ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 594/1395/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/49/20 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.2 ст.286 КК України
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2020 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду

в складі: головуючого судді - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора відділу прокуратури Тернопільської області ОСОБА_6 на вирок Борщівського районного суду Тернопільської області від 19 листопада 2019 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України і призначено покарання 5 (п`ять) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

На підставі ст.75 КК України засудженого ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням визначивши іспитовий строк 3 (три) роки.

На підставі ст.76 КК України зобов`язано засудженого ОСОБА_7 протягом іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Питання щодо судових витрат та речових доказів вирішено.

Згідно з вироком обвинувачений ОСОБА_7 19.09.2019 р. о 18 год. 30 хв. керував автомобілем HYUNDAI Accent, д.н.з. НОМЕР_1 , з технічними невідповідностями п.31.4.5. (є) ПДР України, оскільки відсутня одна гайка кріплення диска переднього лівого колеса, та перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, чим грубо порушив вимоги п. 2.9. (а) ПДР України, згідно яких водіям категорично заборонено керувати транспортними засобами у стані алкогольного сп`яніння та рухався з двома пасажирами автодорогою Т-20-02 сполученням «Тернопіль-Скалат-Жванець» зі сторони м. Жванець в бік м.Скалат в межах населеного пункту с.Гермаківка Борщівського району із швидкістю 80 км/год., чим перевищив максимально допустиму швидкість на вказаній ділянці дороги та порушив вимоги п. 12.4 ПДР України.

Під час керування автомобілем водій ОСОБА_7 , не був достатньо уважний та не стежив належно за дорожньою обстановкою, щоб своєчасно реагувати на її зміну, чим порушив вимоги пунктів 1.5 та 2.3 (б,д) ПДР України, які зобов`язували його своїми діями не створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю чи здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Проїжджаючи 142 км + 850 м вказаної автодороги, що в межах с. Гермаківка, Борщівського району, ОСОБА_7 , порушуючи вимоги п. 12.1. ПДР України не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним. В результаті проявленої неуважності та під впливом вживаних спиртних напоїв ОСОБА_7 , втратив контроль над керованістю автомобілем HYUNDAI Accent, д.н.з. НОМЕР_1 , та допустив виникнення його заносу в процесі якого виїхав праворуч за межі проїзної частини дороги та в`їхав в дерево правою частиною автомобіля. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримав тілесні ушкодження у вигляді масивної травми шиї з переломом 1-го шийного хребця, розривом зчленування хребта з черепом та спинного мозку, від яких помер на місці пригоди.

Порушення водієм ОСОБА_7 вимог п.п. 12.1 ПДР України перебуває у прямому причинному зв`язку із настанням даної дорожньо-транспортної пригоди та спричиненням смерті потерпілого ОСОБА_9 .

В апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи фактичні обставини справи і кваліфікацію дій обвинуваченого просить вирок Борщівського районного суду від 19.11.2019 року відносно ОСОБА_7 скасувати у зв`язку із невідповідністю призначеного судом покарання зі звільненням від його відбування ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Просить ухвалити новий вирок, яким визнати винним та засудити ОСОБА_7 , за ч.2. ст.286 КК України до 4 років позбавлення волі із позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки. Свої вимоги мотивує тим, що призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Стверджує, що призначаючи покарання обвинуваченому суд в достатній мірі не врахував ступінь тяжкості скоєного злочину і обставини його вчинення, а саме перебування останнього в стані алкогольного сп`яніння. Вважає, що ОСОБА_7 не зможе перевиховатись не відбувши призначене покарання, а встановлення іспитового строку за таких обставин не буде слугувати запобіганню новим злочинам.

В запереченні на апеляційну скаргу захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 просить вирок Борщівського районного суду Тернопільської області від 19 листопада 2019 року залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення. З наведенням відповідних мотивів стверджує про безпідставність та необґрунтованість доводів апеляційної скарги прокурора. Наголошує, що ОСОБА_7 вперше притягується до кримінальної відповідальності, злочин вчинив з необережності. визнав вину щиро розкаявся і відшкодував шкоду, позитивно характеризується. Вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано врахував думку потерпілого, який просив не позбавляти обвинуваченого волі.

