Справа № 157/538/18
п/с 1-кп/164/10/2020
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2020 року Смт. Маневичі

Маневицький районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю: прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 , його захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за № 0000027 від 25 липня 2016 року про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Краснилівка Камінь- Каширського району Волинської області, зареєстрованого та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з вищою освітою, ФОП, пенсіонера, інваліда війни другої групи, потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи (3 категорії), одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ст. 254 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 обвинувачується у безгосподарському використанні земель, якщо це спричинило втрату їх родючості, виведення земель із сільськогосподарського обороту та порушення структури ґрунту, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ст. 254 КК України, за наступних обставин.

Так, ОСОБА_4 , будучи з 12 листопада 2015 року власником земельної ділянки сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства зі складом угідь рілля на території Камінь Каширської міської ради Волинської області за межами населених пунктів з кадастровим номером :05:000:0020 та площею 2 га, в період часу з весни 2016 року (точної дати досудовим розслідуванням не встановлено) по даний час, всупереч вимогам чинного законодавства, а саме:

- ст. 14, ч .6 ст. 41 Конституції України, згідно яких право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Використання власності не може завдавати шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі;

- п.п. «а», «б», «ґ» та «ж» ч.1 ст. 91 Земельного кодексу України (далі Кодекс), відповідно до яких власники земельних ділянок зобов`язані: забезпечувати використання їх за цільовим призначенням, додержуватися вимог законодавства про охорону довкілля, підвищувати родючість ґрунтів та зберігати інші корисні властивості землі, а також за свій рахунок привести земельну ділянку у попередній стан у разі незаконної зміни не власником земельної ділянки, коли приведення у попередній стан здійснюється за рахунок особи, яка незаконно змінила рельєф;

- ч. 2, абз. 2 ч. 5 ст. 20 Кодексу, згідно яких зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення, земельні ділянки сільськогосподарського призначення використовуються їх власниками або користувачами виключно в межах вимог щодо користування землями певного виду використання, встановлених статтями 31, 33-37 цього Кодексу;

- ч.1 ст. 23 Кодексу, відповідно до якої землі, придатні для потреб сільського господарства, повинні надаватися насамперед для сільськогосподарського використання;

- ст. ст. 162- 164 Кодексу, згідно яких охорона земель це система правових, організаційних, економічних та інших заходів, спрямованих на раціональне використання земель, запобігання необґрунтованому вилученню земель сільськогосподарського і лісогосподарського призначення, захист від шкідливого антропогенного впливу, відтворення і підвищення родючості ґрунтів, підвищення продуктивності земель лісогосподарського призначення, забезпечення особливого режиму використання земель природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико культурного призначення. Завданнями охорони земель є забезпечення збереження та відтворення земельних ресурсів, екологічної цінності природних і набутих якостей земель. Охорона земель включає: обґрунтування і забезпечення досягнення раціонального землекористування; захист сільськогосподарських угідь від необґрунтованого їх вилучення для інших потреб; захист земель від несприятливих природних і техногенних процесів; консервацію деградованих сільськогосподарських угідь. Порядок охорони земель встановлюється законом;

- ст. 166 Кодексу, відповідно до якої рекультивація порушених земель це комплекс організаційних, технічних і біотехнологічних заходів, спрямованих на відновлення ґрунтового покриву, поліпшення стану та продуктивності порушених земель. Землі, які зазнали змін у структурі рельєфу, екологічному стані ґрунтів і материнських порід та у гідрологічному режимі внаслідок проведення гірничодобувних, геологорозвідувальних, будівельних та інших робіт, підлягають рекультивації. Для рекультивації порушених земель, відновлення деградованих земельних угідь використовується ґрунт, знятий при проведенні гірничодобувних, геологорозвідувальних, будівельних та інших робіт, шляхом його нанесення на малопродуктивні ділянки або на ділянки без ґрунтового покриву;

