Справа №636/1085/16-к
Провадження №1-кп/636/113/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 квітня 2020 року м. Чугуїв
Чугуївський міський суд Харківської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю прокурорів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , потерпілих: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , секретаря судового засідання ОСОБА_8 , розглянувши у судовому засіданні в залі суду об`єднані кримінальні провадження, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001578 від 29.10.2018 року та за №0000418 від 06.03.2016 року, за обвинувальними актами відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків, росіянина, громадянина України, із базовою загальною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше судимого:

1) 25.11.2011 року Чугуївським міським судом Харківської області за ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки;

2) 18.01.2016 року Чугуївським міським судом Харківської області за ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки, 09.09.2016 року звільнення від покарання з іспитовим строком Чугуївським міським судом Харківської області скасовано та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки;

3) 02.06.2017 року Чугуївським міським судом Харківської області за ч. 3 ст. 185 КК України, ст. 71 КК України до позбавлення волі строком на 6 років (зазначений вирок суду ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Харківської області 14.12.2017 року скасовано: вирок в частині засудження ОСОБА_5 в частині засудження за епізодом від 06.03.2016 року скасовано, виділено в окреме провадження та призначено новий судовий розгляд в суді першої інстанції, цей же вирок в частині засудження ОСОБА_5 за епізодом від 01.06.2016 року змінено, пом`якшивши призначене покарання остаточне покарання за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України 3 роки 1 місяць позбавлення волі; 26.10.2018 року звільнений з ДУ «Харківська виправна колонія №43» після відбуття покарання, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який на цей час знаходиться у ДУ «Харківській слідчий ізолятор» за адресою: м. Харків, вул. Полтавський шлях, буд. 99, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
1. Так 06.03.2016 року ОСОБА_5 , перебуваючи поблизу будинку АДРЕСА_1 , реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, керуючись корисливим мотивом, з метою незаконного збагачення за рахунок інших осіб, діючи умисно, таємно, повторно, протиправно, переконавшись у тому, що за його діями не спостерігають сторонні особи через паркан проник до території вказаного будинку де підійшовши до сараю, шляхом ривку зірвав замок та проник до сховища, звідки викрав 15 (п`ятнадцять) індокачок породи «Мускусні», загальною вагою 30 кг., які знаходились в приміщенні сараю, після чого, обернувши викрадене майно на свою користь, з місця вчинення злочину зник, чим завдав ОСОБА_7 згідно висновку судово-товарознавчої експертизи за №2735 від 17.03.2016 року матеріальних збитків на загальну суму 2 100 гривень.

Вказані дії ОСОБА_5 кваліфіковані за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у сховище, вчинене повторно.

2. Крім того 27.10.2018 близько 18.00 години, більш точний час в ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим, ОСОБА_5 , проходячи біля домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_6 , реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, керуючись корисливим мотивом, з метою незаконного збагачення за рахунок інших осіб, діючи умисно, таємно, повторно, протиправно, переконавшись у тому, що за його діями не спостерігають сторонні особи, проник на територію зазначеного домоволодіння зі сторони присадибної ділянки, після чого рукою розбивши скло віконної рами в будинку, через вікно проник всередину та виявив і незаконно заволодів цифровим DVD -Т/2 HDTV приймачем з підтримкою USB-WiFi адаптерів Т2 HDSEIntemet із оригінальним зарядним пристроєм до нього, вартість якого відповідно до висновку судово - товарознавчої експертизи за №3062/18 від 13.11.2018 року складає 353 гривень 08 копійок. Після чого помістивши викрадене майно до полімерного пакету, який знайшов у будинку, залишив місце скоєння злочину, розпорядившись таким чином викраденим на власний розсуд, тим самим завдавши своїми умисними протиправними діями потерпілому ОСОБА_6 матеріальних збитків на зазначену вище суму.

