Справа № 289/1824/19
Номер провадження 1-кп/289/6/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.01.2020 м. Радомишль

Радомишльський районний суд Житомирської області у складі

головуючий: суддя ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_5 , його законного

представника ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження № 0000499 про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Жадьки Черняхівського району Житомирської області, громадянина України, освіта середня, неодруженого, на утриманні нікого не має, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 304 КК України,

та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Житомир, громадянина України, учня 11 класу Жадьківського колегіуму Черняхівського району Житомирської області, неодруженого, зареєстрованого по АДРЕСА_2 та проживаючого по АДРЕСА_3 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України,

ВСТАНОВИВ:

14.10.2019 ОСОБА_4 , достовірно знаючи про вік неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , маючи психологічний вплив на нього, в ході спільної бесіди про можливість вчинення незаконного заволодіння транспортним засобом, шляхом переконань, вмовлянь та особистим прикладом схилив останнього спільно заволодіти мотоциклом «ИЖ Планета-4» з приміщення гаража ОСОБА_8 , що розташоване по АДРЕСА_4 , таким чином втягуючи неповнолітнього у злочинну діяльність.

Реалізуючи спільний злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, в цей же день близько 21 год. 00 хв. ОСОБА_4 за попередньою змовою із неповнолітнім ОСОБА_5 приїхали в село Потіївка Радомишльського району Житомирської області, прийшли до господарства ОСОБА_9 по АДРЕСА_4 , де неповнолітній ОСОБА_5 залишився на дорозі біля вказаного господарства спостерігати за обстановкою, щоб завчасно попередити ОСОБА_4 про небезпеку, а ОСОБА_4 зайшов в подвір`я господарства, та, усвідомлюючи протиправний характер вчинюваних дій, підійшов до приміщення гаража, на воротах якого за допомогою металевого прута зірвав навісного замка і таким чином незаконно проник до приміщення гаража, звідки викотив транспортний засіб - мотоцикл «ИЖ Планета-4» на вулицю, де разом із ОСОБА_5 відкотили вказаний мотоцикл від господарства на певну відстань, в подальшому запустили двигун та поїхали на ньому, розпорядившись в подальшому на власний розсуд, заподіявши своїми незаконними діями потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 10455,00 грн.
Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою провину у скоєному визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся. Фактичні обставини справи не оспорював, пояснивши при цьому, що пропозиція про викрадення мотоцикла надійшла саме від нього, просить суд його суворо не карати, так як він має намір і бажання служити в ЗСУ.

Неповнолітній обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні свою вину у скоєнні вказаного кримінального правопорушення визнав, надав детальні пояснення щодо обставин скоєння злочину. Зазначив, що сильно шкодує про вчинене, розкаюється, просить суд суворо не карати, так як має намір навчатися у військовому училищі.

Пояснення обох обвинувачених є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння останніми змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності їх позиції.
Потерпілий ОСОБА_9 про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином (а.с.68), в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи наявна заява останнього про розгляд справи без його участі, претензій до обвинувачених не має, при призначенні покарання покладається на розсуд суду (а.с.53-а).

Представник служби у справах дітей Черняхівської районної державної адміністрації Житомирської області в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення судового розгляду до суду не надав.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників процесу, судом визнано недоцільним дослідження доказів, стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачені та інші учасники правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності їх позицій немає, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

За таких обставин, суд вважає, що винуватість ОСОБА_4 та неповнолітнього ОСОБА_5 у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення в судовому засіданні доведена повністю.

При цьому суд враховує вимоги ч. 1 ст. 337 КПК України, відповідно до якої судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.
Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за викладеним фактом за ч. 2 ст. 289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням в приміщення, та за ч. 1 ст. 304 КК України, як втягнення неповнолітнього у злочинну діяльність.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого неповнолітнього ОСОБА_5 за викладеним фактом за ч. 2 ст. 289 КК України - як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням в приміщення.

