ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/340/20 Справа № 202/792/20 Суддя у 1-й інстанції - Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_1
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
судді-доповідача ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
за участю:
ОСОБА_5 та
адвоката, який діє в його інтересах ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, матеріали за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 лютого 2020 року про арешт майна в кримінальному провадженні № 0000207 від 05.02.2020 року, -
ВСТАНОВИЛА:
Вказаною ухвалою задоволено клопотання слідчого СВ Індустріального ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області про арешт майна в кримінальному провадженні № 0000207 від 05.02.2020 року.
Накладено арешт на автомобіль марки Mazda 3, реєстраційний номер НОМЕР_1 , vin: НОМЕР_2 , синього кольору, котрий відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , що належить ТОВ «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС».
Рішення суду обґрунтовано тим, що постановою слідчого СВ Індустріального ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_7 від 05.02.2020 року вилучений 04.02.2020 року біля буд. 59 по вул. Змагання в м. Дніпрі автомобіль марки «Mazda 3», реєстраційний, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що на праві приватної власності належить ТОВ «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС», визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000207 від 05.02.2020 року.
Вирішуючи клопотання про арешт, слідчим суддею враховано, що транспортний засіб був матеріальним об`єктом, котрий використовуватись як знаряддя вчинення злочину та міг зберегти на собі сліди або містити інші відомості, що можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюватимуться під час кримінального провадження за допомогою проведення відповідних експертиз. Також, визнання вказаного транспортного засобу речовим доказом відповідає вимогам ст. 98 КПК України, та відповідно до п. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК України є підстави для накладення арешту з метою забезпечення речового доказу та запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
В апеляційній скарзі:
- адвокат ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_5 , просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого СВ Індустріального ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області, погодженого з прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 Дніпропетровської області про накладення арешту на автомобіль Mazda 3, реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Вважає, що слідчий суддя не врахував, відповідно до ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації, наявність обґрунтованої підозри у вчинення особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданою кримінальним правопорушенням, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального правопорушення, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
На його думку, судом не встановлено, не прийнято до уваги і не враховано під час розгляду клопотання про накладення арешту на майно всіх обставин під час яких вилучено вказаний транспортний засіб, та інші дані про арештовуване майно та характеристику особи в якої його було вилучено. Так, на думку адвоката, не прийнято до уваги то, що 04.02.2020 року близько 23.10 годин за кермом автомобіля Mazda 3, реєстраційний номер НОМЕР_1 , знаходився не ОСОБА_5 , а інша особа - ОСОБА_8 , відносно якого працівниками патрульної служби поліції складено протокол та постанова про вчинення адміністративного правопорушення; ОСОБА_5 займається перевезенням пасажирів, під час чого у вказаному транспортному засобі знаходилась чимала кількість сторонніх осіб користувачів таксі; у ОСОБА_5 на утриманні знаходиться неповнолітня донька, 2014 року народження і вказаний автомобіль є єдиним джерелом заробітку; ОСОБА_5 з 2009 року є фізичної особою підприємцем; має чималі досягнення у спорті.
Заслухавши суддю-доповідача, думку ОСОБА_5 та його адвоката, які підтримали вимоги апеляційної скарги та просили їх задовольнити, а ухвалу слідчого судді - скасувати, відмовивши в задоволенні клопотання слідчого, прокурора, який просив залишити без змін ухвалу слідчого судді, перевіривши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що вона не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 року у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
За вимогами ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Наявними матеріалами долучених до клопотання про арешт майна встановлено, що 05 лютого 2020 року до ЄРДР за №0000207 внесені відомості за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України.
В ході досудового розслідування на підставі постанови слідчого СВ Індустріального ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_7 від 05.02.2020 року вилучений 04.02.2020 року біля буд. 59 по вул. Змагання в м. Дніпрі автомобіль марки «Mazda 3», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що на праві приватної власності належить ТОВ «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС», визнано речовим доказом у цьому кримінальному провадженні, що спростовує ствердження адвоката в апеляції про відсутність доказів визнання цього автомобіля речовим доказом.
За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Таким чином, при вирішенні питання про арешт майна, слідчий суддя, в повному обсязі дослідив усі матеріали, що мають значення для вирішення питання, враховано правову підставу для накладення арешту, достатність доказів, що вказують на скоєння кримінального правопорушення, наслідки арешту майна для інших осіб, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, що передбачено ч. 2 ст. 173 КПК України, тому необхідність накладення арешту на вказане майно обґрунтована та доцільна.
Доводи апеляційної скарги щодо недопустимості доказів, а саме протоколу обшуку 04.02.2020 року, у період часу з 23:30 год. до 23:50 год., біля буд. 59 по вул. Змагання в м. Дніпрі проведено огляд автомобіля марки «Mazda 3», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під час якого виявлено та вилучено сліп-пакет з кристалічною речовиною білого кольору та вказаний автомобіль, та посилання на незаконність проведення обшуку не можуть бути прийняті до уваги, оскільки дані доводи є передчасними, остільки зводяться до оцінки доказів з позиції правильності кваліфікації дій за ч. 1 ст. 309 КК України за ознаками якої внесено відомості до ЄРДР, доведеності чи не доведеності вини, які підлягають оцінці і з`ясуванню в іншій стадії судового розгляду і на даному етапі досудового розгляду ці питання не розглядаються.
Отже, зазначені вище твердження апелянта є необґрунтованими.
Доводи адвоката про те, що рішенням слідчого судді про накладення арешту на майно було припинено законну діяльність фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 , на думку колегії суддів, є її особистою суб`єктивною оцінкою та не обґрунтовують необхідності скасування вірного по суті судового рішення.
З огляду на вищенаведене, підстав для задоволення апеляційної скарги на даному етапі досудового розслідування не вбачається. У випадку, якщо у подальшому наявність зв`язку між арештованим майном та розслідуваними кримінальними правопорушеннями у межах досудового розслідування буде спростована, або стороною обвинувачення у строки, розумні у сенсі ст. 28 КПК України, не будуть вжиті належні заходи для перевірки відповідних обставин, апелянт не позбавлений права ініціювати в порядку ст. 174 КПК України питання про скасування накладеного арешту.
Порушень норм чинного КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді або її зміни, не встановлено.
Ухвала слідчого судді за змістом є вмотивованою, обґрунтованою та законною.
Отже ухвалу слід залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , подану в інтересах ОСОБА_5 , - без задоволення.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_5 , - залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 лютого 2020 року про арешт майна в кримінальному провадженні № 0000207 від 05.02.2020 року, - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3