Вказані дії ОСОБА_5 кваліфіковані за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у житло, вчинене повторно.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у скоєних злочинах, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України, спочатку визнав частково: так за другим епізодом - повністю, щиро розкаявся, підтвердив обставини вчинення ним цього кримінального правопорушення, зазначивши час, місце, спосіб його вчинення. Зокрема він пояснив, що дійсно, в жовтні 2018 року проник до домоволодіння потерпілого ОСОБА_6 та викрав цифровий DVD -Т/2 HDTV приймач з підтримкою USB-WiFi адаптерів Т2 HDSEIntemet із оригінальним зарядним пристроєм до нього. Що стосується першого епізоду провину категорично не визнав, посилаючись на те, що крадіжку індокачок у ОСОБА_7 не скоював. Потім, вже під час судових дебатів пояснив, що визнає провину повністю за двома епізодами та щиро кається.

Потерпілий ОСОБА_7 суду показав, що в 2016 році він дійсно займався вирощуванням індокачок за адресою: АДРЕСА_1 . Так, 06.03.2016 року він дізнався, що на сараї, де перебували його індокачки був зірваний замок та викрадена птиця, приблизно 15 штук. При цьому за двором домоволодіння були знайдені мішки з індокачками. Потерпілий повідомив суду, що сам ОСОБА_5 йому особисто сказав, що це він викрав його птицю.

Потерпілий ОСОБА_6 в суді показав, що в жовтні 2018 року, точну дату він не пам`ятає, разом з дружиною приїхав до свого будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та займався господарством. В цей же день ввечері поїхали додому і через деякий час йому зателефонувала сусідка та повідомила, що в будинку розбите скло. Потерпілий повернувся та побачив розбиту на вікні шибку, в будинку все було перевернуто, на підлозі сірники, продукти харчування, а цифровий DVD -Т/2 HDTV приймач з підтримкою USB-WiFi адаптерів Т2 HDSEIntemet із оригінальним зарядним пристроєм до нього пропали. Після виявленого ОСОБА_6 викликав поліцію. Потім цифровий приймач був знайдений та повернутий потерпілому на зберігання.

Допитана судом в якості свідка ОСОБА_9 пояснила в суді, що восени, приблизно три роки тому вона бачила обвинуваченого, який неодноразово гуляв по АДРЕСА_2 . Потім через деякий час приїхали працівники поліції та запросили свідка бути понятим. Свідок була присутня під час слідчого експерименту: обвинувачений без будь-якого фізичного чи психічного примусу показував та розказував як викрав у потерпілого ОСОБА_7 птицю.

Свідок ОСОБА_10 в суді показала, що приблизно два-три роки тому вона допомагала своєму сусіду ОСОБА_7 кормити птицю, яку він вирощував за адресою: АДРЕСА_1 . Так свідок ввечері зайшла до двору сусіда для того, щоб покормити індокачок та побачила у дворі 4 мішка з птицею. Відразу побігла додому за телефоном, подзвонила господарю та викликала працівників поліції. Коли повернулася до двору ОСОБА_7 , то побачила вже замість чотирьох, два мішки, крім того хтось повісив собаку, замок на сараї був зірваний. Працівники поліції встановили через якогось хлопця по імені ОСОБА_11 , що саме обвинувачений скоїв крадіжку птиці. ОСОБА_5 добровільно розказав та показав як він це скоїв. Інші два мішки, що пропали з двору потерпілого знайшли за огорожею в кущах, приблизно в 30 метрах.

Протоколом огляду місця події від 06.03.2016 року підтверджується факт огляду домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Так на території двору вказаної нерухомості розташований сарай, навісний замок на дверях якого відсутній. В сараї виявлено 10 качок.

Згідно протоколу добровільної видачі від 06.03.2016 року потерпілим ОСОБА_7 добровільно видано працівникам поліції 15 качок. Акт зваження від 06.03.2016 року свідчить про те, що вага 15 качок становить 30 кг. Вказані 15 качок, добровільно видані потерпілим, були оглянуті 06.03.2016 року, сфотографовані та визнані речовими доказами, передані на збереження потерпілому.

Відповідно до висновку судово-товарознавчої експертизи за №2735 від 17.03.2016 року ринкова вартість домашньої птиці, ІНФОРМАЦІЯ_2 , вагою 2 кг у кількості 15 штук, станом на 06.03.2016 року склала 2 100 гривень.
Протоколом огляду місця події від 28.10.2018 року підтверджується факт огляду домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Так під час огляду виявлений факт відсутності скла віконної рами в будинку, в одній з кімнат знаходиться телевізор, що був підключений до цифрового DVD -Т/2 HDTV приймача з підтримкою USB-WiFi адаптерів Т2 HDSEIntemet із оригінальним зарядним пристроєм до нього. Станом на момент огляду будинку вказаний цифровий приймав відсутній.

Зі змісту протоколу огляду місця події будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , від 28.10.2018 року, слідує, що ОСОБА_12 добровільно видала працівникам поліції цифровий DVD -Т/2 HDTV приймач з підтримкою USB-WiFi адаптерів Т2 HDSEIntemet із оригінальним зарядним пристроєм до нього, який їй приніс обвинувачений.

Цифровий DVD -Т/2 HDTV приймач з підтримкою USB-WiFi адаптерів Т2 HDSEIntemet із оригінальним зарядним пристроєм до нього 01.11.2018 року оглянутий слідчим Чугуївського ВП ГУНП в Харківській області, про що складений протокол огляду предметів.

Постановою від 01.11.2018 року вказаний цифровий приймач визнаний речовим доказом та переданий на зберігання потерпілому.

Відповідно до висновку судово-товарознавчої експертизи №3062/18 від 13.11.2018 року середня ринкова вартість цифрового DVD -Т/2 HDTV приймача з підтримкою USB-WiFi адаптерів Т2 HDSEIntemet із оригінальним зарядним пристроєм до нього на період часу з 27.10.2018 року до 28.10.2018 року становила 353 гривні 08 копійок.
Протоколом проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_5 від 27.11.2018 року, підтверджується час, місце та спосіб скоєння кримінального правопорушення. Обвинувачений в присутності понятих: ОСОБА_13 та ОСОБА_9 детально показав та пояснив яким чином 27.10.2018 року він викрав цифровий приймач з домоволодіння АДРЕСА_1 . При цьому жодних зауважень від учасників експерименту не надходило.
Розглядаючи вимоги захисника обвинуваченого щодо визнання недопустимим доказом протоколу проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_5 від 22.03.2016 року з підстав відсутності відеозапису, суд приходить до наступного:

Статтею 86 КПК України визначено, що доказ визнається допустимим, якщо його отримано у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використано при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Згідно вимог ст. 240 КПК України, з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань.

Частина 2 цієї статті вказує на те, що під час проведення слідчого експерименту може проводитися в тому числі і звуко- чи відеозапис, які додаються до протоколу.

Про проведення слідчого ескперименту слідчий, прокурор складає протокол згідно з вимогами цього Кодексу. Крім того, у протоколі докладно викладаються умови і результати слідчого експерименту, зазначено в ч. 6 ст. 240 КПК України.

Статтею 104 КПК України передбачені вимоги щодо форми та змісту протоколу. Так, у випадках, передбачених цим Кодексом, хід і результати проведення процесуальної дії фіксуються у протоколі. У випадку фіксування процесуальної дії під час досудового розслідування за допомогою технічних засобів про це зазначається у протоколі.

Відповідно до вимог статті 105 КПК України особою, яка проводила процесуальну дію, до протоколу долучаються додатки. При цьому додатками до протоколу можуть бути в тому числі і відеозапис процесуальної дії. Додатки до протоколів повинні бути належним чином виготовлені, упаковані з метою надійного збереження, а також засвідчені підписами слідчого, прокурора, спеціаліста, інших осіб, які брали участь у виготовленні та/або вилученні таких додатків.