Враховуючи засади законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, керуючись вимогами ст.ст. 50, 65, 103 КК України, суд, вирішуючи питання щодо призначення обвинуваченим покарання, приходить до наступного.

Згідно з вимогами п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24 жовтня 2003 року, при призначенні покарання неповнолітньому підсудному відповідно до вимог ст. 103 КК України крім обставин, передбачених у статтях 65-67 КК України, необхідно брати до уваги умови життя й виховання неповнолітнього, вплив на нього дорослих, рівень розвитку та інші особливості його особи.
Вивченням даних про особу неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_5 , встановлено, що він раніше не судимий, має базову загальну середню освіту, навчається в 11 класі Жадьківського колегіуму Черняхівського району Житомирської області, за місцем навчання та за місцем проживання характеризується виключно позитивно, неодружений, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.

Законний представник обвинуваченого ОСОБА_5 , його дід ОСОБА_6 , в судовому засіданні пояснив, що у них з онуком добрі стосунки, він слухняний, допомагає по господарству; регулярно відвідує школу, навчається середньо, планує після закінчення школи вступити до військового училища, за характером онук товариський, спокійний, врівноважений. Після події він став проводити більше часу вдома. Просить суд пом`якшити покарання.

Згідно досудової доповіді про обвинуваченого ОСОБА_5 , складеної провідним інспектором Радомишльського РС філії Державної установи «Центр пробації» в Житомирській області 27.12.2019, ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як низький, призначити покарання відносно неповнолітнього обвинуваченого необхідно без ізоляції від суспільства, з застосуванням звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 , згідно ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, вчинення злочину неповнолітнім.

Обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_5 , згідно ст. 67 КК України, судом не встановлені.

При призначенні покарання, суд керується ст. ст. 65, 103 КК України та виходить з положень ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», якими передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

При визначенні покарання неповнолітньому обвинуваченому ОСОБА_5 , суд враховує характер та ступінь тяжкості скоєного ним злочину, який є тяжким. Суд також враховує умови життя неповнолітнього обвинуваченого, який народився в багатодітній сім'ї, мати обвинуваченого померла в 2018 році, батько ОСОБА_10 разом із неповнолітніми сестрою та братом проживають в м. Житомирі, вихованням ОСОБА_5 займаються бабуся з дідусем, з якими він проживає разом, стосунки в сім`ї товариські, за характером ОСОБА_5 врівноважений, спокійний, товариський, допомагає старшим, має плани на майбутнє, його соціальне та матеріальне становище, стан здоров`я, рівень культури та освіти, його соціально-психологічні риси, при дослідженні яких з`ясовано, що ОСОБА_5 повністю усвідомлював значення своїх дій і в повній мірі міг керувати ними.

Беручи до уваги умови життя та виховання неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_5 , рівень його розвитку та впливу дорослих, його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданих злочином збитків, суд вважає доцільним застосувати до нього ст. 69 КК України, з метою призначення покарання нижчого від найнижчої межі.
Враховуючи практику Європейського суду щодо призначення покарання, приймаючи до уваги наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих покарання обставин, а також відомості про особу обвинуваченого ОСОБА_5 , який до кримінальної відповідальності притягується вперше, критичну оцінку ним своєї протиправної поведінки, враховуючи умови його життя та виховання, позицію потерпілого, який просить суд його суворо не карати, думку прокурора, яка вважає за доцільне призначення покарання у виді позбавлення волі із звільненням від його відбування з випробуванням, суд приходить до висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_5 можливе без реального відбування покарання у виді позбавлення волі, при застосуванні ст.ст. 75, 104 КК України - звільнення від відбування покарання з випробуванням, з покладенням на нього додаткових обов`язків, передбачених ст. 76 КК України при звільненні від відбування покарання з випробуванням.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ними злочину, його особу, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обтяжуючих покарання ОСОБА_4 обставин в суді не встановлено.

