справа № 166/1451/19
провадження № 1-кп/166/25/20
УХВАЛА

31 січня 2020 року смт.Ратне
Ратнівський районний суд Волинської області в складі головуючого - судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження №0000059 про обвинувачення ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.ч.2, 3 ст.332 КК України,
встановив:
Ухвалою Ратнівського районного суду Волинської області від 06 грудня 2019 року у даному кримінальному провадженні призначено підготовче судове засідання.
Прокурор у підготовчому судовому засіданні просила призначити обвинувальний акт до судового розгляду.
Прокурор заявила клопотання про обрання щодо обвинувачених запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, яке мотивує тим, що відносно кожного обвинуваченого наявні, на її думку, ризики, передбачені у п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст.177 КПК України, зокрема це можливість переховуватись від органів досудового розслідування та суду, про що свідчить тяжкість покарання у вигляді реального позбавлення волі, яке загрожує обвинуваченим у разі визнання винними у вчиненні злочинів, проживання в прикордонній смузі з Республікою Білорусь, відсутність протягом тривалого часу офіційного джерела доходів на території України.
Захисники і обвинувачені проти призначення обвинувального акта до судового розгляду та задоволення клопотання про обрання запобіжного заходу заперечили. Свої заперечення щодо клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу мотивують недоведеністю прокурором жодного ризику, на які остання посилається. Пояснили, що обвинувачені з`являлися на усі виклики слідчого та прокурора, досудовому розслідуванню не перешкоджали.
Захисник ОСОБА_7 у даному судовому засіданні звернулася до суду із скаргою про істотне порушення конституційних прав та свобод ОСОБА_4 в кримінальному провадженні №0000059 від 07.04.2016 року.

Скаргу обґрунтовує тим, що в ході досудового розслідування слідчими були істотно порушені конституційні права ОСОБА_4 , зокрема, право на захист, оскільки останній неодноразово допитувався в якості свідка і лише в подальшому, а саме 28.08.2019 року йому було повідомлено про підозру.

Вважає, що в даному випадку було порушено права та свободи людини, а саме збирання інформації про особу без належних на те підстав, що виразилось в допиті в якості свідка, який в подальшому був визнаний підозрюваним в кримінальному провадженні.

Звернула увагу на те, що фактично за 15 днів після оголошення повідомлення про підозру ОСОБА_4 було завершено досудове розслідування та при цьому позбавлено його права та можливості збирати, подавати докази в кримінальному провадженні щодо своєї невинуватості, оскільки строк є надто малим, враховуючи, що кримінальне провадження зареєстроване в ЄРДР в 2016 році та тривало понад 3 роки.

Крім того, вказала, що 20 листопада 2019 року було подано клопотання про допит ОСОБА_4 у вказаному кримінальному провадженні та клопотання про допит свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 за участю ОСОБА_4 , оскільки вказані свідки хоча і були допитані в ході досудового розслідування в порядку ст.225 КПК України, проте без участі ОСОБА_4 Постановами прокурора ОСОБА_12 від 22.11.2019 року відмовлено в задоволенні клопотань.

Таким чином, захисник ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_7 вважає, що було порушено право її підзахисного на захист та право на перехресний допит.

Враховуючи вищевикладене, просить визнати істотним порушенням конституційних прав ОСОБА_4 в кримінальному провадженні та протиправними постанови прокурора в кримінальному провадженні ОСОБА_12 від 22.11.2019 року щодо відмови в задоволенні клопотань щодо допиту ОСОБА_4 та свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 за участю ОСОБА_4 .

Обвинувачений ОСОБА_4 та інші захисники підтримали скаргу із зазначених у ній підстав.

Прокурор думки щодо скарги не висловила.