Рішення про фіксацію процесуальної дії за допомогою технічних засобів під час досудового розслідування приймає особа, яка проводить відповідну процесуальну дію. За клопотанням учасників процесуальної дії застосування технічних засобів фіксування є обов`язковим, передбачено ст. 107 КПК України.

Частина 6 цієї статті наголошує, що незастосування технічних засобів фіксування кримінального провадження у випадках, якщо воно є обов`язковим, тягне за собою недійсність відповідної процесуальної дії та отриманих внаслідок її вчинення результатів, за винятком випадків, якщо сторони не заперечують проти визнання такої дії та результатів її здійснення чинними.

Зі змісту протоколу проведення слідчого експерименту від 22.03.2019 року слідує, що він проводився старшим слідчим СВ Чугуївського РВ ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_14 , за участю потерпілого ОСОБА_15 , підозрюваного ОСОБА_5 , понятих: ОСОБА_10 , ОСОБА_9 . Зазначений протокол містить в собі відомості про місце, час проведення вказаної процесуальної дії, особу, яка її проводить та всіх осіб, що були присутні під час проведення слідчого експерименту. Жодної інформації про застосування технічних засобів фіксації, характеристики технічних засобів фіксації та носіїв інформації, які застосовувалися при проведенні вказаної слідчої дії не має. В описовій частині міститься інформація згідно якої ОСОБА_5 в присутності понятих: ОСОБА_10 та ОСОБА_9 детально показав та пояснив яким чином 06.03.2016 року він викрав домашню птицю з домоволодіння АДРЕСА_1 . Вказаний протокол підписаний всіма учасниками процесуальної дії, жодних зауважень від учасників експерименту не надходило.
В той же час додатком до вказаного протоколу старшим слідчим СВ Чугуївського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_14 долучено конверт в якому повинен знаходитися CD диск з відеозаписом слідчого експерименту за участі ОСОБА_5 від 22.03.2016 року. Зазначений додаток засвідчений лише підписом слідчого. Конверт не містить в собі CD диску з відеозаписом слідчого експерименту.

На запит суду, в.о. керівника місцевої прокуратури Харківської області від 25.11.2019 року за №04-36-2586-16 надано відповідь зі змісту якої слідує, що в рамках проведення досудового розслідування кримінального провадження за №0000418, внесеного до ЄРДР 06.03.2016 року проведено слідчий експеримент за участю підозрюваного ОСОБА_5 під час якого здійснювалася відеофіксація. Результати вказаної слідчої дії було зафіксовано у протоколі, до якого додано диск з відеозаписом слідчого експерименту, які містилися в матеріалах кримінального провадження. 04.11.2016 року матеріали кримінального провадження в повному обсязі долучені до обвинувального акту. Резервна копія вищевказаного відеозапису не була зроблена і на даний час надати суду диск з відеозаписом слідчого експерименту не має можливості.

Таким чином судом встановлено, що з метою перевірки і уточнення відомостей, що мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, старшим слідчим СВ Чугуївського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_14 був проведений слідчий експеримент за участю підозрюваного ОСОБА_5 . При цьому, незважаючи на відсутність в самому протоколі посилання на застосування технічних засобів фіксації, характеристики технічних засобів фіксації та носіїв інформації, що застосовувалися при проведенні вказаної слідчої дії, під час проведення слідчого експерименту проводився відеозапис, але додаток до протоколу у виді CD диску з відеозаписом слідчого експерименту в матеріалах кримінального провадження відсутній.

Зазначене на думку суду тягне за собою недійсність вказаної слідчої дії та отриманих внаслідок її вчинення результатів в розумінні ст. 87, 104, 105 та 107 КПК України.

В той же час досліджені судом докази, а саме покази: потерпілого ОСОБА_15 , який повідомив суду, що сам ОСОБА_5 йому особисто сказав, що це він викрав його птицю, свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , які стверджували, що були присутні під час слідчої дії, коли ОСОБА_5 без будь-якого примусу, добровільно розказав та показав як здійснив крадіжку домашньої птиці потерпілого ОСОБА_15 , протокол огляду місця події від 06.03.2016 року та висновок експерта вказують на те, що вина обвинуваченого у вчиненні ним 06.03.2016 року інкримінованого злочину доведена.

