КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-сс/824/2419/2020 . Слідчий суддя в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія: ст. ст. 170-173 КПК України Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 25 квітня 2019 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 25 квітня 2019 року задоволено частково клопотання сторони кримінального провадження про накладення арешту.

Накладено арешт на двокімнатну квартиру загальною площею 60,6(кв.м) та житловою площею 37,6 (кв.м), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві приватної власності належить підозрюваній ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з наданням можливості права користування.
В іншій частині вимоги клопотання залишено без задоволення.
Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, адвокат ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою відмовити повністю у задоволенні клопотання старшого слідчого в ОВС ГСУ НП України ОСОБА_8 , про надання дозволу на арешт від 16.04.2019 року, у кримінальному провадженні № 0000315 від 25.05.2018.
На обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що до клопотання про застосування заходу забезпечення відповідно до п. 6 ст. 132 КПК України додається витяг з ЄРДР щодо кримінального провадження, в рамках якого подається клопотання, проте на а.с. 4 зазначений документ не є витягом оскільки в ньому відсутня інформація про повідомлення про підозру підозрюваній у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України. Документ який прокурор зазначає як витяг не відповідає формі додатку 6 положення про порядок ведення ЄРДР. На а.с. 7 підпис реєстратора ОСОБА_8 , проте у матеріалах доданих до клопотання відсутнє доручення слідчому на облік кримінального правопорушення, за таких підстав останній не має права вести облік кримінального правопорушення.
Також апелянт зазначає, що до клопотання слідчим не додано документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування. Пунктом 3 ч. 2 ст. 171 КІЖ України, чітко визначено, що до клопотання додаються, саме документи, а те що надано слідчим а.с. 46 не відноситься до жодного пункту ч. 2 ст. 99 КПК України, а конкретних фактів і доказів, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваною слідчим не надано.
Апелянт також зазначає, що слідчого суддю ОСОБА_1 , було визначено з порушенням положення про автоматизовану систему документообігу суду, що є обставиною що виключає участь слідчого судді у відповідності п. 5 ч. 1 ст. 75 КПК України.
Крім того апелянт зазначає, що слідчим до клопотання оригінали документів не надано, а копії документів не виготовлені слідчим у відповідності ч. 4 ст. 99 КПК України.
Також апелянт зазначає, що ухвала слідчого судді не відповідає п. 5 ч. 5 ст. 173 КПК України, оскільки не містить способу інформування заінтересованих осіб, її не надіслано не пізніше наступного дня, що суперечить ч. 7 ст. 173 КПК України та ч. 3 ст. 376 КПК України. Її постановлено з порушенням ч. 3 ст. 172 КПК України, у зв`язку з тим, що вона постановлена без виклику особи, яка її оскаржує тобто не вказано той факт, що строки обчислюються з дня отримання копії рішення. Судом не враховано розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням чим порушено п. 4 ч. 2 ст. 173 КПК України. Не досліджувалось розумність та співмірність обмеження права власності чим порушено п. 5 ч. 2 ст. 173 КПК України.
Апелянт також звертає увагу на те, що оскаржувана ухвала не відповідає вимогам ст. 372 КПК України, оскільки в вступній частині не зазначено найменування (номера) кримінального провадження, не зазначено прізвища, ім`я і по батькові підозрюваного, року, місяця і дня його народження, місця народження і місця проживання, не зазначено закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється, обвинувачується особа, не зазначено сторін кримінального провадження та інших учасників судового провадження.
В судове засідання учасники судового провадження не з`явилися, хоча про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені завчасно та належним чином, що дає суду апеляційної інстанції підстави розглядати справу у їх відсутність.
Крім того, апеляційний суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно виконувати процесуальні обов`язки.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.
Як вбачається з наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, 25 липня 2019 року ухвалою Київського апеляційного суду апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 25 квітня 2019 року у кримінальному провадженні № 0000315 від 25.05.2018 року - повернуто особі, яка подала апеляційну скаргу після закінчення строку апеляційного оскарження.

24 березня 2020 року ухвалою Верховного Суду колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду задоволено касаційну скаргу ОСОБА_6 , та скасовано ухвалу Київського апеляційного суду від 25 липня 2019 року про повернення апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 , в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 25 квітня 2019 року та призначено новий розгляд у суді апеляційної скарги.

Дана ухвала мотивована тим, що ухвалюючи рішення про повернення апеляційної скарги, апеляційний суд не з`ясував та не перевірив належним чином відповідно до вимог ст. 116, ч. 7 ст. 376, ч. 2 і ч. 3 ст. 395 та ст. 399 КПК дотримання захисником ОСОБА_6 строків оскарження ухвали слідчого судді, в зв`язку з чим дійшов передчасного висновку про подання апеляційної скарги з пропуском строку апеляційного оскарження.