Відповідно до ст.87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
Частинами 2 і 3 ст.87 КПК України передбачено діяння, які суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема недопустимими є докази, що були отримані внаслідок порушення права особи на захист; отримані після початку кримінального провадження шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених цим Кодексом, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень. Саме на згадані обставини, як підстави для визнання доказів недопустимими, вказував захисник у скарзі.
Згідно із ч.4 ст.87 КПК України докази, передбачені цією статтею, повинні визнаватися судом недопустимими під час будь-якого судового розгляду, крім розгляду, якщо вирішується питання про відповідальність за вчинення зазначеного істотного порушення прав та свобод людини, внаслідок якого такі відомості були отримані.
Статтею 89 КПК України врегулювано питання про стадію кримінального провадження, на якій суд вирішує питання допустимості доказів. У будь-якому разі питання допустимості доказів вирішується судом на стадії судового розгляду.
Таким чином, суд, не вдаючись у підготовчому судовому засіданні до оцінки доказів у кримінальному провадженні, в задоволенні скарги відмовляє з огляду на її передчасність.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_9 звернувся з клопотанням про закриття кримінального провадження №0000059 від 07.04.2016 року на підставі п.10 ч.1 ст. 284 КПК України.
Клопотання обґрунтовує тим, що 28.08.2019 року його підзахисному ОСОБА_6 було повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч.2, 3 ст.332 КПК України. З матеріалів кримінального провадження йому стало відомо, що 29.05.2019 року, що в цьому ж кримінальному провадженні було повідомлено про підозру громадянину ОСОБА_5
29 липня 2019 року заступником прокурора Волинської області строк досудового розслідування у кримінальному провадженні продовжено до 4 місяців, а саме до 29.09.2019 року. Однак досудове розслідування не було завершене до вказаного строку, оскільки відповідно до повісток направлених ОСОБА_6 на 16.09.2019 року, 17.09.2019 року, 18.09.2019 року слідчим планувалось проведення його допиту, 07 жовтня 2019 року проводилась експертиза. Також, лише 29.10.2019 року при явці до слідчого ОСОБА_13 , йому, як захиснику, та його підозрюваному було повідомлено про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування. До 29.10.2019 року ні він, ні підозрюваний ОСОБА_6 не отримували жодного повідомлення про те, що досудове розслідування завершено. З обвинувальним актом його, як захисника було ознайомлено лише 30.11.2019 року.
Вказав, що відповідно до ч.1 ст.219 КПК України максимальний строк досудового розслідування з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР до дня повідомлення особі про підозру становить 18 місяців. Зважаючи на ст.58 Конституції України та рішення Конституційного Суду України від 26.01.2011 року №1-рп/2011 в контексті поліпшення становища особи, яка звинувачується у вчиненні злочину, кримінальне провадження стосовно ОСОБА_6 має бути закрите, оскільки відомості до ЄРДР внесені 07.04.2016 року, а повідомлення про підозру вручено підозрюваному лише 28.08.2019 року, тобто з порушенням 18-місячного строку.

Захисники та обвинувачені клопотання захисника ОСОБА_9 підтримали, прокурор думки щодо клопотання не висловила.

Клопотання захисника ОСОБА_9 про закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Згідно із пунктом 2 частини третьої статті 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право закрити провадження у випадку встановлення підстави, передбаченої, зокрема пунктом 10 частини першої статті 284 цього Кодексу. Пунктом 10 частини першої статті 284 КПК України (в редакції Закону №2147-VIII від 03.10.2017, який набрав чинності 15.12.2017, в цій частині вводиться в дію через три місяці після набрання чинності цим Законом, тобто 16.03.2018), передбачено, що кримінальне провадження закривається в разі, якщо після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений статтею 219 цього Кодексу.
Строк досудового розслідування обчислюється з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня звернення до суду з обвинувальним актом (частини перша статті 219 КПК України). Строк досудового розслідування може бути продовжений. При цьому загальний строк досудового розслідування не може перевищувати дванадцяти місяців із дня повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину (пункт 3 частини другої статті 219).
Відповідно до частини 1 статті 5 КПК України процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.
Кримінальне провадження не може бути закрито за пунктом 10 частини 1 статті 284 КПК України, якщо відомості щодо нього внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань до набрання чинності зазначеною нормою.
Зміни, внесені до пункту 10 частини 1 статті 284 КПК України, яка передбачає можливість закриття кримінального провадження у зв`язку з закінченням строку досудового розслідування, не мають зворотньої дії в часі та застосовуються до справ, по яким відомості про кримінальне правопорушення, внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань після введення в дію цих змін (пункт 4 § 2 «Прикінцеві положення» Розділу 4 Закону № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року).
Вказані зміни набрали чинності та застосовуються до кримінальних проваджень, відомості по яким внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, починаючи з 16 березня 2018 року. Відповідно до реєстру матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні відомості про дане кримінальне правопорушення внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань 07 квітня 2016 року, тобто, до введення в дію змін, що передбачають можливість закриття кримінального провадження у зв`язку з закінченням строку досудового розслідування.
Покликання захисника на те, що застосування п.10 ч.1 ст.284 КПК України лише до осіб, інтереси яких обмежуються кримінальними провадженнями, відомості щодо яких внесені до ЄРДР після 16.03.18, та незастосування цієї норми до інших має ознаки дискримінації в контексті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є безпідставним, оскільки згідно із ст.5 КПК України норми процесуального права не мають зворотної дії в часі, а рішення Конституційного Суду України від 26.01.2011 №1-рп/2011, на яке посилається захисник, стосувалося норм матеріального права.
Більш того, така норма про дію в часі пункту 10 ч.1 ст.284 КПК України неконституційною не визнавалася, відтак підлягає застосуванню.
У зв`язку з вищевикладеним, суд доходить висновку, що підстави для закриття кримінального провадження за наведених мотивів відсутні.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_8 звернувся із клопотанням про повернення прокурору обвинувального акта від 20.11.2019 року та реєстр матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000059 від 07.04.2016 року.