Крім того, у судовому засіданні доказів на підтвердження факту надання потерпілими та свідками неправдивих показань, встановлено не було, як і не встановлено даних, які могли б свідчити про штучне створення слідчими органами доказів винуватості обвинуваченого у вчиненні крадіжки індокачок у потерпілого ОСОБА_15 .

Досліджені судом вище приведені протоколи слідчих дій та документи, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин даного кримінального провадження, не викликають сумнівів у їх достовірності, підстав для виключення їх з числа доказів не має.
Доводи обвинуваченого про те, що докази у кримінальному провадженні за першим епізодом сфальсифіковані працівниками поліції, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду та стороною захисту не доведені. Зі скаргами на «неправомірні», на думку обвинуваченого, дії працівників поліції, він не звертався, тому, суд вважає твердження обвинуваченого неспроможними та висловленими з метою уникнути відповідальності за скоєний злочин.
Із роз`яснень, викладених в п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», вбачається, що визнання особи винуватою у вчиненні злочину може мати місце лише за умови доведеності її вини.

Таким чином, оцінюючи досліджені судом докази за обома епізодами, що інкримінуються обвинуваченому, суд приходить висновку, що всі вони належні, оскільки підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у цих кримінальних провадженнях; допустимі, тому що отримані в порядку встановленому КПК України, достовірні, оскільки фактичні дані отримані з цих доказів, не спростовані жодним іншим доказом, крім того в сукупності та взаємозв`язку не містять суперечностей, доповнюють один одного і дають можливість суду прийти однозначного висновку про те, що вина обвинуваченого у вчинені інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях доведена в повному обсязі і знайшла своє підтвердження у судовому засіданні.

Аналізуючи зібрані по справі докази, суд вважає, що дії ОСОБА_5 слід кваліфікувати:

- по першому епізоду за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у сховище, вчинене повторно;

- по другому епізоду - за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у житло, вчинене повторно.

Судом достовірно встановлено, що обвинувачений 06.03.2016 року проник до сховища шляхом зриву замка на сараї, розташованого на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_7 , звідки викрав 15 індикачок породи «Мускусні», загальною вагою 30 кг, а також 27.10.2018 року проник на територію домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 зі сторони присадибної ділянки, потім розбив скло віконної рами в будинку та через вікно проник всередину і заволодів цифровим приймачем, що належить потерпілому ОСОБА_6 .
Зазначене об`єктивно підтверджується показами потерпілих та свідків, протоколами огляду місця події, огляду предметів, протоколом проведення слідчого експерименту, висновками судових експертиз та іншими доказами, що містяться в матеріалах справи та були досліджені судом під час розгляду справи.

Суд не бачить підстав для іншої кваліфікації, оскільки вона повністю підтверджується зібраними доказами, не вірити яким у суду не має підстав, а тому ОСОБА_5 повинен нести кримінальну відповідальність за скоєння кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, оцінюючи докази по кримінальному провадженню на відповідність їх вимогам КПК України, судом враховується практика Європейського суду з прав людини, яка вказує на необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України»).

Суд критично ставиться до показів обвинуваченого, даних в суді про те, що він не викрадав домашню птицю у потерпілого ОСОБА_7 і вважає, що вони надані ОСОБА_5 з метою зменшити його активну роль у вчиненні кримінальних правопорушень, що йому інкримінуються та пом`якшити відповідальність, оскільки ці покази не узгоджуються з іншими дослідженими доказами по цьому кримінальному провадженню, зокрема показами потерпілого, свідків та письмовими доказами.

Відповідно до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» - доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та допустимих відомостях, визнаних доказами, або відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, критерієм доведення винуватості особи у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення є те, що саме прокурор має довести вину обвинуваченого поза межами розумного сумніву, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд має бути переконаний поза межами розумного сумніву, що кожен із суттєвих елементів інкримінованого особі кримінального правопорушення є доведеним (справа Дж. Мюрей проти Сполученого Королівства).

