У Х В А Л А

27 квітня 2020 року м. Бориспіль

Слідчий суддя Бориспільського міськрайонного суду Київської області

ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Бориспільської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні внесеного в ЄРДР №0000836 від 09.04.2020 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 239 КК України,

в с т а н о в и в :

Прокурор Бориспільської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_3 звернувся із клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженні внесеного в ЄРДР №0000836 від 09.04.2020 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 239 КК України. На підставі п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України з метою збереження речового доказу прокурор просив накласти арешт на вантажний автомобіль марки «IVECO STRALIS 430» з д.н.з. НОМЕР_1 , вантажний автомобіль (самосвал) марки «КАМАЗ 65115» з д.н.з. НОМЕР_2 та зразки грунту з кузова вантажного автомобіля марки «IVECO STRALIS 430» з д.н.з. НОМЕР_1 , зразки грунту з кузова вантажного автомобіля (самосвалу) марки «КАМАЗ 65115» з д.н.з. НОМЕР_2 , зразки грунту з насипу землі № 2. Належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду клопотання прокурор ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився.

Розглянувши клопотання про арешт майна, слідчий суддя дійшов до такого висновку.

Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Зі змісту клопотання вбачається, що метою накладення арешту на майно вказано збереження речових доказів. Абзац другий частини першої статті 170 цього Кодексу визначає, що завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема збереження речових доказів (п.1 ч. 2 ст. 170 КПК). Разом з тим, згідно ч.3 вищевказаної статті, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно статті 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

З матеріалів клопотання вбачається, що досудове розслідування здійснюється за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 239 КК України (забруднення або псування земель), однак в обґрунтування клопотання про арешт майна прокурор посилається на інші фактичні обставини кримінального правопорушення та зазначає про те, що підставою для внесення відомостей до ЄРДР та відповідно вилучення вантажних автомобілів, зразків гранту було встановлення обставин незаконного заволодіння ґрунтовим покривом (поверхневим шаром) земель (ст.. 239-1 КК України).

Відповідно до ст.. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
З урахуванням викладених у клопотанні фактичних обставин кримінального правопорушення, його правової кваліфікації, а також долучених до клопотання документів, слідчий суддя не вбачає правових підстав для накладення арешту на майно, тому що прокурором не доведено як необхідність накладення такого арешту, так і не доведено наявність жодного ризику, передбаченого абзацом другим частини першої статті 170 КПК.
Керуючись ст. 98, 170, 172, 173 Кримінального процесуального кодексу України, -

п о с т а н о в и в :

У задоволенні клопотання прокурора Бориспільської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні внесеного в ЄРДР №0000836 від 09.04.2020 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 239 КК України відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1