- ст. 168 Кодексу, згідно якої ґрунти земельних ділянок є об`єктом особливої охорони. Власники земельних ділянок та землекористувачі не мають права здійснювати зняття та перенесення ґрунтового покриву земельних ділянок без спеціального дозволу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері здійснення державного нагляду контролю) в агропромисловому комплексі, крім передбачених випадків, у яких зняття та перенесення ґрунтового покриву земельних ділянок здійснюються виключно на підставі робочого проекту землеустрою. При здійсненні діяльності, пов`язаних з порушенням поверхневого шару ґрунту, власники земельних ділянок та землекористувачі повинні здійснювати зняття, складування, зберігання поверхневого шару ґрунту та нанесення його на ділянку, з якої він був знятий (рекультивація), або на іншу земельну ділянку для підвищення її продуктивності та інших якостей;

- ст. 35 Закону України «Про охорону земель» (надалі Закон), відповідно до якої власники і землекористувачі, в тому числі орендарі земельних ділянок, при здійсненні господарської діяльності зобов`язані: дотримуватися вимог земельного і природоохоронного законодавства України; проводити на земельних ділянках господарську діяльність способами, які не завдають шкідливого впливу на стан земель та родючість ґрунтів; підвищувати родючість ґрунтів та зберігати інші корисні властивості землі на основі застосування екологобезпечних технологій обробітку і техніки, здійснення інших заходів, які зменшують негативний вплив на ґрунти, запобігають безповоротній втраті гумусу, поживних елементів тощо; дотримуватися стандартів, нормативів при здійсненні протиерозійних, агротехнічних, агрохімічних, меліоративних та інших заходів, пов`язаних з охороною земель, збереженням і підвищенням родючості ґрунтів; своєчасно інформувати відповідні органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування щодо стану, деградації та забруднення земельних ділянок; забезпечувати використання земельних ділянок за цільовим призначенням та дотримуватися встановлених обмежень (обтяжень) на земельну ділянку; забезпечувати захист земель від ерозії, виснаження, забруднення, засмічення, засолення, осолонцювання, підкислення, перезволоження, підтоплення, заростання бур`янами, чагарниками і дрібноліссям; уживати заходів щодо запобігання негативному і екологонебезпечному впливу на земельні ділянки та ліквідації наслідків цього впливу;

- ст. 36 Закону, згідно якої охорона земель сільськогосподарського призначення забезпечується на основі реалізації комплексу заходів щодо збереження продуктивності сільськогосподарських угідь, підвищення їх екологічної стійкості та родючості ґрунтів, а також обмеження їх вилучення (викупу) для несільськогосподарських потреб. Зміна цільового призначення земель сільськогосподарського призначення допускається лише за умови обґрунтування доцільності такої зміни в порядку, визначеному законом;

- ст. 37 Закону, відповідно до якої власники та землекористувачі, в тому числі орендарі, земельних ділянок зобов`язані здійснювати заходи щодо охорони родючості ґрунтів, передбачені цим Законом та іншими нормативно правовими актами України. Використання земельних ділянок способами, що призводять до погіршення їх якості, забороняється;

- ст. 52 Закону, згідно якої рекультивації підлягають землі, які зазнали зміни у структурі рельєфу, екологічному стані ґрунтів і материнських порід та в гідрологічному режимі внаслідок проведення гірничодобувних, геологорозвідувальних, будівельних та інших робіт. При проведенні гірничодобувних, геологорозвідувальних, будівельних та інших робіт, пов`язаних з порушенням ґрунтового покриву, відокремлена ґрунтова маса підлягає зняттю, складуванню, збереженню та перенесенню на порушені або малопродуктивні земельні ділянки відповідно до робочих проектів землеустрою. При знятті ґрунтового покриву здійснюється пошарове зняття і роздільне складування верхнього, найбільш родючого шару ґрунту, та інших прошарків ґрунту, відповідно до структури ґрунтового профілю, а також материнської породи. Об`єм ґрунтової маси, що підлягає зняттю і роздільному складуванню, визначається в робочих проектах землеустрою. Рекультивація земельних ділянок здійснюється шляхом пошарового нанесення на малопродуктивні земельні ділянки або ділянки без ґрунтового покриву знятої ґрунтової маси, а в разі потреби і материнської породи в порядку, який забезпечує найбільшу продуктивність рекультивованих земель. Роботи із зняття, складування, збереження та нанесення ґрунтової маси на порушені земельні ділянки здійснюються за рахунок фізичних та юридичних осіб, з ініціативи або вини яких порушено ґрунтовий покрив, а роботи з нанесення знятої ґрунтової маси на малопродуктивні землі здійснюються за бажанням власників або землекористувачів, у тому числі орендарів цих земельних ділянок за їх рахунок, без зміни цільового призначення вищенаведеної земельної ділянки у встановленому законом порядку, зокрема ч.3 ст. 20 Кодексу, достовірно знаючи про вищевказані вимоги, обов`язки і обмеження, за допомогою спеціальної техніки умисно протиправно вчинив без господарське використання землі, яке виразилось у знятті на ній ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері здійснення державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, площею 0, 79 га, а також часткове створення на ній штучного кар`єру для видобування піщаної суміші об`ємом 17 384, 10 м.куб.

Таке використання ОСОБА_4 вищевказаної земельної ділянки призвело до зміни рельєфу місцевості та спричинило:

- втрату її родючості, що виразилось у втраті гумусу на вищевказаній площі, тобто здатності земельної ділянки задовольняти потреби рослин в елементах живлення, воді, повітрі і теплі в достатніх кількостях для їх нормального розвитку, а вирощування сільськогосподарських культур на ній є нерентабельним;

- виведення її з сільськогосподарського обороту, що полягає у припиненні та неможливості подальшого використання зазначеної земельної ділянки за цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства назавжди, тобто неможливості вирощування на ній сільськогосподарських культур;

- порушення структури ґрунту, що виразилося у втраті його фізичних, хімічних, біологічних та економічних властивостей, а також природного рослинного покриву, зміні його механічного та технічного складу під впливом антропогенного навантаження.

Таким чином, органом досудового розслідування ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що своїми умисними протиправними діями, які виразились у безгосподарському використанні земель, якщо це спричинило втрату їх родючості, виведення земель з сільськогосподарського обороту та порушення структури ґрунту, він вчинив злочин, передбачений ст. 254 КК України.

На думку суду, обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 254 КК України не знайшло свого підтвердження під час судового розгляду, оскільки стороною обвинувачення не доведено його винуватості поза розумним сумнівом належними та допустимими доказами, а можливість здобуття інших доказів вичерпана і стороною обвинувачення запропонована не була.

Так, обвинувачений ОСОБА_4 вину у інкримінованому злочині заперечив повністю, давши суду показання про те, що земельну ділянку від отримав як учасник АТО, однак земля на вказаній ділянці була неродючою і посеред неї вже була викопана яма. Зазначив, що з 2014 по 2016 рік проходив реабілітацію і тому не мав можливості доглядати за земельною ділянкою, однак після лікування помітив крадіжку піску із його території, у зв`язку з чим телефонував у поліцію і повідомляв цей факт. Вважає дане кримінальне провадження помстою посадовців за його принципову позицію щодо незаконного видобутку піску у районі.

Відповідно до ч.2 ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість поза розумним сумнівом.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Крім того, законодавець вимагає, щоб будь який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Зазначений правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 1 квітня 2020 року в справі № 750/11509/18.

Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Відповідно до ст. 25 КПК України прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення або в разі надходження заяви про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.
Крім того, саме на них законом покладається обов`язок всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень, відповідно до ст.9 КПК України.
За правилами ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.
Відповідно до ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачених ст. 91 КПК України, покладається на прокурора.
Тобто, обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, покладається на сторону обвинувачення безпосередньо у судовому засіданні.
Сторона обвинувачення вважає, що пред`явлене обвинувачення повністю підтверджується зібраними у провадженні достатніми, достовірними, допустимими та належними доказами.
Однак, на думку суду, докази, зібрані органом досудового розслідування, на які посилається прокурор на підтвердження винності останнього, не підтверджують поза розумним сумнівом винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 254 КК України, частина з них є неналежними, суперечливими та здобутими з порушенням вимог чинного кримінального процесуального законодавства, в зв`язку з чим є недопустимими.
Протоколами огляду місця події від 15 травня 2017 року з фототаблицями зафіксовані автомобілі «ЗИЛ», д.р.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_6 , та «Урал», д.р.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_7 , які перебувають на відповідних ділянках дороги і завантажені піском (а.п.117-123 т.1).

Відповідно до рапорту інспектора чергового Камінь Каширського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_8 від 1 серпня 2017 року, 31 липня 2017 року о 15:55 надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що за адресою: Камінь Каширський район, м.Камінь Каширський, вул 1-го травня, р-н Льонзаводу, невідомі особи здійснюють крадіжку піску з кар`єру вантажними автомобілями (а.п.167 т.1).

Із протоколу огляду місця події від 31 липня 2017 року із фото таблицями вбачається, що об`єктом огляду є лісовий масив поблизу автомобільної дороги, де виявлено вантажний автомобіль «Урал», д.р.з. НОМЕР_2 , із причепом, завантаженим піском та в кабіні якого виявлено посвідчення водія на ім`я ОСОБА_7 (а.п.168-170 т.1).

Допитаний в якості свідка інспектор сектору реагування СРПП № 3 Камінь-Каширського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_9 суду показав, що в липні 2017 року надійшло повідомлення на службу 102 про незаконне перевезення піску, у зв`язку з чим затримував вантажний автомобіль, яким керував ОСОБА_7 та який був завантажений піском і рухався повз урочище «Дубицьке», де знаходиться земельна ділянка ОСОБА_4 , в напрямку м. Каменя-Каширського. Однак як завантажувався цей та інший автомобіль він не бачив, при цьому обвинуваченого він на земельній ділянці також не бачив.

Допитаний в якості свідка начальник СРПП № 1 Камінь-Каширського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_3 суду показав, що в жовтні 2016 року надійшло повідомлення, що в урочищі Дубицьке завантажують пісок. Виїхавши на перевірку достовірності повідомлення на земельну ділянку, яка, як потім дізналися, належить ОСОБА_4 , побачили, що на ділянці виритий кар`єр 3-4 метри глибиною, в якому працює навантажувач. Тоді обвинувачений повідомив, що пісок використовується не з комерційними цілями і що то його приватна власність, однак жодних документів не надав.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 показав, що одного разу був на земельній ділянці ОСОБА_4 і купався у копанці, яка там була. Вказав, що ніколи не возив пісок з цієї земельної ділянки, тим більше за проханням обвинуваченого. Разом з тим, підтвердив, що неодноразово вивозив власним транспортом пісок з ділянки ОСОБА_10 , яка знаходиться значно далі за земельною ділянкою ОСОБА_4 , а також із ділянки ОСОБА_11 на підставі талонів, які йому були видані Камінь-Каширською міською радою та надавали дозвіл на перевезення вантажу піску з вказаних кар`єрів, про що неодноразово повідомляв слідчому, однак такі показання чомусь не брались до уваги і належний йому транспортний засіб був безпідставно затриманий та арештований.

Протоколами огляду місця події від 31 липня 2017 року зафіксовано вантажний автомобіль «МАЗ», д.р.з. НОМЕР_3 , який розміщений на виїзді із домогосподарства ОСОБА_12 із причепом, де виявлені залишки піску, а також сліди піску на подвір`ї вказаного обійстя (а.п.171-174 т.1).