З урахуванням викладеного, розглянувши об`єднані кримінальні провадження в межах висунутого обвинувачення, дотримуючись принципу змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, принципу диспозитивності, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_5 «поза розумним сумнівом» знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду цих кримінальних проваджень.

Під час розгляду зазначених кримінальних проваджень судом обвинувачений заявляв, що відносно нього співробітниками Чугуївського ВП ГУНП в Харківській області застосовувалися недозволені методи слідства, а саме на нього вчинялися фізичний та психологічний вплив.

Ухвалами суду від 18.12.2019 року та від 13.02.2020 року було доручено ТУ ДБР організувати проведення перевірки та дослідження фактів щодо застосування співробітниками Чугуївського ВП ГУНП в Харківській області незаконних методів ведення досудового розслідування відносно ОСОБА_5 у кримінальному провадженні за №0000418 від 06.03.2016 року за ч. 3 ст. 185 КК України.

На виконання вказаної ухвали суду слідчим Другого СВ СУ ТУ ДБР, розташованого в м. Полтава, спрямована до суду постанова про закриття кримінального провадження, датована 23.03.2020 року, відповідно до якої слідчим ОСОБА_16 здійснювалося досудове розслідування у кримінальних провадженнях, внесених до ЄРДР 02.01.2020 року за ч. 2 ст. 365 КК України та 03.01.2020 року за ч. 2 ст. 365 КК України. Так, орган досудового розслідування прийшов до висновку, що під час досудового розслідування не здобуто та не встановлено даних, які б свідчили про вчинення з боку працівників Чугуївського ВП ГУНП України в Харківській області відносно ОСОБА_5 кримінального правопорушення, а відтак кримінальне провадження за №0000001 від 02.01.2020 року закрите на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діях працівників Чугуївського ВП ГУНП України в Харківській ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України.

Відповідно до ст. 66 КК України обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого є щире каяття. Відповідно до ст. 67 КК України обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, не встановлено.
При призначенні покарання ОСОБА_5 суд, згідно з вимогами ст. ст. 65 та 68 КК України, враховує характер та ступінь тяжкості вчинених злочинів, які згідно зі ст. 12 КК України є тяжкими злочинами, обставину, що пом`якшує покарання, дані про особу обвинуваченого, а саме те, що він неодружений, утриманців не має, має постійне місце проживання за яким характеризується посередньо, офіційно не працює, раніше судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, будучи 26.10.2018 року звільнений з ДУ «Харківська виправна колонія №43» після відбуття покарання, призначеного за вироком суду за ч. 3 ст. 185 КК України, наступного дня 27.10.2018 року знову вчиняє злочин, передбачений ч. 3 ст. 185 КК України, що в свою чергу свідчить про йогостійку злочинну, антисоціальну спрямованість, вперте небажання безповоротно відмовитися від злочинного способу життя і стати на шлях виправлення і перевиховання, а тому вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у межах санкції цієї статті.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, при сукупності злочинів суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

В той же час згідно вимог п. 20 Постанови ПВСУ за №7 від 24.10.2003 року з відповідними змінами «Про практику призначення судами кримінального покарання» передбачені законом правила призначення покарання за сукупністю злочинів застосовуються у випадках самостійної кваліфікації вчиненого як за різними статтями, так і за різними частинами однієї статті кримінального закону, якими передбачено відповідальність за окремі склади злочинів і які мають самостійні санкції. За цими ж правилами призначаються покарання і в разі вчинення особою діянь, частина яких кваліфікується як закінчений злочин, а решта як готування до злочину чи замах на нього.

За окремими епізодами злочинної діяльності або за окремими пунктами статті (частини статті) КК України, які не мають самостійної санкції, покарання не призначається.