В запереченні на апеляційну скаргу потерпілий ОСОБА_10 просить вирок Борщівського районного суду Тернопільської області від 19 листопада 2019 року залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення. Вважає, що його думка щодо призначеного покарання зі звільненням від його відбування має бути визначальною. Просить суд проводити апеляційний розгляд справи у його відсутності.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, доводи прокурора, який просив задовольнити подану апеляцію з наведених у ній підстав, обвинуваченого та його захисника, які просили залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржений вирок без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів з`ясувала наступне.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, у якому його визнано винуватим та кваліфікація його дій за ч.2 ст.286 КК України в апеляційній скарзі не оспорюється, а тому, з урахуванням вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, перевірці в ході апеляційного розгляду не підлягає.

Переглядаючи вирок суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги прокурора, тобто в частині призначеного ОСОБА_7 покарання зі звільненням від його відбування, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість доводів сторони обвинувачення.

Згідно вироку, суд першої інстанції визнав установленим, зокрема те, що ОСОБА_7 керував автомобілем в стані алкогольного сп`яніння і порушив п.12.1. Правил дорожнього руху, внаслідок чого відбулась ДТП і смерть ОСОБА_9 .

Відповідно до ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

У відповідності до загальних засад призначення покарання, визначених ст. 65 КК, особі, яка вчинила злочин, зокрема, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Як вбачається зі змісту вироку, призначаючи ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.286 КК України в межах, передбачених санкцією цієї статті з подальшим звільненням від відбування покарання з випробуванням, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, відомості про особу обвинуваченого, який по місцю проживання характеризується позитивно, на обліку в психіатричному і наркологічному кабінеті не перебуває, а також обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому, який розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину, відшкодував шкоду. Окрім того, суд також визнав доведеною обставину, що обтяжує покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, а тому прийшов до висновку про наявність підстав для призначення покарання ОСОБА_7 покарання згідно санкції ч.2 ст.286 КК України з позбавленням права керувати транспортними засобами.

Разом з тим, як слідує зі змісту вироку, при вирішенні питання про можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання суд першої інстанції не навів належних і достатніх мотивів свого рішення, а лише повторно врахував ті ж самі пом`якшуючі обставини і думку потерпілого та прийшов до висновку, що виправлення ОСОБА_7 можливе без ізоляції від суспільства.

В цій частині вирок не відповідає вимогам кримінального і кримінального процесуального закону.

Так, згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з положеннями ст.75 КК України та відповідно до роз`яснень, які містяться в абзаці 2 пункту 9 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 23 жовтня 2003 року із змінами та доповненнями, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення його від відбування покарання з випробуванням, належним чином мотивувавши прийняте рішення.

У відповідності до вимог ч.3 ст.374 КПК України, а також враховуючи роз`яснення, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», висновки з усіх питань, пов`язаних з призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку. Рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням також має бути належним чином мотивоване.

Звільняючи ОСОБА_7 від відбування покарання, суд першої інстанції повторно врахував пом`якшуючі обставини і думку потерпілого про призначення покарання не пов`язаного з реальним позбавленням волі.

Разом з тим, суд не врахував, що при вирішенні зазначеного питання він має належним чином дослідити й оцінити всі обставини, які мають значення для справи і при постановленні вироку суд першої інстанції не навів достатніх підстав з відповідним обґрунтуванням, з яких дійшов висновку про те, що в цьому випадку можливе застосування положень ст.75 КК України.

Своє рішення у цій частині суд першої інстанції обґрунтував узагальнено, не навівши конкретних обставин вчинення злочину і відомостей, які свідчать про можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання, не дав жодної оцінки даним про його особу і соціально значиму поведінку, не навів жодних якостей його особистості (вік, стан здоров`я, поведінка в побуті, у громадських місцях, наявність стягнень тощо), які би підтверджували такі висновки суду.

