Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

14 травня 2020 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

Суддів - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора прокуратури Рівненської області ОСОБА_5 на вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 09 січня 2020 року у кримінальному провадженні №0000120 про обвинувачення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , непрацюючого, розлученого, раніше судимого вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 29.10.2019 року за ч.1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн., вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 14.03.2019 року засуджений за ч.1 ст. 263 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням один рік,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, з участю:

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 09 січня 2020 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України та призначено покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнений від відбування покарання з випробуванням, встановлений йому іспитовий строк тривалістю три роки.

Відповідно до ст. 76 КК України на ОСОБА_6 покладено наступні обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; повідомляти органи пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Також судом вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Як встановлено судом, ОСОБА_6 в порушення вимог Положення про дозвільну систему, затверджену постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 12.10.1992 року та інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної та охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, спорядження гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 622 від 21.08.1998 року, не маючи відповідного передбаченого законом дозволу на придбання та зберігання вогнепальної зброї та вибухових речовин, за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, в невстановлений час, маючи умисел на незаконне придбання, зберігання вогнепальної та вибухових речовин, незаконно придбав та зберігав за місцем свого проживання, у власні й квартирі АДРЕСА_2 до проведення санкціонованого обшуку 01.03.2019 року револьвер «Наган», який відповідно до висновку експерта № 1.2.-121/19 від 10.04.2019 року, являється коротко ствольною вогнепальною зброєю, є револьвером системи «Наган» б/н кал. 7,62х38 мм зразка 1985 року, в конструкцію якого, саморобним способом, внесено зміни, а саме: змінено штатний ствол на ствол із гладкою поверхнею, який придатний до окремих пострілів та корпус гранати «F-1», який відповідно до висновку експерта № 4.1-22/19 від 17.05.2019 року являється корпусом оборонної осколкової ручної гранати «F-1» зразка 1915 року, спорядженим зарядом вибухової речовини і відноситься до категорії вибухових речовин та придатний до вибуху за наявності засобу підриву.

Не погодившись з вироком місцевого суду прокурор ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Рівненського міського суду від 09.01.2020 року скасувати в частині призначення міри покарання. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винним за ч. 1 ст. 263 КК України та призначити покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі. Запобіжний захід ОСОБА_8 у виді особистого зобов`язання змінити на тримання під вартою в залі суду. Вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Додає, що суд першої інстанції не врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора щодо задоволення апеляційної скарги, думку обвинуваченого ОСОБА_6 , який не підтримав апеляційну скаргу прокурора, просив вирок суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційних скаргах доводи, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновки суду щодо доведеності вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину встановлені сукупністю зібраних у справі доказів, досліджених в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, яким судом дана повна та всебічна оцінка у судовому засіданні, та в апеляційній скарзі не оспорюється, а тому відповідно до ст. 404 цього Кодексу, не є предметом розгляду судом апеляційної інстанції.

Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 263 КК України є вірною та в апеляційній скарзі не оскаржується.

Згідно ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. Зокрема, при сукупності злочинів суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Вказаних вимог закону місцевий суд не дотримався.

Як вбачається з матеріалів судової справи, ОСОБА_6 вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 263 КК України 01 березня 2019 року, тобто до постановлення вироку Рівненського міського суду Рівненської області від 14 березня 2019 року, а тому покарання обвинуваченому слід призначити з врахуванням ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів.

Суд першої інстанції помилково призначив ОСОБА_6 покарання без врахування положень ч.4 ст. 70 КК України, оскільки злочин вчинено останнім 01.03.2019 року до постановлення вироку Рівненського міського суду Рівненської області від 14 березня 2019 року, а тому вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 09 січня 2020 року слід було призначити покарання за сукупністю злочинів згідно ч.4 ст. 70 КК України, у зв`язку з цим вирок суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини Кримінального кодексу України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Так, з матеріалів кримінального провадження та вироку вбачається, що при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, суспільну небезпеку вчиненого ним кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який раніше судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває. Належно врахував і обставини що пом`якшують покарання обвинуваченому - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину. Обтяжуючих обставин судом не встановлено.

Таким чином, судом першої інстанції дано детальну оцінку усім обставинам справи, особі обвинуваченого та тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким, з`ясовано наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих покарання обставини, а тому суд обґрунтовано прийшов до висновку щодо наявності підстав для застосування ст. 75, 76 КК України до ОСОБА_6 .

Врахувавши усі дані про особу обвинуваченого, тяжкість вчиненого ним злочину та наявність пом`якшуючих вину обставин, суд обрав ОСОБА_6 покарання в межах санкції ч.1 ст. 263 КК України.

Згідно п. 4 ст.409 КПК України, однією з підстав для зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 413 КПК України, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою зміну судового рішення.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст.376, 407, 408, 409, 418 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора прокуратури Рівненської області ОСОБА_5 задовольнити частково.

Вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 09 січня 2020 року в частині призначеного ОСОБА_6 покарання змінити.

Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч.1 ст. 263 КК України до покарання, призначеного судом першої інстанції - 4 (чотири) роки позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнити від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю три роки.

Відповідно до ст. 76 КК України на ОСОБА_6 покласти наступні обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; повідомляти органи пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком від 14.03.2019 року більш суворим покаранням, призначеного цим вироком вважати ОСОБА_6 засудженим до остаточного покарання у виді чотирьох років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнити від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю три роки.

Відповідно до ст. 76 КК України на ОСОБА_6 покласти наступні обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; повідомляти органи пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

В решті вирок щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

с у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3