Судом встановлено, що обвинувачений на підставі вироку Чугуївського міського суду Харківської області від 02.06.2017 року засуджений за ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 71 КК України до покарання у виді 6 років позбавлення волі, строк покарання обраховується з 08.08.2016 року обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відповідно до ухвали слідчого судді. На підставі ст. 72 КК України ОСОБА_5 зараховано в строк відбуття покарання, строк попереднього ув`язнення до ухвалення вироку, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, з 08.08.2016 року по 02.06.2017 рік.
Відповідно до ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Харківської області від 14.12.2017 року вирок Чугуївського міського суду Харківської області від 02.06.2017 року відносно ОСОБА_5 в частині засудження за епізодом від 06.03.2016 року скасовано, виділене в окреме провадження та призначено новий розгляд в суді першої інстанції, а цей вирок в частині засудження ОСОБА_5 за епізодом від 01.06.2016 року змінено, пом`якшивши призначене покарання за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України шляхом часткового складання остаточно призначене покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі. В решті вирок залишений без змін.
Також судом встановлено, що відповідно до ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 05.07.2018 року засудженому ОСОБА_5 у строк покарання призначеного за вироком Чугуївського міського суду Харківської області від 02.06.2017 року, що був змінений ухвалою апеляційного суду Харківської області від 14.12.2017 року, зараховано строк попереднього ув`язнення за період з 03.06.2017 року по 20.06.2017 рік включно, із розрахунку: один день попереднього ув`язнення дорівнює двом дням позбавлення волі. В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 щодо зарахування у строк відбуття покарання строку з 21.06.2017 року по 14.12.2017 рік відмовлено.
Виходячи з приписів кримінального закону правила призначення покарання, передбачені ч. 4 ст. 70 КК, застосовуються в разі, якщо після постановлення вироку у справі буде встановлено, що особа винна ще й в іншому злочині, вчиненому нею до постановлення попереднього вироку.

У такому випадку суд може при призначенні покарання за другим вироком як поглинути покарання за першим вироком, так і приєднати його повністю або частково, однак таким чином, щоб обраний захід примусу не перевищував максимального покарання, встановленого статтею (частиною статті), за якою особу засуджено, і водночас не був меншим строку покарання, визначеного за перший злочин.

При цьому суд зобов`язаний в остаточне, призначене за сукупністю злочинів, покарання зарахувати покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в ст. 72 цього Кодексу.

Таким чином, враховуючи вище приведене, відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, згідно якої особі, що скоїла злочин повинно бути призначено покарання необхідне та достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, суд вважає, що обвинуваченому необхідно обрати остаточне покарання із застосуванням ч. 4 ст. 70 та ст. 72 КК України у виді позбавлення волі, оскільки інші види покарання не будуть мати впливу на його виправлення, і саме в такому випадку буде досягнута передбачена ч. 2 ст. 50 КК України мета покарання у вигляді виправлення особи та попередження скоєння нових злочинів як обвинуваченим так і іншими особами. Призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого і є дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України.

Обвинувачений під час судових дебатів визнав провину за двома епізодами, що йому інкримінуються повністю та зазначив, що щиро кається і просив суд призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 та ст. 70 КК України.

Щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася. Визнання вини обвинуваченим ОСОБА_5 під час судових дебатів за епізодом від 06.03.2016 року, на думку суду не є свідченням його щирого каяття, так як на протязі тривалого часу він категорично заперечував свою причасність до крадіжки індокачок, посилаючись на те, що його змушували співробітники поліції визнавати провину та оговорювати себе, зазначав щодо психологічного та фізичного тиску з боку поліцейських, а після перевірки його доводів, шляхом доручення ТУ ДБР організувати проведення перевірки та дослідження фактів про застосування до обвинуваченого незаконних методів ведення досудового розслідування, та як наслідок винесення постанови про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю в діях працівників ВП ГУНП ознак кримінального правопорушення, заявив, що визнає провину та просить застосувати до нього ст. 69 КК України, це в свою чергу не може свідчити про його щире каяття та про каяття взагалі.