Судом досліджувалися дані про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , при цьому встановлено, що він: раніше не судимий; неодружений, на утриманні нікого не має; за місцем реєстрації на диспансерних обліках у нарколога і психіатра не перебуває; за місцем проживання надана позитивна характеристика; офіційно не працевлаштований.
Судом досліджувався висновок досудової доповіді органу пробації, відповідно до якої, беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого ОСОБА_4 , його спосіб життя, а також середній рівень ймовірності вчинення повторного правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 без ізоляції від суспільства можливе та не становить високої небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб.
При призначенні покарання, суд враховує, що вчинені ОСОБА_4 злочини являються тяжкими, та те, що обвинувачений являвся ініціатором скоєння злочину, вину визнав, своїми щирими показаннями активно сприяв проведенню кримінального провадження, враховує молодий вік обвинуваченого, його критичне ставлення до скоєного, останній має намір і бажання вступити на строкову службу в ЗСУ, до кримінальної відповідальності притягується вперше, відсутність тяжких наслідків скоєного, потерпілий претензій не має та не наполягає на суворій мірі покарання, зважаючи на позицію прокурора висловлену в дебатах, про призначення обвинуваченому покарання із застосуванням ст. 75 КК України, суд приходить до висновку, що покарання ОСОБА_4 має бути призначено у межах санкцій ч. 2 ст. 289 КК України та ч. 1 ст. 304 КК України, при встановленні остаточного покарання необхідно застосувати положення ч. 1 ст. 70 КК України, а саме принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим та для виправлення обвинуваченого і попередження скоєння ним нових злочинів доцільно обрати покарання не пов`язане з ізоляцією від суспільства, звільнивши обвинуваченого від відбуття покарання з іспитовим строком на підставі ст. 75 КК України, поклавши на нього обов`язки відповідно до ст. 76 КК України протягом іспитового строку, який сам втілює в собі погрозу реального відбування призначеного покарання у разі невиконання обвинуваченим умов випробування, що є необхідним і достатнім обмеженням прав і свобод обвинуваченого з метою захисту суспільства і буде відповідати принципу Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод - пропорційності обмеження прав людини і легітимної мети покарання та невідворотності покарання.

При цьому суд враховує також позицію Європейського суду з прав людини, зазначену в Рішенні по справі «Бемер проти Німеччини» (37568/97, 03.10.2002 року), що виконання вироку, який передбачає позбавлення свободи, призупиняють, якщо можна розраховувати, що вирок служитиме засудженому як попередження і що він не здійснюватиме нові злочини в майбутньому, навіть без впливу, спричиненого відбуванням покарання. Роблячи такий прогноз, кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою.

Достатніх підстав для призначення більш суворих видів і розмірів покарання не вбачається.

Відповідно до вимог ст. 165 КВК України іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду.
Цивільний позов у справі заявлено не було.

Питання щодо речових доказів суд вирішує згідно статті 100 КПК України.

Запобіжний захід обвинуваченим не обирався і підстави для його застосування до набрання вироку законної сили відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 100, 369-378 КПК України, ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 304 КК України, суд
УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 289 КК України та ч. 1 ст. 304 КК України, призначити йому покарання:

за ч. 2 ст. 289 КК України - у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років без конфіскації майна;

за ч. 1 ст. 304 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років без конфіскації майна.
Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.
На підставі п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки під час іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Неповнолітнього ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі без конфіскації майна.
У відповідності до ст.ст. 75, 104 КК України ОСОБА_5 звільнити від відбування призначеного за даним вироком покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.
У відповідності до ст. 76 КК України зобов'язати ОСОБА_5 в період іспитового строку періодично з'являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Строк відбування покарання, а саме іспитовий строк, рахувати з моменту проголошення вироку.

Речові докази: мотоцикл «ИЖ Планета-4» залишити власнику за належністю.

Вирок може бути оскаржений з передбачених ст. 349 КПК України підстав до Житомирського апеляційного суду через Радомишльський районний суд Житомирської області, протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок суду не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1