Клопотання обґрунтовує тим, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 не відповідає вимогам ст.291 КПК України, оскільки не містить формулювання обвинувачення, а викладені лише зміст формулювання підозри та частина фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_5 підозрювався і правова кваліфікація кримінального правопорушення, в якому ОСОБА_5 підозрюється, а не обвинувачується. Також слідчим всупереч ст.62 Конституції України та ст.17 КПК України, в обвинувальному акті констатується нібито наперед встановлений факт, що ОСОБА_5 та інші учасники кримінального провадження вчинили кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.332 КК України та ч.2 ст.332 КК України, що суперечить презумпції невинуватості. Вважає, що відсутність в обвинувальному акті формулювання обвинувачення особи унеможливлює якісно і в повній мірі здійснювати захист від пред`явленого обвинувачення, що порушує право особи на захист, а як наслідок слугує беззаперечною підставою для скасування вироку суду.

Крім того, вказав, що обвинувальний акт не скріплений печаткою, що є порушенням вимог до реквізитів офіційного документу. Також в ході ознайомлення із частиною матеріалів кримінального провадження, ним було звернуто увагу на постанову про визначення слідчої групи для здійснення досудового розслідування від 07.11.2018 року, яка уповноважує серед інших слідчих, слідчого ОСОБА_13 на здійснення досудового розслідування. Однак вказана постанова не була підписана заступником начальника ГУНП у Волинській області начальником СУ ОСОБА_14 на здійснення досудового розслідування та складання обвинувального акта.

Звернув увагу на те, що в обвинувальному акті зазначено відомості про початок досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000059 від 07.04.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2, 3 ст.332 КК України, однак відповідно до витягу з ЄРДР відомості про початок досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, 07.04.2016 року були внесені слідчим лише за ч.2 ст.332 КК України. Крім того, в Реєстрі взагалі відсутні відомості щодо кримінального провадження №0000059 від 07.04.2016 року. Також вказав, що в обвинувальному акті зазначено, що 29.08.2019 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру, проте повідомлення про підозру насправді складено та вручено ОСОБА_6 28.08.2019 року.

Крім того, вказав на ряд порушень в Реєстрі матеріалів досудового розслідування:

Крім того, вказав, що обвинувальний акт був складений поза строками досудового розслідування: 29.05.2019 року було вручено підозру ОСОБА_5 , 29.07.2019 року строк досудового розслідування було продовжено до 29.09.2019 року, однак ознайомлення з матеріалами досудового розслідування проводилось в порядку ст.290 КПК України в листопаді 2019 року, тобто поза межами строками досудового розслідування.

Враховуючи вищевикладене, вважає, що обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України, у зв`язку з чим просить повернути прокурору обвинувальний акт від 20.11.2019 року та реєстр матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні, відомості по якому внесені 07.04.2016 року до ЄРДР за №0000059 відносно ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 .