Як убачається з матеріалів провадження, 25 квітня 2019 року власник майна та його представник під час розгляду клопотання про накладення арешту на майно підозрюваної ОСОБА_7 присутніми у судовому засіданні не були, розгляд клопотання здійснювався без виклику цих осіб та ухвала слідчого судді їм не направлялась.

Згідно із розпискою захисника ОСОБА_6 (а.с. 62) копію ухвали слідчого судді від 25 квітня 2019 року він отримав лише 3 липня 2019 року, а апеляційна скарга на зазначену ухвалу була здана ним до поштового відділення 8 липня 2019 року, про що свідчать копія конверту з поштовим штемпелем (а.с. 82) та копія квитанції, долучена захисником до касаційної скарги.

У ст. 116 КПК визначено, що процесуальні дії мають виконуватися у встановлені цим Кодексом строки. Строк не вважається пропущеним, якщо скаргу або інший документ здано до закінчення строку на пошту.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 395 КПК України ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення. Згідно частини 3 зазначеної статті, якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Враховуючи, що ухвалу від 25.04.2019 було постановлено без виклику власника майна та її представника, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження не пропущений, оскільки апеляційна скарга подана відповідно до вимог ст. 116, ст. 395 КПК України, тобто в строки та спосіб визначений кримінально процесуальним законом.
Що стосується безпосередньо апеляційної скарги, то слід звернути увагу на такі обставини.
Як вбачається з наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження та ухвали слідчого судді місцевого суду, Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000315 від 25.05.2018.
10.04.2019 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , затримано в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 та ч. 1 ст. 255 КК України, та цього ж дня їй повідомлено про підозру у вчиненні вказаних злочинів.
Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, встановлено, що підозрювана ОСОБА_7 на праві приватної власності володіє двокімнатною квартирою загальною площею 60,6(кв.м) та житловою площею 37,6(кв.м), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
22.04.2019 старший слідчий в ОВС ГСУ НП України ОСОБА_8 , за погодженням із прокурором першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтриманням державного обвинувачення Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 , звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на нерухоме майно, яке є власністю підозрюваної ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою забезпечення конфіскації майна підозрюваної ОСОБА_7 , оскільки санкція ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України передбачає додаткове покарання у виді конфіскації майна.
25.04.2019 року ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва клопотання слідчого було задоволено частково.
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Задовольняючи дане клопотання слідчого, внесене в межах кримінального провадження №0000315 від 25.05.2018 року, про накладення арешту на майно, слідчий суддя, дослідивши матеріали, додані до клопотання, прийшов до висновку про необхідність накласти арешт на майно.
При винесенні ухвали судом, у відповідності до вимог КПК України, були враховані наведені в клопотанні слідчого правові підстави для арешту майна, зокрема, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307, ч. 1 ст. 255 КК України, можливість конфіскації майна як виду покарання, дані про належність майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності, а тому слідчим суддею обґрунтовано задоволено частково клопотання слідчого про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України.

З урахуванням цього слідчий суддя встановив належну мету, передбачену п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України, та відповідну їй правову підставу, передбачену ч. 5 ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання слідчого і накладення арешту на майно.

Окрім цього, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання зникнення майна, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.
Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на майно.
Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження колегія суддів не вбачає. Обставини кримінального провадження на час прийняття рішення вимагали вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту.
Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.
Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість накладення арешту на майно є такими, що не відповідають матеріалам провадження. Крім того, слідчим суддею суду першої інстанції накладено арешт на майно відповідно до вимог ст. ст. 132, 170, 173 КПК України на підставі належно досліджених доводів органу досудового розслідування з встановленням наявних у кримінальному провадженні доказів, які вказують на обґрунтованість підозри особи у вчиненні злочину.
Доводи апеляційної скарги в частині, що слідчим до клопотання оригінали документів не надано, а копії документів не виготовлені слідчим у відповідності ч. 4 ст. 99 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки всі матеріали які додано до клопотання прошито і пронумеровано та завірено старшим слідчим в ОВС ГСУ НП України ОСОБА_8 , скріплено печаткою «Для пакетів № 5 ГСУ НП України».
Посилання апелянта, що слідчого суддю ОСОБА_1 , було визначено з порушенням положення про автоматизовану систему документообігу суду, є передчасними, оскільки як вбачається з протоколу клопотання про арешт майна передано через систему автоматизованого розподілу раніше визначеному складу суду.
Всі інші підстави підлягають з`ясуванню судом під час розгляду справи по суті.
Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не вбачається.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Керуючись ст. ст. 170-173, 309, 376, 404, 405, 407 ч. 3 п. 2, 418 ч. 1, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду
п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 25 квітня 2019 року, якою задоволено частково клопотання сторони кримінального провадження про накладення арешту та накладено арешт на двокімнатну квартиру загальною площею 60,6(кв.м) та житловою площею 37,6 (кв.м), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві приватної власності належить підозрюваній ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з наданням можливості права користування. В іншій частині вимоги клопотання залишено без задоволення, - залишити без зміни.
Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4