_6 1990 р.н,, жителька смт. Гримайлів Гусятинського району Тернопільської області, перебуваючи по місцю проживання ОСОБА_3 1941 р.н., жительки с. Новосілка Підволочиського району Тернопільської області, умисно завдала удару руками ОСОБА_3 в область грудей, чим завдала останній фізичного болю та не спричинила тілесних ушкоджень. В ході досудового розслідування, із показів потерпілої ОСОБА_3 стало відомо те, що 24.10.2019 року ОСОБА_3 перебувала в одній із кімнат будинку за своїм місцем проживання, разом із дочкою ОСОБА_7 , та у цей час в тій кімнаті спав на своєму ліжечку правнук ОСОБА_3 ОСОБА_8 . Того ж дня, близько 07:50 год, до кімнати, у якій перебувала ОСОБА_3 та ОСОБА_9 , забігла ОСОБА_6 , яка являється невісткою ОСОБА_7 , та почала кричати «мій син ОСОБА_10 », на що ОСОБА_7 відповіла: «не кричи, він спить і своїми криками ти розбудиш його». Окрім того ОСОБА_3 додала, що її правнук ОСОБА_11 прокинувся від шуму та вибіг у коридор, де перебували ОСОБА_3 , ОСОБА_9 та ОСОБА_12 , та почав кричати до останньої: «я нікуди не поїду, марш звідси». Після цього до кімнати забігла ОСОБА_13 , яка являється рідною сестрою ОСОБА_14 та двоє невідомих ОСОБА_3 осіб, одна із яких жінка та інший чоловік, який тримав у руках мобільний телефон та знімав на відео дані події. Крім цього ОСОБА_3 додала, що подальші дії ІІриходцевої 3.І були агресивними, а саме остання штовхнула в область грудей ОСОБА_3 , яка упала на диван та відчула різкий фізичний біль в області грудної клітки (оскільки у ОСОБА_3 , стоїть стимулятор,який підтримує ритм серця). Також, із показів ОСОБА_3 було встановлено, що ОСОБА_6 забрала свого сина ОСОБА_10 та направилась на автомобілі у невідомому напрямку. Надалі, під час досудового розслідування кримінального провадження, з метою об`єктивної правової оцінки вищеописаних подій, підтвердження чи спростування їх, було проведено допит свідків даного конфлікту, а саме ОСОБА_13 , 1987 р.н., яка повідомила, що була присутня 24.10.2019 року у с. Новосілка Підволочиського району, під час конфлікту ОСОБА_14 із ОСОБА_7 та ОСОБА_3 , причиною якого стало те, що ОСОБА_6 хотіла забрати свого малолітнього сина ОСОБА_9 , а в свою чергу ОСОБА_7 спільно із ОСОБА_3 перешкоджали їй у цьому. Окрім того, ОСОБА_13 додала, що під час даного конфлікту будь-яких ударів чи поштовхів ОСОБА_3 ніхто не наносив;

ОСОБА_15 , 1991 р.н. повідомив, що 24.10.2019 року вій перебував у с Новосілка Підволочиського району Тернопільської області, оскільки його попросила ОСОБА_12 поїхати разом із нею, щоб забрати її малолітнього сина ОСОБА_9 . Також ОСОБА_15 додав, що у ОСОБА_14 із ОСОБА_7 та жінкою похилого віку (анкетні дані йому не відомі) відбувся словесний конфлікт, причиною якого було те, що ОСОБА_16 не віддавали її малолітнього сина ОСОБА_9 . Як повідомив ОСОБА_15 , під час даного конфлікту ОСОБА_12 не спричиняла та не наносила будь- які удари чи поштовхи жінці похилого віку;

ОСОБА_17 , 1986 р.н., повідомила, що вона бачила вищевказаний конфлікт, що мав місце 24.10.2019 року між ОСОБА_18 з однієї сторони та ОСОБА_7 та ОСОБА_3 з іншої, у с. Новосілка Підволочиського району Тернопільської області, однак ОСОБА_12 не наносила будь-яких ударів чи поштовхів ОСОБА_3 та ОСОБА_7 , лише оборонялася;

Надалі, було опитано ОСОБА_19 , на яку вказує потерпіла ОСОБА_3 , що саме вона штовхнула її в область грудей, від чого ОСОБА_3 відчула фізичний біль в області грудної клітки, а саме ОСОБА_6 , 1990 р.н., повідомила, що справді між нею з однієї сторони та ОСОБА_7 і ОСОБА_3 - з іншої, 24.10.2019 року виник конфлікт, у зв`язку з тим, що ОСОБА_7 спільно із ОСОБА_3 перешкоджали у тому, щоб ОСОБА_12 забрала свого малолітнього сина - ОСОБА_9 у садочок. Під час конфлікту ОСОБА_7 зловила за куртку ОСОБА_19 та потягла до себе, шарпала та нанесла два удари в область живота, в результаті чого ОСОБА_12 відчула фізичний біль та отримала тілесні ушкодження. В подальшому ОСОБА_12 вийшла із приміщення літньої кухні. Крім цього ОСОБА_12 повідомила, що умисно вона не наносила ударів чи поштовхів ОСОБА_3 та всі дії були спрямовані лише на те, щоб забрати свого сина.

Отже, в ході досудового розслідування кримінального провадження, не встановлено показів свідків, підтверджуючих умисне спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_3 , а навпаки свідки вказаної події дають покази, що дії ОСОБА_14 були спрямовані лише на те, щоб забрати свого малолітнього сина ОСОБА_9 , а тому, а також за обставин вказаних вище, встановлено відсутність складу кримінального правопорушення Крім того, зважаючи на те, що в даному кримінальному провадженні жодній особі не повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення та те, що в ході досудового розслідування не встановлено показів свідків підтверджуючих умисне спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_3 , кримінальне провадження №0000256 від 24 жовтня 2019 по факту умисного завдання фізичного болю ОСОБА_3 , 1941 р.н., жительці с. Новосілка Підволочиського району Тернопільської області за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України на підстав п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України - закрито.

Відповідно до ст.2КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура. Таким чином, діяльність слідчого у конкретному кримінальному провадженні повинна бути спрямована на збирання (формування), перевірку й оцінку доказів, а також висуненню ними на підставі необхідної та достатньої сукупності доказів певних правових тез із відповідним обґрунтуванням у процесуальних рішеннях по кримінальному провадженню.
Згідно ч.1 ст.9КПК України під час кримінального провадження службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу,міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Ст.55 Конституції України гарантує кожному право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. В офіційному тлумаченні ч.2 ст.55 Конституції України, викладеному в рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011, зазначено, що реалізація конституційного права на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб забезпечується в порядку, визначеному процесуальним порядком.
Згідно ч. 5 ст. 40 КПК України слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого.
Закриття кримінального провадження відповідно до положень Глави 24 КПК України є формою закінчення досудового розслідування, яке здійснюється в силу наявності обставин, що виключають кримінальне провадження, або при наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності.
Прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після проведення всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження і оцінки слідчим, прокурором показань, речей і документів, які стосуються цього провадження у їх сукупності.
З метою виконання завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК України, прийняттю слідчим рішення про закриття кримінального провадження має передувати вжиття ним всіх можливих заходів в порядку, передбаченому КПК України, для з`ясування обставин, які мають значення для кримінального провадження.
Змістом досудового розслідування є діяльність слідчого, спрямована на збирання, дослідження, оцінку, перевірку і використання доказів, попередження, запобігання та розкриття злочинів, встановлення об`єктивної істини, забезпечення правильного застосування закону, охорону прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб.
Основним засобам збирання доказів, а отже - основним засобом всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, досягнення його завдань, є проведення слідчих дій.
Відповідно до ч. 1-2 та 6 ст. 223 КПК України слідчими (розшуковими) є дії, спрямовані на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні. Підставами для їх проведення є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети.
Доказуванню у кримінальному провадженні згідно із ч. 1 ст. 91 КПК України підлягають, зокрема, подія кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення. Процесуальними джерелами доказів відповідно до ч. 2 ст. 84 КПК України є показання, речові докази, документи та висновки експертів.
Відповідно до ч. 2 ст. 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Статтею 11 КК України визначено, що злочином є передбачене кримінальним кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія чи бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину.