Так, допитаний в судовому засіданні в якості свідка інспектор СРПП № 3 Камінь-Каширського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_13 дав показання, що він в кінці липня 2017 року виїжджав за викликом на лінію «102» на земельну ділянку, належну ОСОБА_4 , бачив там якусь техніку, яка вантажила пісок, самого обвинуваченого безпосередньо там не бачив. Лише коли був зупинений автомобіль «МАЗ», навантажений піском, то до них під» їхав ОСОБА_4 і повідомив, що то його земельна ділянка і він викопує там ставок.

Як вбачається із актів перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом земельної ділянки №122-2к від 13 липня 2017 року, при обстеженні земельної ділянки візуально встановлено, що на частині земельних ділянок ОСОБА_4 та ОСОБА_14 знято ґрунтовий покрив орієнтовною площею 0,80 га, глибиною більше двох метрів та перенесено за межі земельних ділянок без спеціального дозволу, що є порушенням ст. 168 Земельного кодексу України. В зв`язку з тим, що межові знаки меж земельних ділянок не встановлено в натурі (на місцевості) згідно Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Держкомзему від 18 травня 2010 року №376, визначити точну площу та на якій саме земельній ділянці здійснюється порушення земельного законодавства, неможливо (а.п. 160-162 т.1).

Протоколом огляду місця події, від 14 липня 2017 року який відбувався із залученням спеціаліста держгеокадастру ОСОБА_15 , зафіксований піщаний кар`єр розміром 90х80 м в урочищі «Дубицьке» та вилучено зразки піску із кар`єру, які поміщені до спец пакету (а.п.163-165 т.1).

Також у даному протоколі зазначено, що проводилося фотографування фотоапаратом і використовувалася мірна стрічка, однак до протоколу не долучено жодного фотознімку.

Працівник ГУ Держгеокадастру у Волинській області ОСОБА_15 , який допитувався в якості свідка, суду показав, що за ухвалою суду здійснював перевірку земельної ділянки ОСОБА_4 , на якій була встановлена зміна рельєфу місцевості. Жодних документів йому надано не було, межі не встановлювалися, вимірювання не проводились, однак було візуально встановлено орієнтовну площу знятого грунту у розмірі 0,8 га та глибиною більше 2 м, за результатами чого складено протокол огляду місця події від 14 липня 2017 року, при цьому ОСОБА_4 на земельній ділянці не було і чи його повідомляли про такий огляд йому не відомо. Доповнив, що за вказаними орієнтовними показниками і було складено розрахунок розміру заподіяної шкоди і щодо втрати землею родючості то є його припущенням, як і порушення ґрунтів. Не заперечив, що міг повідомляти ОСОБА_4 про адміністративну відповідальність за встановлені порушення.

Також розрахунку розміру шкоди, заподіяної внаслідок зняття та перенесення ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, виготовленого державним інспектором ОСОБА_15 вбачається, що розмір заподіяної шкоди становить 17 906,43 грн.

Однак із обвинувального акту щодо ОСОБА_4 вбачається, що шкоди кримінальним правопорушенням завдано не було.

На підставі ухвал слідчого судді у справі №157/2740/17, провадження №1-кс/157/122/17 та №1-кс/157/120/17, якими було надано дозвіл на проведення позапланової перевірки вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів та за необхідності проведення розрахунку завданої шкоди при використанні земельної ділянки з кадастровим номером :05:000:0021, яка належить ОСОБА_14 , та земельної ділянки з кадастровим номером :05:000:0020, яка належить ОСОБА_4 , було проведено огляд місця події від 22 серпня 2017 року, в якому зафіксовано частину земельної ділянки із порушеним ґрунтовим шаром землі (а.п. 188-193 т.1).

