ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3401/19 Справа № 204/7850/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2019 року м. Дніпро
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0001831 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 листопада 2019 року щодо
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, якому продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 05 січня 2020 року,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 просить ухвалусуду в частині продовження ОСОБА_9 строку тримання під вартою скасувати, та постановити нову ухвалу, якою застосувати до обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.
Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що ризики, передбачені п.п. 1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, відсутні.
Вказує на те, що ОСОБА_9 не має намірів переховуватись від органів досудового розслідування та суду, оскільки в силу свого скрутного матеріального становища не зможе це зробити, також він проживає з бабусею, яка потребує його допомоги.
Зазначає, що після вчинення кримінального правопорушення, 10.09.2019 року ОСОБА_9 самостійно прийшов до поліції та не відмовлявся від допиту, також він має міцні соціальні зв`язки.
Крім того, судом не взято до уваги те, що ОСОБА_9 раніше не судимий, активно сприяв розкриттю злочину, визнав вину частково, щиро розкаюється, передав кошти на ліки для потерпілого, вибачився перед ним, має позитивну характеристику, працював не офіційно на різних підприємствах в Україні та за кордоном.
Посилається на те, що свідком у цьому кримінальному провадженні є мати обвинуваченого - ОСОБА_10 , а потерпілим є вітчим - ОСОБА_7 , які вже надали органам досудового розслідування показання, досудове розслідування по кримінальному провадженню закінчено та матеріали направлені до суду. При цьому, потерпілий ОСОБА_7 примирився з обвинуваченим ОСОБА_9 , про що свідчить його заява.
Також зазначає, що тяжкість обвинувачення сама по собі не може бути виправданням тривалих періодів тримання під вартою (справа Бортюк проти України).

Вказує на те, що сторона захисту не згодна з кваліфікацією дій обвинуваченого ОСОБА_9 , вважає, що дії обвинуваченого необхідно кваліфікувати за ч.2 ст.125 КК України, оскільки кількість заподіяних ножових поранень, їх локалізація та ступінь тяжкості в цьому конкретному випадку не можуть обгрунтовувати висновок про спрямованість умислу ОСОБА_9 саме на умисне вбивство.

Крім того, ОСОБА_9 після нанесення декількох тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , сам, без будь-якої сторонньої допомоги припинив будь-які протиправні дії та кинув ніж на підлогу. Після цього, попросив його мати - ОСОБА_10 викликати швидку допомогу, отже усвідомивши свою вину ОСОБА_9 намагався запобігти тяжким наслідкам, вжив всіх заходів щодо надання потерпілому медичної допомоги, що свідчить про відсутність умислу на вбивство.

Виявлені у ОСОБА_7 тілесні ушкодження за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, як такі, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад 6 діб, але не більше, як три тижні (21 день).

Також ОСОБА_9 повністю, за власні кошти, відшкодував витрати на лікування потерпілого.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 листопада 2019 року ОСОБА_9 було продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 05 січня 2020 року.
Суд першої інстанції в обґрунтування свого рішення зазначив, що прокурором доведено існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що обвинувачений ОСОБА_9 з метою уникнення від кримінальної відповідальності має змогу переховуватись від суду та незаконно впливати на потерпілого та свідків, а тому оцінюючи в сукупності всі обставини, зазначені в ч.1 ст.178 КПК України, вважає за необхідне продовжити строк дії обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжного заходу, при цьому застосування більш м`якого запобіжного заходу відносно обвинуваченого не забезпечить запобігання визначених судом ризиків.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку обвинуваченого, його захисника та потерпілого, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги захисника та просив ухвалу суду залишити без змін, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги апеляційної скарги захисника не підлягають задоволенню з таких підстав.
Рішенням Конституційного суду України від 13.06.2019 року №4-р/2019 визнано таким, що є неконституційним положення ч.2 ст.392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, яка постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст.331 КПК України: - вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу; - незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до матеріалів провадження, на розгляді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська перебуває обвинувальний акт № 0001831від 07.09.2019 року щодо ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України.

З матеріалів провадження вбачається, що ухвалою слідчого судді від 11.09.2019 року до обвинуваченого ОСОБА_9 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 08.11.2019 року.

Прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції, яке розглядалось 08.11.2019 року було заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_9 з тих підстав, що на цей час існують ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які слугували підставою для його обрання, а саме: переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілого та свідка у цьому кримінальному провадженні.

Розглядаючи вказане клопотання прокурора, для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. ст. 199, 331 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.

Колегія суддів вважає, що, вирішуючи клопотання про продовження тримання обвинуваченого під вартою, судом правильно встановлена наявність ризиків того, що обвинувачений ОСОБА_9 може переховуватись від суду та впливати на потерпілого та свідка у цьому кримінальному провадженні, оскільки ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні закінченого замаху на особливо тяжке кримінальне правопорушення, за що у разі доведеності його вини, передбачено покарання до 15 років позбавлення волі, окрім того, підозрюваний перебуває в родинних відносинах з потерпілим ОСОБА_7 та свідком ОСОБА_10 , які ще не були допитані в судовому засіданні суду першої інстанції.
Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника щодо відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є необґрунтованими, оскільки зазначені ризики встановлені в ухвалі суду та підтверджуються наданими судом першої інстанції матеріалами, відповідно до яких, заявлені ризики об`єктивно існують і для їх запобігання ОСОБА_9 необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Підстав для застосування судом до ОСОБА_9 більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів не вбачає, з огляду на вищевикладені обставини.
Доводи захисника щодо перекваліфікації дій обвинуваченого з ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України на ч.2 ст.125 КК України, не можуть бути взяті до уваги, оскільки встановлення обставин суб`єктивної та об`єктивної сторони кримінального правопорушення є задачею судового розгляду.
Твердження сторони захисту про те, що обвинувачений раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки та позитивну характеристику, частково визнав вину, щиро розкаюється, неофіційно працював, відшкодував витрати на лікування потерпілого, колегія суддів вважає такими, що не зменшують заявлені у кримінальному провадженні ризики.
Посилання захисника на те, що обвинувачений ОСОБА_9 самостійно прийшов до поліції та сприяв розкриттю злочину, не може бути взято до уваги, оскільки в ухвалі суду про обрання ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та в клопотанні прокурора про продовження цього строку зазначено, що ОСОБА_9 з місця вчинення злочину зник.
Крім того, доводи захисника про те, що обвинувачений примирився з потерпілим, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України, що не є кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення.
Отже, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_9 строку тримання під вартою, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Будь-яких порушень КПК України при постановленні оскаржуваної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів вважає необхідним ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 листопада 2019 року залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 листопада 2019 року - залишити без задоволення.
Ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 листопада 2019 року щодо ОСОБА_9 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4