ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 641/281/20 Головуючий 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-сс/818/611/20 Доповідач: ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2020 року м.Харків
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
секретаря - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
адвоката - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові матеріали за апеляцією адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 31 січня 2020 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою задоволене клопотання слідчого СВ Слобідського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_8 про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, за матеріалами кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000006 від 14.01.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України.

Накладено арешт, шляхом заборони користування, володіння, розпорядження, на майно, виявлене та вилучене в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме в нежитлових будівелях літ. «А-2» загальною прощею 2244,5 кв.м, літ. «Б-2» загальною прощею 687,7 кв.м, літ. «В-1» загальною площею 333,8 кв.м, літ. «Г-1» загальною площею 267,0 кв.м, літ. «Д-1» загальною площею 215,3 кв.м, літ «Ж-1» загальною площею 153,1 кв.м, літ. «З-1» загальною площею 659,5 кв.м, літ. «И-1» загальною площею 456,5 кв.м, літ. «К-1» загальною площею 95,4 кв.м, літ. «Л-1» загальною площею 25,2 кв.м, літ. «М-1» загальною площею 13,7 кв.м, літ. «Н» загальною площею 51,4 кв.м, нежитлові приміщення 1-го поверху №1-4, 2а, 3а, 2-го поверху №12-17 літ. «Е-2» загальною площею 126,9 кв.м, що праві комунальної власності належать територіальній громаді м. Харкова в особі Харківської міської ради, та нежитлових приміщень 1-го поверху № 5-10 загальною площею 147,2 кв.м в літ. «Е-2», які на праві приватної власності належать ОСОБА_9 .
Як зазначено в ухвалі слідчого судді, 24.01.2020 року до Комінтернівського районного суду м. Харкова надійшло клопотання слідчого СВ Слобідського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_8 про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, за матеріалами кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000006 від 14.01.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України.

В обгрунтування клопотання зазначив, що в провадженні Слобідського ВП ГУНП в Харківській області перебуває кримінальне провадження № 0000006 від 14.01.2020 за ч. 3 ст. 191 КК України, за фактом привласнення, розтрати або заволодіння грошовими коштами групою службових осіб КП «Автобаза спеціалізованого санітарного автотранспорту міста Харкова» та КП «Харківспецбуд» під час проведення капітального ремонту частини асфальтового покриття проїзду на території КП «Автобаза спеціалізованого санітарного автотранспорту міста Харкова».

Задовольняючи клопотання про арешт тимчасово вилученого майна, слідчий суддя послався на те, що вказані документи можуть бути використані як доказ фактів та обставин, що підлягать встановленню у даному кримінальному провадженні.
Не погодившись з ухвалою слідчого судді, адвокат ОСОБА_7 подала апеляційну скарги в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 31 січня 2020 року та повернути власникам майна вилучені під час обшуку від 22.01.2020 за адресою: м. Харків, пр. Гагаріна, 117, речі та документи.

Апеляційну скаргу обґрунтовє тим, що ухвала слідчого судді не відповідає фактичним обставинам справи та вимогам КПК України як і клопотання слідчого про арешт майна.
Крім того адвокат ОСОБА_7 просить поновити строк апеляційного оскарження ухвали слідчого судді.

Оскільки адвокатом ОСОБА_7 не пропущено строк апеляційного оскарження, апеляційний суд не розглядає дане клопотання.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку адвоката ОСОБА_7 , що наполягала на задоволенні апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти її задоволення, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
З матеріалів судового провадження вбачається, що слідчим СВ Слобідського ВП ГУНП в Харківській області капітаном поліції ОСОБА_8 проводиться досудове слідство по кримінальному провадженні №0000006 від 14.01.2020 за ч. 3 ст. 191 КК України. (а.с. 2-17).

Також з клопотання про арешт майна вбачається, що арештоване майно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України і має доказове значення у кримінальному провадженні.
Відповідно до ст.98 КПК України матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюється під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом є речовими доказами по справі. Якщо документи містять зазначені вище ознаки, вони теж є речовими доказами.
Так, ч.2 ст. 170 КПК України передбачає, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно до ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Задовольнивши клопотання від 24 січня 2020 року слідчий суддя прийшов до висновку, що слідчий довів достатність підстав вважати, що вилучене майно є речовим доказом, має доказове значення для забезпечення кримінального провадження та відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України, що відповідає вимогам ч.3 ст. 170 КПК України.
За таких обставин посилання апелянта на ч.2 ст.167 КПК України судова колегія не приймає, оскільки адвокат посилається на стару редакцію статті 170 КПК України, яка на даний час втратила чинність.
Як вбачається з ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