Чинним Кримінальним кодексом України визначено, які саме діяння є злочинами, в чому полягає об`єктивна та суб`єктивна сторона того чи іншого злочину, кваліфікуючі ознаки та інше.

Саме слідчий та прокурор, як спеціальні суб`єкти кримінального провадження, надають оцінку заявам та повідомленням, встановлюють чи містить заява відомості про скоєння кримінального правопорушення, і лише після цього приймають рішення про необхідність проведення досудового слідства.
Згідно ст.284ч.1п.2КПК України - кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.
Згідно з п.3 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні заявником, потерпілим, його представником чи законним представником можуть бути оскаржені рішення слідчого про закриття кримінального провадження.
Так, слідчим в ході проведення досудового розслідування не досліджено всіх обставин кримінального провадження, не надано їм належної правової оцінки: внаслідок чого не було встановлено складу кримінального правопорушення.
Також не було проведення ряд інших слідчих (розшукових) дій в даному кримінальному провадженні, які є необхідними для встановлення істини у даному кримінальному провадженні, що суперечить дієвості проведеного досудового розслідування
Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях неодноразово зазначав, що державні органи завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати, що трапилось, і не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень (рішення у справі «Ассенов та інші проти Болгарії» (Assenov and Others v. Bulgaria), пп. 103 et seq.).
Крім того, вони повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для забезпечення збирання доказів, що стосуються події, включаючи, серед іншого, покази свідків та висновки судових експертиз (рішення у справах «Танрікулу проти Туреччини» (Tanrikulu v. Turkey) [ВП], заява № 23763/94, пп. 104 et seq., ECHR 1999-IV, та «Гюль проти Туреччини» (Gul v. Turkey), заява № 22676/93, п. 89, від 14 грудня 2000 року).
З аналізу вище зазначених норм чинного законодавства, враховуючи неявку слідчого СВ Підволочиського ВП ГУНП в Тернопільській області до суду та ненадання матеріалів кримінального провадження, що могли б спростувати твердження скаржника, слідчий суддя приходить до висновку про неповне та всебічне здійснення органом досудового розслідування матеріалів вказаного кримінального провадження, передчасні та необґрунтовані висновки слідчого в ході розслідування.

Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України слідчий суддя здійснює у порядку, передбаченому КПК України, судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Проаналізувавши наведене у сукупності, слідчий суддя прийшов до висновку що постанова слідчого СВ Підволочиського ВП Головного управління Національної поліції в Тернопільській області від 27 грудня 2019 року про закриття кримінального провадження за №0000256 від 24 жовтня 2019 року винесена з порушеннями норм закону, належно не вмотивована, а тому вона підлягає до скасування.

Керуючись ст. ст. 284, 303, 304, 307 КПК України, слідчий суддя,
ПОСТАНОВИВ:
Скаргу ОСОБА_3 , від імені та в інтересах якої діє адвокат ОСОБА_4 , на постанову слідчого СВ Підволочиського ВП ГУНП в Тернопільській області від 27 грудня 2019 року про закриття кримінального провадження за №0000256 від 24 жовтня 2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 126 КК України - задовольнити.

Постанову слідчого СВ Підволочиського ВП Головного управління Національної поліції в Тернопільській області ОСОБА_3 на постанову слідчого СВ Підволочиського ВП ГУНП в Тернопільській області від 27 грудня 2019 року про закриття кримінального провадження за №0000256 від 24 жовтня 2019 року - скасувати.

Кримінальне провадження за №0000256 від 24 жовтня 2019 року повернути до СВ Підволочиського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя підпис
Згідно з оригіналом:
Слідчий суддя ОСОБА_1