Також, застосовуючи положення ст.75 КК України, суд першої інстанції повною мірою не врахував, що ОСОБА_7 , керуючи транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, грубо порушив Правила дорожнього руху України, чим наражав оточуючих на небезпеку, легковажно розраховував на відвернення можливих суспільно-небезпечних наслідків від своїх неправомірних дій, а також тяжкі наслідки від вчиненого кримінального правопорушення, які полягають у смерті потерпілого.

На переконання колегії суддів, уникнення особою реального покарання за таких обставин є несправедливим і негативно вплине на сприйняття суспільством, зокрема іншими водіями, необхідності дотримуватися Правил дорожнього руху. Такий висновок узгоджується з позицією, висловленою у постанові Верховного Суду від 29 травня 2018 року у справі № 51-2658км18 (єдиний унікальний номер 484/3291/16-к).

Зазначене свідчить про те, що в цьому випадку покарання з випробуванням та без його реального відбування не досягне своєї мети, визначеної ст.50 КК України, - виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових злочинів, у зв`язку з чим колегія суддів вважає, що підстави для застосування ст.ст. 69, 75 КК України відсутні.

З урахуванням вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння і невідворотних наслідків у вигляді смерті потерпілого, колегія суддів приходить до висновку, що вирок в частині призначеного покарання зі звільненням від його відбування з випробуванням підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку.

Призначаючи покарання апеляційний суд враховує, що ОСОБА_7 вчинив необережний тяжкий злочин у сфері безпеки руху та експлуатації транспорту, від якого настала смерть однієї людини, а також як обставини, що пом`якшують покарання, - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування завданої шкоди, відомості про особу обвинуваченого, який молодого віку, раніше не судимий, не працював, має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно, не одружений, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває.

Враховуючи наведені обставини, а також встановлені в ході апеляційного розгляду відомості про працевлаштування обвинуваченого і думку потерпілого, який просить обвинуваченого суворо не карати, колегія суддів вважає за можливе призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах санкції ч.2 ст.286 КК України.

З урахуванням викладеного, колегія суддів частково погоджується з доводами прокурора та вважає, що покарання за ч.2 ст.286 КК України у вигляді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки, з його реальним відбуванням, буде відповідати меті, визначеній у ст.50 КК України та буде достатнім для виправлення засудженого і запобігання вчинення нових злочинів.

Аналізуючи доводи потерпілого, який в запереченнях на апеляційну скаргу просив суд вирок відносно ОСОБА_7 залишити без змін і вважає, що його думка має бути вирішальною, колегія суддів приходить до переконання про їх безпідставність, оскільки злочин, передбачений ч.2 ст.286 КК України, відноситься до категорії двооб`єктних злочинів, які одночасно посягають на приватні та публічні інтереси, а тому позиція потерпілого щодо покарання має бути врахована в сукупності з іншими обставинами.

За таких обставин апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення частково, а вирок суду першої інстанції - скасуванню в частині призначеного покарання з постановленням нового вироку апеляційним судом.

Згідно матеріалів кримінального провадження під час досудового розслідування ОСОБА_7 був затриманий 19 вересня 2019 року і перебував під вартою до 15 листопада 2019 року включно. Відповідно до ч.5 ст. 72 КК України цей період підлягає зарахуванню у строк відбування покарання.

З урахуванням наведеного та керуючись ст.ст.405-420 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИла:

Апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Тернопільської області ОСОБА_6 на вирок Борщівського районного суду Тернопільської області від 19 листопада 2019 року задовольнити частково.

Вирок Борщівського районного суду від 19.11.2019 року відносно ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК України скасувати в частині призначення покарання.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.2. ст.286 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі із позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки.

Строк відбування покарання обчислювати з дня звернення вироку до виконання.

Зарахувати ОСОБА_7 у строк відбування покарання за цим вироком період його попереднього ув`язнення з 19 вересня 2019 року по 15 листопада 2019 року, включно.

В решті вирок Борщівського районного суду від 19.11.2019 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Вирок апеляційного суду може бути оскаржено шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи