КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
------------------------------------------------------------------------------------------------
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2020 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:
суддів ОСОБА_1 ,
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23.10.2019 року,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23.10.2019 року міру запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою продовжено по 21.12.2019 року включно.
Своє рішення суд першої інстанції обґрунтував тим, що обвинуваченому інкриміновано вчинення ряду злочинів, у тому числі злочин, передбачений ч.1 ст. 115 КК України, який відноситься до особливо тяжкого злочину згідно з положеннями ст. 12 КК України. Також враховано особу обвинуваченого, який не одружений, утриманців не має. Ризики та обставини відповідно до ст.ст.177,178 КПК України, які враховував суд при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшилися, а тому жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам протиправної поведінки останнього.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу про продовження строку тримання під вартою, постановити нову ухвалу, якою обрати йому запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, обвинувачений посилається на те, що оскаржувана ухвала суду є незаконною і необґрунтованою, оскільки рішення прийнято без з`ясування всіх обставин справи. Зокрема вказує, що сторона обвинувачення не надала доказів наявності ризиків, визначених ст.177 КПК України, а суд у своїй ухвалі також не навів жодних конкретних доводів щодо їх наявності і неможливості застосування запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою. При цьому поза увагою суду залишились дані, що характеризують його особу.

В судове засідання апеляційного суду захисник ОСОБА_7 не з`явився повторно, хоча про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомив.
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників провадження, перевіривши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000, рішення «Летельє проти Франції» від 26.06.1991).

Розглядаючи питання про продовження строку тримання під вартою, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.
Приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд дійшов висновку, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Такожсудом першої інстанції враховано тяжкість пред`явленого обвинувачення у вчиненні злочину, який є особливо тяжким.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.
Отже, на думку колегії суддів, судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Доводи апеляційної скарги про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними.
З огляду на викладене колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду, ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, підстав для її зміни або скасування немає.
Керуючись ст.ст. 177-178, 199, 331,404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23.10.2019 року міру запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою продовжено по 21.12.2019 року включно, без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3