Клопотання захисника ОСОБА_8 про повернення обвинувального акта є необгрунтованим з огляду на таке.
Вимоги до обвинувального акта, визначені ст.291 КПК України, прокурором, на думку суду, були дотримані. Зокрема, в обвинувальному акті викладені всі фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважав встановленими, вказана правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та сформульовано обвинувачення із зазначенням дати, часу, місця конкретних протиправних дій, які були вчиненні обвинуваченими з огляду на об`єктивну сторону кримінальних правопорушень.
Більш того, за змістом п.5 ч.2 ст.291 КПК України визначення обсягу фактичних обставин кримінального правопорушення, що викладаються у обвинувальному акті, належить до дискреційних повноважень прокурора.
Вказана позиція кореспондується з правовою позицією Верховного Суду, яка висловлена у постанові від 03.07.19 у справі 273/1053/17 (провадження № 51-8914км18), відповідно до якої кримінальний процесуальний закон не надає повноважень суду до ухвалення вироку чи іншого рішення по суті справи перевіряти правильність визначення прокурором обсягу обвинувачення, зобов`язувати його змінювати цей обсяг, повертати за наслідком підготовчого судового засідання обвинувальний акт у зв`язку з неправильною кваліфікацією дій обвинуваченого тощо. Визначення обсягу обвинувачення при направленні обвинувального акта до суду належить виключно до повноважень прокурора.
У згадуванні стороною обвинувачення в обвинувальному акті осіб, які не є стороною кримінального провадження, суд не вбачає порушення вимог ст.291 КПК України з огляду на те, що фактичні обставини в обвинувальному акті викладаються так, як їх вважає встановленими прокурор, а таке згадування не порушує прав чи законних інтересів самих обвинувачених.
Крім того, безпідставними, на думку суду, є доводи сторони захисту, що відсутність печатки на обвинувальному акті позбавляє його статусу офіційного документа.
Вимоги до форми обвинувального акта як процесуального документу містяться в ст.291 КПК України, відповідно до частини третьої якої обвинувальний акт повинен містити підпис слідчого та прокурора, який його затвердив, або лише прокурора, якщо він склав цей акт самостійно. Той факт, що обвинувальний акт не містить печатки органу прокуратури не свідчить про його невідповідність вимогам закону.
Посилання сторони захисту на недоліки реєстру матеріалів досудового розслідування як на підставу повернення прокурору обвинувального акту є необґрунтованими, оскільки відповідно до п.3 ч.3 ст. 314 КПК єдиним процесуальним документом, що підлягає дослідженню судом під час підготовчого судового засідання, є обвинувальний акт. Додатки до обвинувального акта, визначені ч.4 ст.291 КПК, не є і не можуть бути предметом судового контролю під час підготовчого судового засідання. Кримінальний процесуальний кодекс не визначає наявність недоліків у реєстрі матеріалів досудового розслідування як підставу для повернення обвинувального акту прокурору.
З огляду на перелік обов`язкових відомостей, які повинен містити обвинувальний акт відповідно до ст. 291 КПК України, та підстав для повернення обвинувального акту прокурору, які зазначені в п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, суд приходить до висновку про те, що вказані захисником доводи не можуть бути підставою для повернення обвинувального акта, а тому у задоволенні клопотання слід відмовити.
Таким чином, підстав для закриття кримінального провадження не вбачається, обвинувальний акт складено відповідно до вимог КПК України, при його затвердженні прокурором дотримані вимоги закону, угод у порядку ст.ст.468-475 КПК України до суду не надійшло, кримінальне провадження підсудне Ратнівському районному суду Волинської області.
За встановлених судом обставин обвинувальний акт слід призначити до судового розгляду.
Вирішуючи клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання, суд виходить із такого.
Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:
1)переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2)знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Згідно із ст.178 КПК України слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі, вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення.
Прокурор жодного доказу на підтвердження обґрунтованості підозри у вчиненні обвинуваченими кримінальних правопорушень та наявності передбачених ст.177 КПК України ризиків не надала. Доводи прокурора в цій частині є голослівними, зводяться до цитування норм КПК України без підтвердження будь-якими фактичними даними.
За таких обставин, обрання навіть найбільш м`якого запобіжного заходу є безпідставним й таким, що порушуватиме права обвинувачених на свободу пересування.
Керуючись ст.ст.87, 89, 219, 284, 291, 314-316 КПК України, суд
ухвалив:
У задоволенні скарги захисника ОСОБА_7 про істотне порушення конституційних прав та свобод ОСОБА_4 відмовити.
У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_9 про закриття кримінального провадження за підставі п.10 ч.1 ст.284 КПК України відмовити.
У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_15 про повернення обвинувального акта прокурору відмовити.
У задоволенні клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання щодо ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 відмовити.
Призначити судовий розгляд кримінального провадження №0000059 про обвинувачення ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.ч.2, 3 ст.332 КК України, на 10 год 00 хв 06 лютого 2020 року в залі засідань Ратнівського районного суду Волинської області (вул.Центральна, 17 смт.Ратне).
Судовий розгляд проводити суддею одноособово у відкритому судовому засіданні.
У судове засідання викликати прокурора, обвинувачених, захисників.
Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на остаточне судове рішення в даному провадженні.

Суддя Ратнівського
районного суду ОСОБА_1