В ч.5 ст.170 КПК України зазначено, що у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Відповідно до вимог ст.ст.214, 223 КПК України після внесення повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, слідчий або прокурор розпочинають досудове розслідування, виконують слідчі (розшукові) дії спрямовані на отримання (збирання) доказів.
З матеріалів вбачається, що є достатні підстави вважати, що майно вказане в клопотанні відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.
Згідно зі ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, окрім іншого, правову підставу для арешту майна та можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні у разі арешту майна з підстав, передбачених п.1 ч.2 ст.170 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 64-2 КПК України третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, може бути будь-яка фізична або юридична особи.
Ч. 2 ст. 64-2 КПК України передбачено, що третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна.
Ч. 1 ст. 171 КПК України не передбачає, що з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.
Клопотання про арешт майна було подане слідчим, погоджене прокурором.
Тому посилання адвоката ОСОБА_7 в апеляційній скарзі на те, що слідчий є не уповноваженою особою для звернення до слідчого судді з клопотанням про арешт майна є неспроможними.
При розгляді клопотання про арешт майна, слідчим суддею дотримані вимоги ч.ч.2, 4 ст.173 КПК України та ст.172 КПК України, зміст ухвали слідчого судді в цілому відповідає вимогам ч.5 ст.173 КПК України.

Мотиви прийнятого рішення слідчим суддею викладені в мотивувальній частині ухвали, з чим погоджується і апеляційний суд.
Задовольнивши клопотання слідчого слідчий суддя врахував, що в ньому йдеться не про арешт майна підозрюваного, а арешт майна, передбачений ч.2 ст.170 КПК України, що здійснюється для забезпечення доказової бази в кримінальному провадженні.
Європейський суд з прав людини, неодноразово підкреслював, що в разі, коли держави вважають за потрібне вдаватися до таких заходів, як обшуки з метою отримання доказів вчинення протиправних діянь, вилучення майна або арешт майна, Суд оцінюватиме, чи були підстави, наведені для виправдання таких заходів, відповідними та достатніми, і чи було дотримано принцип пропорційності, а також, зокрема, чи були у справі також інші докази на той час вчинення протиправних діянь та на рішення ЄСПЛ у справі «Новоселецький проти України» (Заява №47148/99, рішення від 22.02.2005, остаточне рішення від 22.05.2005) Європейський суд з прав людини вказує, що у кожній справі, в якій йде мова про порушення вищезгаданого права (володіння своїм майном), суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар .
Відповідно до пунктів 69,73 рішення Європейського суду з прав людини від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції" (Sporrong and Lonnroth v. Sweden) будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.
З матеріалів вбачається, що є достатні підстави вважати, що майно вказане в клопотанні відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.

Окрім того, арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження.
Доводи апеляції щодо порушення ст.ст. 38, 39, 40, 41 КПК України та незгоду з певними процесуальними діями посадових осіб органу досудового розслідування, судова колегія до уваги не приймає, оскільки на стадії досудового розслідування апеляційний суд позбавлений процесуальної можливості надавати оцінку діям слідчих не зазначених в ч.1 ст. 303 КПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 303 КПК України скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 цього Кодексу.

Наведений у частині першій цієї статті перелік рішень, дій або бездіяльності, що можуть бути предметом судового оскарження, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. У частині другій статті 303 КПК України закріплена пряма заборона окремого оскарження інших рішень, дій або бездіяльності слідчого, прокурора.
Посилання апелянта на порушення слідчим суддею ст.ст. 98, 170, 173 КПК України таким чином спростовуються судовими матеріалами.

Всі інші питання - фактичні обставини кримінального провадження, питання винності чи не винності в скоєнні кримінальних правопорушень, а також питання належності, допустимості, достовірності доказів вирішуються під час іншої стадії кримінального процесу - судовому провадженні під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає ухвалу слідчого судді обґрунтованою та належним чином мотивованою і підстав для її скасування, за доводами апеляційної скарги не вбачає.
Відповідно до порядку, передбаченого ст.174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
КП «Харківспецбуд» та КП «Автобаза спеціалізованого санітарного автотранспорту м. Харкова не позбавлені права скористатись вимогами ст.174 КПК України.
Керуючись ст.ст.392, 404, 405, 407, 418, 419, 423 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах КП «Харківспецбуд» та КП «Автобаза спеціалізованого санітарного автотранспорту м. Харкова» залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 31 січня 2020 року щодо накладення арешту на майно по кримінальному провадженню №0000006 вилученого в ході проведення 22.01.2020 обшуку за адресою: м. Харків, пр. Гагаріна, б. 117, залишити без змін .

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й відповідно до вимог ст.424 КПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді