ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 490/2735/20 Головуючий в 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/819/745/20 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: повернення обвинувального акту
У Х В А Л А
іменем України

18 червня 2020 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

перекладача ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження № 0004095 за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 травня 2020 року, якою прокурору повернуто обвинувальний акт відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, Миколаївської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України,

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою прокурору повернуто обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, оскільки обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України.

Продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 до 16 липня 2020 року.

В обґрунтування свого рішення суд послався на те, що обвинувальний акт містить відомості про вчинення злочину ОСОБА_8 не тільки за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, але ще іншого злочину відносно ОСОБА_10 , що передбачений ч.1 ст.126 КК України, а саме умисного завдання удару останньому, однак кримінальне провадження за вчинення вказаного злочину не було розпочато. ОСОБА_10 не визнавався потерпілим. Неприпустимість зазначення у формулюванні обвинувачення осіб, які отримали шкоду внаслідок дій обвинуваченого узгоджується із практикою ЄСПЛ, у висновках якого відображений принцип, що забороняє формування передчасної позиції суду, яка б відображала думку про те, що особа, обвинувачена у вчиненні злочину, є винуватою ще до того, коли її вина буде доведена відповідно до закону. Крім того, суд вказав, що сторона обвинувачення після залучення слідчим суддею перекладача внаслідок недостатнього володіння підозрюваним державною мовою, не здійснила перекладу обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування, що є порушенням вимог ст. 29 КПК України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, в апеляційній скарзі прокурор указує, що висновку суду не відповідають фактичним обставинам провадження та судом істотно порушено вимоги кримінального процесуального закону. Свої доводи мотивує тим, що відповідно до вимог ст.291 КПК України в обвинувальному акті зазначено ті обставини, які прокурор вважає встановленими. ОСОБА_10 вказано як свідка замаху на вбивство, який вчинено обвинуваченим. ОСОБА_8 , згідно обвинувального акту, не інкримінується вчинення іншого злочину. Висновок суду про додаткову кваліфікацію дій ОСОБА_8 за ч.1 ст.126 КК України є хибним, оскільки стороною обвинувачення жодної оцінки діям або бездіяльності ОСОБА_8 по відношенню до свідка ОСОБА_10 в обвинувальному акті не надавалась, не встановлювався факт тяжкості тілесних ушкоджень, завданих ОСОБА_10 , а тому судом першої інстанції безпідставно визначено кваліфікацію дій обвинуваченого за іншим складом злочину. Апелянт обґрунтовує, що ОСОБА_10 вказано в обвинувальному акті як одну з осіб, у якого розпочався конфлікт з ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , що і стало мотивом до вчинення ОСОБА_8 замаху на вбивство потерпілого ОСОБА_11 .. Також апелянт зазначає, що суд неправильно застосував позиції ЄСПЛ у справі «Хужін та інші проти Росії». Також суд першої інстанції безпідставно послався на порушення права на захист обвинуваченого через ненадання йому письмових документів, а саме обвинувального акту та реєстру матеріалів, перекладених на зрозумілу для нього російську мову. Вказує, що відповідно до вимог ч.3 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ОСОБА_8 було роз`яснено суть обвинувачення, на досудовому розслідуванні він не заявляв про те, що не розуміє українську мову. В подальшому клопотання про обрання та клопотання про продовження запобіжного заходу відносно обвинуваченого складалось та вручалось на українській мові, заслуховувались пояснення ОСОБА_8 , який не вказував про те, що не розуміє державну мову. Перша вимога обвинуваченого про те, що він не розуміє українську мову та потребує послуг перекладача надійшла від нього лише через чотири з половиною місяці після його затримання за підозрою у вчиненні злочину. Стороною обвинувачення під час з`ясування таких обставин було направлено запит до навчального закладу, який закінчував обвинувачений та відповідно до повідомлення Миколаївської ЗОШ №35 ОСОБА_8 закінчив 11 класів навчання та отримав повну загальну середню освіту. Вивчав українську мову та літературу та отримав за вказані предмети 5 та 7 балів. 6 та 7 балів обвинувачений мав з російської мови та літератури. В судовому засіданні, яке відбулось 16.04.2020 року, питання про відвід слідчого судді вирішувалось державною мовою і обвинувачений ОСОБА_8 висловлював позицію з приводу наявності підстав для відводу, що жодним чином не доводить факт того, що він не розуміє державну мову. В судовому засіданні 18.05.2020 року ОСОБА_8 також висловлювався про наявність підстав для відводу судді ОСОБА_12 , що жодним чином не свідчить про нерозуміння ним державної мови. Прокурор наголошує, що виявлені судом першої інстанції недоліки обвинувального акта в частині порушення презумпції невинуватості обвинуваченого ОСОБА_8 не є предметом аналізу відомостей обвинувального акту під час підготовчого судового засідання.

Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції в частині повернення обвинувального акта прокурору та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання, в частині продовження запобіжного заходу ухвалу суду просить залишити без змін.

У запереченнях захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 указує на необґрунтованість апеляційної скарги прокурора, просить її залишити без задоволення. Вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано повернув прокурору обвинувальний акт щодо ОСОБА_8 через порушення слідчим прав обвинуваченого на користуватися послугами перекладача та отримання копії процесуальних документів рідною мовою.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який підтримав апеляційні вимоги прокурора та просив їх задовольнити, доводи обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, просили ухвалу суду першої інстанції залишити без зміни, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, заперечення на неї, колегія суддів дійшла до наступного.

Відповідно до положень ст.291 КПК України, обвинувальний акт має містити, серед іншого, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Виходячи з норм закону, викладених в ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд зобов`язаний перевірити матеріали кримінального провадження, з`ясувати достатність фактичних і юридичних підстав для прийняття судових рішень, передбачених частиною 3 цієї статті, вирішити питання, пов`язані з підготовкою кримінального провадження до судового розгляду. При цьому у підготовчому провадженні не вирішується питання про фактичні обставини кримінального провадження, доведеність вини обвинуваченого та правову кваліфікацію його дій, оскільки це прерогатива суду під час судового розгляду, завдання цього провадження є процесуальне та організаційне забезпечення проведення судового розгляду.

Згідно тексту обвинувального акту, орган досудового розслідування виклав всі обставини, які необхідні для початку судового розгляду кримінального провадження, зокрема, вказав, місце, час, дату та дії обвинуваченого, які, на думку органу досудового розслідування, мають ознаки кримінального правопорушення з посиланням на положення закону України про кримінальну відповідальність, тобто виклав всі необхідні для прийняття судового рішення фактичні обставини і правову кваліфікацію інкримінованих обвинуваченим злочинів.

Висновок суду першої інстанції про невідповідність обвинувального акту щодо ОСОБА_8 вимогам кримінального процесуального закону та порушення права обвинуваченого на захист, не відповідає фактичним даним кримінального провадження та є помилковим.

Сам обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення особі у вчиненні злочину, та передає його до суду в порядку, передбаченому ст.291 КПК України, тобто є процесуальним документом, яким закінчується досудове розслідування, а обвинувачення особи пов`язується з моментом складання обвинувального акту.

На думку колегії суддів, за даними кримінального провадження, зокрема, обвинувального акту щодо ОСОБА_8 , прокурором дотримано вимоги ст.291 КПК України, тобто обвинувальний акт містить як формулювання обвинувачення, так і правову кваліфікацію кримінального правопорушення.

Суд не є стороною кримінального провадження і не може вказувати прокурору як необхідно викласти формулювання обвинувачення або поліпшити якість обвинувального акту, тим самими проявляючи упередженість, яка виражається у наданні вказівок прокурору як краще викласти обвинувачення.

Суд не вправі спонукати прокурора до уточнення обвинувального акту, внесення до нього змін, у тому числі щодо фактичних обставин скоєння злочину, його правової кваліфікації, тощо.

В обвинувальному акті викладене те обвинувачення, яке прокурор вважає встановленим.

Відповідно до вимог п.5 ч.2 ст.291 КПК України у обвинувальному акті щодо ОСОБА_8 викладено обставини вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та сформульовано обвинувачення.

Тобто зі змісту обвинувального акту випливає, що в ньому конкретно та повно викладені фактичні обставини кримінального правопорушення із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків злочину, форми вини і мотивів злочину, тобто прокурором сформульовано обвинувачення та дано правову кваліфікацію вказаного злочину, які дають повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що ніяким чином не перешкоджає суду розглянути справу по суті та ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Посилання суду на те, що зі змісту обвинувального акта щодо ОСОБА_8 також убачається, що він обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.126 КК України, а саме в умисному завданні удару рукою ОСОБА_13 , який не визнавався потерпілим, як одну з підстав повернення обвинувального акту прокурору, є хибними, оскільки таке обвинувачення ОСОБА_8 не висувалося. В контексті викладу фактичних обставин кримінального провадження на обгрунтування мотиву вчинення ОСОБА_8 злочину відносно ОСОБА_11 , саме ОСОБА_10 указано як свідка конфлікту між обвинуваченим і потерпілим та вчинення ОСОБА_8 замаху на вбивство ОСОБА_11 ..