Сторона захисту в судовому засіданні просила визнати вказаний протокол недопустимим доказом на підставі ст.87 КПК України, оскільки не було забезпечено право на захист ОСОБА_4 , тобто про повідомлення останнього та його дружини про проникнення на територію належної йому власності в порядку ст.ст.233, 234, 236, 237 КПК України, і, крім того, обвинувачений, який випадково прибув на відповідний огляд, під відеозапис, який був предметом дослідження в судовому засіданні, заявив клопотання про необхідність забезпечення йому захисника, на що йому слідчим було відмовлено і продовжено огляд, що є істотним порушенням положень КПК України і суд приходить висновку про обґрунтованість такого клопотання і визнання доказу недопустимим.

Таким чином, на думку суду, надані стороною обвинувачення докази, що проаналізовані вище, жодним чином не підтверджують винуватості ОСОБА_4 .
Також на підтвердження винуватості ОСОБА_4 у інкримінованому йому злочині, прокурором було подано письмові матеріали, зокрема протокол огляду місця події від 23 лютого 2018 року, з відеозаписом, однак без доказів забезпечення права на захист ОСОБА_4 , тобто про повідомлення останнього про проникнення на територію належної йому власності в порядку ст.ст.233, 234, 236, 237 КПК України, що, зважаючи на такі істотні порушення положень КПК України, суд вважає недопустимими доказами на підставі ст.87 КПК України (а.п.1-2 т.2).

Із дослідженого відеозапису до протоколу огляду місця події від 23 лютого 2018 року вбачається, що понятим та іншим учасникам цієї слідчої дії, всупереч вимогам ч.2 ст.237 КПК України не було роз`яснено прав і обов`язків, передбачених КПК України. Крім того, сам огляд проводився виключно спеціалістом ОСОБА_16 , який самостійно ходив по периметру земельної ділянки, робив заміри незафіксованим протоколом слідчої дії інструментом без фіксації та перевірки таких замірів понятими, які всю слідчу дію залишалися біля слідчого.
Крім того, огляд місця події проводився з участю ОСОБА_17 , який фіксував точки та рівень вимірювань і вказаний в протоколі як спеціаліст з топографо-геодезичних робіт.
Однак, допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_17 суду показав, що він не є спеціалістом-геодезистом і був залучений спеціалістом ОСОБА_16 , оскільки на той час неофіційно був у нього стажером, підтвердив, що слідчий його повноважень не перевіряв і жодних прав та обов`язків не роз`яснював.

Крім того, відеозапис постійно переривався, тому на ньому відсутня фіксація усієї процедури огляду місця події, як і весь перебіг огляду не відображений у письмовій формі самого протоколу, що вказує на неналежність та недопустимість цього доказу з огляду на положення ст.ст. 85-87 КПК України.
В судовому засіданні на вимогу сторони захисту надати прокурором прилади, якими проводились вимірювання показників при огляді місця події 23 лютого 2018 року (палки, бура та іншого), прокурор зазначив, що такі прилади у нього відсутні і їх місцезнаходження йому не відоме.
Зі звіту підрахунку об`єму виїмки ґрунту з кар`єру в ур.Дубицьке Камінь Каширського району Волинської області №01/03-2018, виготовленого інженером геодезистом ОСОБА_16 , вбачається, що об`єм виїмки ґрунту становить 17384, 10 м3 (а.п.4-23 т.2).

Геодезичною групою в складі керівника групи інженера геодезиста ОСОБА_16 та ОСОБА_17 було проведено також топографо геодезичне знімання, за результатами якого був складений технічний звіт (а.п.13-19 т. 2).

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка інженер-геодезист ОСОБА_16 дав показання про те, що йому не було відомо чиєї земельної ділянки здійснюється огляд, оскільки слідчий його про це не повідомляв, жодних документів не пред`являв. Вимірював на власний розсуд методом картограми земляних робіт це стосовно периметру кар`єра, а глибину кар`єра, без його участі міряли слідчі за допомогою палки і бура, однак їхні показники в подальшому він використовував для формування звіту підрахунку об`єму виїмки ґрунту з кар`єра № 01/03-2018, технічного звіту по топографо-геодезичному зніманню від 28 лютого 2018 року, які в подальшому стали підставою для формування висновку комплексної судової земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою.

Відповідно до висновку №154/5 комплексної судової земельно технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою від 27 березня 2018 року фактичний порядок користування земельною ділянкою з кадастровим номером :05:000:0020 площею 2 га, яка на праві приватної власності належить ОСОБА_4 та знаходиться в урочищі Дубицьке в адміністративних межах Камінь Каширської міської ради за межами населених пунктів видобуток піску, що відноситься до земель з цільовим призначенням землі промисловості. Цільове призначення даної земельної ділянки відповідно до вимог земельного законодавства та інших нормативних документів з питань землеустрою та землекористування не змінено та не затверджено. Фактичне використання земельною ділянкою з кадастровим номером :05:000:0020 площею 2 га, яка на праві приватної власності належить ОСОБА_4 та знаходиться в урочищі Дубицьке в адміністративних межах Камінь Каширської міської ради за межами населених пунктів не відповідає даним проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_4 , виготовленого 14 вересня 2015 року для ведення особистого селянського господарства, площею 2, 00 га (а.п.25-29 т.2).
Відповідно до ст.23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Статтею 85 КПК України визначено, що належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
При цьому, згідно з вимогами статті 94 КПК України жоден доказ не має наперед встановленої сили, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Конституційний Суд України у рішенні № 12-рп/2011 від 20 жовтня 2011 року у справі за конституційним поданням Служби безпеки України щодо офіційного тлумачення положення частини третьої статті 62 Конституції України зазначив, що визнаватися допустимими і використовуватися як доказ в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.
Європейський суд з прав людини, ухвалюючи рішення у справах «Шенк проти Швейцарії» від 12 липня 1988 року, «Тейксейра де Кастро проти Португалії» від 09 червня 1998 року, «Яллог проти Німеччини» від 11 липня 2006 року, «Шабельник проти України» від 19 лютого 2009 року, зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази, а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя, на недоторканість житла тощо. Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому кримінальним процесуальним кодексом (ч. 1 ст. 86 КПК України).
Кримінальний процесуальний закон не дає вичерпного переліку підстав, за наявності яких докази мають визнаватися недопустимими, а натомість надає право суду вирішувати питання їх допустимості чи недопустимості у порядку, передбаченому статтею 89 КПК України.
Частиною першою статті 87 КПК України передбачено, що ключовою умовою для визнання доказів недопустимими є їх отримання внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Отримання доказів завжди обумовлено вчиненням стороною кримінального провадження цілеспрямованих дій з метою їх збирання. Аналіз положень частини другої статті 87 КПК України дає підстави зробити висновок, що саме вчинення з цією метою стороною обвинувачення діянь, які істотно порушують права і основоположні свободи людини, має наслідком визнання отриманих у такий неправомірний спосіб доказів недопустимими.
Відповідно до ч.2 ст.87 КПК України суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння: 1) здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов; 2) отримання доказів внаслідок катування, жорстокого, нелюдського, чи такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози застосування такого поводження; 3) порушення права особи на захист, тощо.
Чинним законодавством визначено повноваження відповідних органів щодо одержання фактичних даних, що можуть бути визнані доказами і які суд оцінює на предмет законності (допустимості), що є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.
Враховуючи наведене, суд вважає, що докази, надані стороною обвинувачення в обґрунтування винуватості ОСОБА_4 , а саме - протокол огляду місця події від 23 лютого 2018 року, відповідно до вимог ч. 2 ст. 87 КПК України, є недопустимим доказом, а тому не може буде врахований судом при прийнятті рішення у даному кримінальному провадженні.
Європейський Суд з прав людини застосував у своїй практиці, зокрема в рішеннях у справах «Балицький проти України», «Тейксейра де Кастро проти Португалії», «Шабельник проти України» різновид доктрини «плодів отруєного дерева»: коли визнаються недопустимими не лише докази, які безпосередньо отримані внаслідок порушення, а також і докази, які не були б отримані, якби не були отримані перші. Таким чином, допустимі самі по собі докази, отримані за допомогою відомостей, джерелом яких є недопустимі докази, стають недопустимими. В зв`язку з наведеним суд визнає недопустимими наступні докази, які були отримані як похідні, внаслідок проведення протоколу огляду місця події від 23 лютого 2018 року: звіт підрахунку об`єму виїмки грунту з кар`єра № 01/03-2018, технічний звіт по топографо-геодезичному зніманню від 28 лютого 2018 року, висновок комплексної судової земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою № 154/5 від 27 березня 2018 року.