Розкаяння передбачає окрім визнання особою факту вчинення злочинних протиправних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в визнанні негативних наслідків злочину, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення, однак поведінка обвинуваченого після вчинення злочину, під час судового розгляду не свідчить про його щире відверте каяття та про осуд своєї поведінки.

Статтею 69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Таким чином, зі змісту вказаної статті випливає, що призначення покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин можливо, але лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і з урахуванням особи винного.

Суд врахувавши вище приведене, беручі до уваги особу винного (те, що він неодружений, не працює та не навчається, має судимість, будучи 26.10.2018 року звільненим з ДУ «Харківська виправна колонія №43» після відбуття покарання, призначеного за вироком Чугуївського міського суду Харківської області від 02.06.2017 року за ч. 3 ст. 185 КК України, що був змінений ухвалою апеляційного суду Харківської області від 14.12.2017 року, знову обвинувачується у вчиненні 27.10.2018 року кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України), мету й мотиви, якими він керувався при вчинення злочинів, що йому інкримінуються, його поведінку під час та після вчинення злочинних дій, відсутність кількох обставин, що пом`якшують його покарання ті істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину підстав для застосування ст. 69 КК України не вбачає.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. Таким чином, суд, керуючись ст. ст. 124, 368 КПК України, вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь держави витрати за проведення судово-товарознавчих експертиз за №2735 від 17.03.2016 року в сумі 440,50 грн. та за №3062/18 від 13.11.2018 року в сумі 300 грн.
Частина 5 ст. 72 КК України наголошує, що зарахування строку попереднього ув`язнення відбувається у кримінальному провадженні, в межах якого до особи було застосовано таке ув`язнення.
В рамках кримінального провадження за №0001578 від 29.10.2018 року за ч. 3 ст. 185 КК України за епізодом від 27.10.2018 року, ухвалою слідчого судді від 29.11.2018 року щодо обвинуваченого ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який потім неодноразово продовжувався, останній раз 13.02.2020 року на строк 60 днів, тобто по 12.04.2020 року. У зв`язку з призначенням обвинуваченому ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі, яке він повинен відбувати реально, суд вважає за необхідне продовжити йому дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

Крім того суд вважає за необхідне, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_5 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з моменту його затримання, тобто з 29.11.2018 року по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

В рамках кримінального провадження за №0000418 від 06.03.2016 року за ч. 3 ст. 185 КК України за епізодом від 06.03.2016 року, ухвалою від 29.03.2016 року ОСОБА_5 був застосований запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком до 22.05.2016 року.

Долю речових доказів по кримінальному провадженню суд вважає за необхідне визначити відповідно до ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368-371, 373, 374, 376 КПК України, суд,
УХВАЛИВ:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 та призначити йому покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за вироком Чугуївського міського суду від 02.06.2017 року, зміненого ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Харківської області від 14.12.2017 року, більш суворим, призначеним за цим вироком, остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі.

Згідно з вимогами ч. 4 ст. 70 та ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_5 у строк остаточно призначеного покарання за цим вироком, покарання, відбуте повністю за вироком Чугуївського міського суду від 02.06.2017 року, зміненого ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Харківської області від 14.12.2017 року, а саме 3 роки 1 місяць позбавлення волі.
Міру запобіжного заходу, обраного відносно ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою продовжити до набрання вироком законної сили.

Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_5 рахувати з дня його затримання, а саме з 29.11.2018 року. Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати ОСОБА_5 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з моменту обрання запобіжного заходу, тобто з 29.11.2018 року по день набрання вироком законної сили - із розрахунку: один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані з проведенням експертиз у розмірі 740,50 гривень.
Речові докази цифровий DVD -Т/2 HDTV приймач з підтримкою USB-WiFi адаптерів Т2 HDSEIntemet із оригінальним зарядним пристроєм до нього, що знаходиться на зберіганні у потерпілого ОСОБА_6 залишити в розпорядженні останнього; 15 індокачок, передані на зберігання потерпілому ОСОБА_15 залишити в розпорядженні останнього.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Копію вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні.
Головуюча -