Жодної правової оцінки діям ОСОБА_8 по відношенню до свідка ОСОБА_13 в обвинувальному акті не надавалось, а отже висновок суду про те, що у формулюванні обвинувачення вказано ОСОБА_10 , якому ОСОБА_8 завдав удар рукою, є недопустимим та згідно практики ЄСПЛ свідчить про формування у суду передчасної позиції щодо винуватості особи у вчиненні іншого злочину до того, як її вину доведено, слід визнати безпідставним, оскільки у кримінальному провадженні, зокрема, в обвинувальному акті, під час формулювання обвинувачення ОСОБА_8 жодним чином не формулювався висновок про те, що ОСОБА_10 було завдано будь-яку шкоду діями обвинуваченого, що давало б обґрунтовані підстави вважати ОСОБА_10 потерпілим та свідчило про наявність відображення в обвинувальному акті ще одного складу злочину, наявного в діях ОСОБА_8 ..

Що стосується вказівок апелянта про те, що встановлення судом обставин того, що обвинувачений ОСОБА_8 не розуміє українську мову і йому не було перекладено процесуальні документи на російську мову, зокрема обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування, не є підставою для повернення обвинувального акта, то колегія суддів вважає їх слушними та дійшла до наступного.

Матеріалами кримінального провадження підтверджено, що ОСОБА_8 є громадянином України, є уродженцем та мешканцем м. Миколаєва Миколаївської області. (а.п.2)

Відповідно до повідомлення з Миколаївської ЗОШ №35 від 09.04.2020 року №02-27/28 ОСОБА_8 з 01.09.2001 по 20.06.2003 року вивчав українську мову та літературу та отримував 5 і 7 балів за 12-бальною шкалою за вказаними предметами. ОСОБА_8 закінчив 11 класів та отримав атестат про повну загальну середню освіту. (а.п.34)

Згідно даних матеріалів кримінального провадження, як обвинуваченому ОСОБА_8 , так і його захиснику ОСОБА_7 було вручено копії обвинувального акту та реєстру матеріалів. Зауваження ОСОБА_8 про те, що він не зміг прочитати зміст процесуальних документів з підстав того, що не володіє українською мовою, є сумнівними, оскільки він вивчав як українську мову, так і літературу, є громадянином України.

Як правильно вказано апелянтом, відповідно до вимог ч.1 ст.6 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної», володіння державною мовою є обов`язком громадянина України.

Виходячи з викладеного, висновок суду про повернення прокурору обвинувального акту з підстав відсутності його перекладу на зрозумілу для ОСОБА_8 російську мову є неправильним та мотивований без належної оцінки з`ясування обставин кримінального провадження. Крім того, судом не звернуто уваги на те, що до під час досудового розслідування ОСОБА_8 не заявляв про те, що він не володіє державною мовою та потребує послуг перекладача. Питання про залучення перекладача було ініційовано обвинуваченим не з моменту початку проведення досудового розслідування.

Колегія суддів зауважує,що повертаючи обвинувальний акт прокурору із зазначених в ухвалі підстав, суд фактично вдався до аналізу та оцінки фактичних обставин провадження, його правової кваліфікації, які прокурор вважає встановленими, тим самим допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та вийшов за межі своїх повноважень, тоді як під час підготовчого судового засідання суд лише перевіряє обвинувальний акт на предмет викладення в ньому відомостей, передбачених у п.п.1-9 ч.2 ст.291 КПК України,про що правильно вказано прокурором в апеляційній скарзі.

Крім того, при отриманні копії обвинувального акту, складеного слідчим та затвердженого прокурором, обвинувачений ОСОБА_8 не заявляв про незрозумілість та неконкретність висунутого обвинувачення.
З огляду на викладене вище, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції про повернення прокурору обвинувального акту щодо ОСОБА_8 не можна визнати законним та обґрунтованим, тому його слід скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції, задовольнивши апеляційну скаргу прокурора.

Ухвала суду першої інстанції в частині продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 в апеляційній скарзі прокурором не оскаржується.

Керуючись ч.2 ст.376, ст. ст. 404, 407, 411, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 травня 2020 року про повернення прокурору обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0004095 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, - скасувати.

Призначити новий розгляд у Центральному районному суді м. Миколаєва матеріалів кримінального провадження № 004095 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, зі стадії підготовчого судового засідання.

Цю ж ухвалу суду першої інстанції в частині продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 до 16.07.2020 року - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_2
Судді: (підпис) ОСОБА_3
(підпис) ОСОБА_4