ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа: № 644/9943/19 Головуючий І інстанції: ОСОБА_1
Провадження: № 11-кп/818/2467/20 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: Продовження строку тримання під вартою
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 червня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 13 05 2020 року, -
В С Т А Н О В И Л А:
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Вказаною ухвалою продовжено строк дії запобіжного заходу обраного щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виді тримання під вартою на строк 60 днів до 11 07 2020 року (а.с.73).
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, захисник обвинуваченого подала апеляційну скаргу, в якій просила оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову, якою застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у виді нічного домашнього арешту у період часу з 21:00 год. до 07:00 год. за адресою: АДРЕСА_1 , із покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КК України.
Такі вимоги мотивувала тим, що судом не надано належної оцінки обставинам, які свідчать про можливість застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді домашнього арешту, а саме: існування ризиків, передбачених п.п.1,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України, на які вказує прокурор, не доведені жодним доказом; обвинувачений раніше не судимий; ОСОБА_7 має на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; до затримання обвинувачений працював неофіційно на посаді гіпсокартонщика; має місце реєстрації (а.с.74-75).

Позиції учасників апеляційного провадження.

Обвинувачений та його захисник підтримали доводи апеляційної скарги, просили задовольнити вимоги у повному обсязі.

Прокурор вважала ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою, просила залишити вимоги апеляційної скарги обвинуваченого без задоволення.
Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Заслухавши суддю доповідача, доводи обвинуваченого та його захисника, думку прокурора, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи із наступного.
Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог процесуального законодавства.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених п.п.1,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).
Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.
Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненнікримінального правопорушенняу сфері обігу наркотичних засобів, передбаченому ч. 2 ст.307 КК України, який є тяжким злочином, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі до 10 років з конфіскацією майна.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Відповідно до матеріалів провадження, суд, вирішуючи клопотання про продовження тримання обвинуваченого під вартою врахував: тяжкість кримінального правопорушення в якому обвинувачується ОСОБА_7 , вид та розмір покарання, що загрожує у випадку доведення його винуватості, а також відомості про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, але що до нього перебувають в провадженні два кримінальних провадження, що були об`єднані, неодружений, посилається на те, що перебуває в цивільному шлюбі, мешкав із цивільною дружиною в м.Харків, будь-яких підтверджень цих обставин не надано, даних про надання згоди цивільної дружини, власника будинку, в якому вона фактично проживає щодо можливості проживання обвинуваченого за вказаною адресою матеріали провадження не містять.
З огляду на вказані відомості, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що наявні ризик, передбачені п.п.1,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України, яким неможливо запобігти шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, зокрема і домашнього арешту у нічний час, про який просить захисник обвинуваченого, оскільки вони не забезпечать належної поведінки обвинувачених та не дадуть можливості уникнути вказаних ризиків.
Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства ( «Летельє проти Франції»).
Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
З урахуванням конкретних обставин вчинення злочинів, які інкримінуються ОСОБА_7 , їх тяжкості та суспільної небезпечності, колегія суддів вважає, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.
Доводи захисника обвинуваченого щодо відсутності судимостей у ОСОБА_7 , неофіційного працевлаштування, а також щодо наявності у нього міцних соціальних зв`язків були предметом розгляду в суді першої інстанції та їм була надана відповідна оцінка.
Разом з тим, стороною захисту не надано жодних доказів на підтвердження доводів, на які захисник посилається у апеляційній скарзі.
З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
На думку колегії суддів, заявлені під час обрання запобіжного заходу ризики не зменшилися та продовжують існувати. Доводи, що містяться в апеляційній скарзі захисника обвинуваченого, не підтверджені жодними доказами, а тому у колегії суддів відсутні підстави вважати, що відпала необхідність у раніше обраному запобіжному заході у виді тримання під вартою, а запобіжний захід у виді домашнього арешту, про застосування якого просить захисник, забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , під час апеляційного розгляду не встановлено.
З урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 та відсутності підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги захисника обвинуваченого.
Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 13 05 2020 року про задоволення клопотання прокурора та про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 11 липня 2020 року, включно, щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , - залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого, - залишити без задоволення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:

____________ ____________ _______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4