У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2020 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретар судового засідання ОСОБА_4 ,
розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з Державною установою Київський слідчий ізолятор апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні № 120 181 000 700 044 44 від 15 листопада 2018 року ОСОБА_5 , який брав участь у судовому провадженні, на вирок Подільського районного суду м. Києва від 21 червня 2019 року стосовно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бердичева Житомирської області, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та який проживав за адресою: АДРЕСА_1 , неодноразово судимого, востаннє 12.10.2018 Рівненським міським судом Рівненської області за ч. 2 ст. 185 КК України на 2 роки обмеження волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, з іспитовим строком 1 рік 6 місяців, з покладенням обов?язків, передбачених ст. 76 КК України,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України,
за участі прокурора ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_6
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Подільського районного суду м. Києва від 21 червня 2019 року ОСОБА_6 засуджений за ч. 1 ст. 187 КК України на 3 роки позбавлення волі.
На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 12 жовтня 2018 року остаточно ОСОБА_6 призначено покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі.
До вступу вироку в законну силу запобіжний захід, обраний ОСОБА_6 у виді тримання під вартою, - залишено без змін.
Ухвалено строк покарання обраховувати з 15 листопада 2018 року.
Постановлено стягнути з ОСОБА_6 процесуальні витрати на залучення експерта у розмірі 715,00 грн.
Вирішена доля речових доказів у провадженні.

За вироком суду ОСОБА_6 визнаний винним у тому, що він 15 листопада 2018 року, приблизно о 22 год. 20 хв., перебуваючи по вул. Нижній Вал, навпроти будинків № 7 та № 9 в місті Києві, побачив раніше незнайомого йому ОСОБА_9 , який мав при собі сумку чорного кольору з написом Суші майстер з особистими речами останнього. В цей момент у ОСОБА_6 виник злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я людини.
Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи з корисливих мотивів, ОСОБА_6 наблизився до ОСОБА_9 , висловив щодо останнього погрозу застосування насильства, та умисно штовхнув його плечем, після чого, маючи на меті заволодіти майном потерпілого, однією рукою схопився за шлейку сумки ОСОБА_9 , висловивши вимогу її віддати всупереч волі останнього.
Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_6 , тримаючись однією рукою за шлейку вказаної сумки, дістав іншою рукою з невстановленого органом досудового розслідування місця ніж та почав розмахувати його лезом на рівні живота потерпілого ОСОБА_9 , при цьому продовжуючи виривати сумку з рук останнього. В цей момент потерпілий розуміючи, що йому погрожують застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я, відпустив вказану сумку з речами, яка опинилася у ОСОБА_6 .
Заволодівши у вищезазначений спосіб майном потерпілого ОСОБА_9 , а саме: сумкою з написом Суші майстер, вартістю 233,33 грн., в середині якої находились кепка чорного кольору з логотипом Nike, вартістю 136,67 грн., рюкзак синього кольору з написом Adidas, вартістю 105,00 грн., з харчовим контейнером № 03 Premium 2 л., вартістю 25 грн., сумкою з написом Model Jaguar, вартістю 66,67 грн., м`ясом курки в упаковці, двома батончиками Eat Ме, упаковкою таблеток Супрастин, аркушами паперу з записами, які матеріальної вартості для потерпілого не становили, обвинувачений ОСОБА_6 з місця вчинення злочину зник, завдавши потерпілому матеріальної шкоди на загальну суму 566,67 грн.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні № 120 181 000 700 044 44 від 15 листопада 2018 року ОСОБА_5 , який брав участь у судовому провадженні, не оспорюючи фактичні обставини кримінального правопорушення, доведеність винуватості ОСОБА_6 та кваліфікацію дій останнього, вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим, а тому просить вирок Подільського районного суду м. Києва від 21 червня 2019 року скасувати в частині призначеного ОСОБА_6 покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість та в частині визнання в якості пом`якшуючої обставини - щирого каяття, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосуванням закону, який не підлягає застосуванню, ухвалити новий вирок, яким виключити з переліку пом`якшуючих обставин щире каяття ОСОБА_6 та призначити обвинуваченому покарання за ч. 1 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років та на підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 12 жовтня 2018 року, та остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців.
На обґрунтування апеляційних вимог прокурор вказує, що суд першої інстанції при призначенні покарання дійшов помилкового висновку, що виправлення засудженого можливе за результатами відбуття ним мінімального строку покарання, передбаченого для даної категорії злочинів, та вважає, що призначене ОСОБА_6 покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення, особі обвинуваченого та є явно несправедливим через м`якість.
Так, прокурор вважає, що судом належним чином не враховано те, що ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий за вчинення злочинів, відбував реальні строки покарання, однак на шлях виправлення не став і востаннє, відбувши реальний строк покарання, через незначний проміжок часу після звільнення вчинив новий злочин, передбачений ч. 2 ст. 185 КК України, за який 12 жовтня 2018 року останнього засуджено з призначенням іспитового строку, проте останній, через місяць після вироку суду, 15 листопада 2018 року вчинив новий злочин в Подільському районі м. Києва, що, в своїй сукупності, свідчить про небажання ОСОБА_6 стати на шлях виправлення і бажання вести злочинний спосіб життя.
Просить звернути увагу прокурор і на те, що судом визнаний рецидив злочинів як обставина, яка обтяжує ОСОБА_6 покарання, у той же час, призначаючи покарання, суд не надав достатньої оцінки вказаній обставині.
Прокурор вважає необхідним врахувати і на те, що на стадії всього досудового розслідування ОСОБА_6 не визнавав своєї винуватості у вчиненні злочину, і, будучи затриманим, навіть представився іншими (не своїми) анкетними даними з метою уникнення кримінальної відповідальності та покарання за вчинений злочин, у зв`язку з чим у протоколі затримання вказані інші анкетні дані та слідчим, у подальшому, виносилася постанова про уточнення анкетних даних. Не визнав ОСОБА_6 своєї винуватості і після оголошення обвинувального акта перед встановленням порядку дослідження доказів і тільки після допиту потерпілого обвинувачений ОСОБА_6 визнав свою винуватість у вчиненні злочину, з чого вбачається, що причиною для визнання винуватості у вчиненні злочину було не щире каяття ОСОБА_6 , а усвідомлення після допиту потерпілого того факту, що під тягарем наявних у сторони обвинувачення доказів, він не зможе уникнути покарання.
Отже, як підсумовує прокурор, в даному кримінальному провадженні відсутня така пом`якшуюча обставина як щире каяття ОСОБА_6 , яке б передбачало за собою засудження обвинуваченим своїх злочинних дій та бажання понести заслужене покарання, а тому, на переконання прокурора, суд першої інстанції прирівняв формальне визнання обвинуваченим винуватості до його щирого каяття, що є, за твердженнями прокурора, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
Зважаючи на викладене, прокурор вважає, що призначений ОСОБА_6 строк покарання є занадто м`яким та немає обґрунтованих підстав вважати, що виправлення останнього можливе за результатами відбуття призначеного строку покарання.

Потерпілий ОСОБА_9 про дату, час та місце розгляду провадження повідомлявся у спосіб, передбачений кримінальним процесуальним законом.
Його неявка в судове засідання суду апеляційної інстанції не перешкоджає розгляду провадження з огляду і на те, що в заяві від 18 квітня 2019 року до суду першої інстанції він просив подальші судові засідання проводити без його участі (а.п. 54 т. 1).

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення прокурора на підтримку доводів апеляційної скарги в повному обсязі, пояснення обвинуваченого та захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вважаючи вирок суду законним і обґрунтованим, дослідивши надані захисником дані щодо особи ОСОБА_10 та її сім?ї, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого ОСОБА_6 , перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню за наступним.

Суд апеляційної інстанції розглядає провадження з дотриманням вимог ст. 62 Конституції України та ст. 404 КПК України, в межах апеляційної скарги в обсязі, підтриманому прокурором у суді апеляційної інстанції.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя і здоров?я особи, яка зазнала нападу (розбій), - ОСОБА_9 за обставин, викладених у вироку, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, які в апеляційній скарзі прокурором не оспорюються, а тому ці обставини судом апеляційної інстанції не перевіряються на виконання приписів ч. 1 ст. 404 КПК України.

Досліджуючи доводи апеляційної скарги прокурора у провадженні ОСОБА_5 , який брав участь у судовому провадженні, щодо неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність та м`якості призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, яке, на думку прокурора, не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, - колегія суддів дійшла таких висновків.

Як указують положення ст. 65 КК України, суд при призначенні покарання повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Норма ч. 2 ст. 50 КК України регламентує, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, зокрема засудженими.

Призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_6 покарання за ч. 1 ст. 187 КК України у повній мірі відповідає вказаним загальним засадам призначення покарання.

Так, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання судом першої інстанції були враховані ступінь тяжкості вчиненого злочину, що віднесений законом до тяжких злочинів, його особу, який неодноразово притягався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних злочинів проти власності, за місцем проживання характеризується посередньо.

Обставиною, що пом?якшує покарання обвинуваченого, визнано щире каяття.
Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_6 , - є рецидив злочинів.

Приймаючи до уваги наведене, суд першої інстанції і призначив ОСОБА_6 покарання у межах санкції, передбаченої ч. 1 ст. 187 КК України, у виді 3 років позбавлення волі, без можливості застосування до нього положень ст.ст. 69, 75 КК України, яке на переконання колегії суддів, є справедливим, а також необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

На дані висновки не можуть вплинути доводи апеляційної скарги прокурора про те, що суд безпідставно визнав обставиною, що пом?якшує покарання ОСОБА_6 , - щире каяття, оскільки обвинувачений може розкаятися на будь-якій стадії провадження, обмежень у чому законом не встановлено.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_6 вчинив досліджуване кримінальне правопорушення у період іспитового строку до нього були застосовані положення ст. 71 КК України та призначено покарання за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання, призначеного за попереднім вироком, до покарання, призначеного за оскаржуваним вироком, - правильність чого в апеляційній скарзі прокурора не оспорюється.

Будь-яких доводів, які б заслуговували на увагу, що призначене ОСОБА_6 у межах санкції як за ч. 1 ст. 187 КК України, так і за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК України, у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі, яке йому слід відбувати в умовах ізоляції від суспільства - є м?яким, апеляційна скарга прокурора, на переконання колегії суддів, не містить.

Колегія суддів бере до уваги і заяву потерпілого ОСОБА_9 від 18.04.2019, у якій він виклав своє ставлення - суворо не карати ОСОБА_6 та призначити йому мінімальне покарання.

За цим претензій матеріального та морального характеру до ОСОБА_6 він-потерпілий не має (а.п. 54 т. 1).

Згідно розписок, майно, яким заволодів ОСОБА_6 , повернуто потерпілому ОСОБА_9 (а.п. 114, 115).

За викладеним, апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Доля речових доказів вирішена у порядку ст. 100 КПК України, а процесуальні витрати, що підлягають відшкодуванню, стягнуті з обвинуваченого ОСОБА_6 на підставі ч. 2 ст. 124 КПК України.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні № 120 181 000 700 044 44 від 15 листопада 2018 року ОСОБА_5 , який брав участь у судовому провадженні, залишити без задоволення, а вирок Подільського районного суду м. Києва від 21 червня 2019 року стосовно ОСОБА_6 - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_6 , який тримається під вартою, - у той же строк з дня отримання копії ухвали.

С У Д Д І:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3