Висновок комплексної судової земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою № 154/5 від 27 березня 2018 року був виготовлений експертом на підставі даних недопустимих доказів, а саме: п.7 «Технічного звіту по топографо-геодезичному зніманню земельної ділянки в урочищі Дубицьке, виконане ФОП ОСОБА_16 »; п.8 «Звіту підрахунку об`єму виїмки грунту з кар`єра в урочищі Дубицьке Камінь-Каширського району, виконаний ФОП ОСОБА_16 »; п.9 «Топографічної зйомки місцевості (з урочищем Дубицьке) за 2014 р.»; п.11 «Акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом земельної ділянки, складеного 13.07.2017 р. № 122-2К управлінням з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Волинській області»; протоколу огляду місця події від 23 лютого 2018 року.

Таким чином, висновок комплексної судової земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою № 154/5 від 27 березня 2018 року суд визнає недопустимим доказом у відповідності з положеннями ст.ст.86-87 КПК України.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_18 , який у 2018 році перебував на посаді в.о.начальника земельного відділу Камінь-Каширської міської ради суду показав, що земельна ділянка, належна ОСОБА_4 , знаходиться поза межами населеного пункту м.Каменя-Каширського, тобто не в юрисдикції його відділу, а про те, що на цій земельній ділянці хтось видобуває пісок він дізнався від людей, імені яких пригадати не може, сам безпосереднім очевидцем подій не був.

Допитаний Клітицький сільський голова ОСОБА_19 в якості свідка дав показання, що земельна ділянка, належна ОСОБА_4 , знаходиться поза межами його компетенції і швидше за все належить до земель Камінь-Каширської міської ради. Підтвердив, що бачив на цій земельні ділянці час-від-часу навантажувачі та вантажні машини, але коли конкретно - вказати не може. Крім того, показав, що сам колись обробляв цю земельну ділянку, але це було більше 5 років тому, тобто орієнтовно до 2014 року, про незаконну діяльність обвинуваченого нічого йому не відомо.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка працівник ДП «ЦДЗК» ОСОБА_20 суду показав, що він виготовляв проектно-технічну документацію щодо відведення ОСОБА_4 відповідної земельної ділянки, виїжджав на її обстеження і зауважив, що земельна ділянка була не зорана, мала рівнинний рельєф із насадженнями у вигляді кущів. Про незаконну діяльність обвинуваченого він дізнався від когось із працівників поліції.

Допитаний в судовому засіданні у якості свідка слідчий Камінь-Каширського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_21 , який проводив досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні, вказав, що про проведення оглядів місця події ним ОСОБА_4 чи його дружина не повідомлялися, оскільки він не вбачав у цьому необхідності. Коли одного разу обвинувачений з`явився самостійно на огляд, то він відмовився отримувати ухвалу слідчого судді, телефонував до свого захисника, однак огляд був розпочатий і проведений за його відсутності. Жодних документів при огляді місця події 23 лютого 2019 року ним ОСОБА_16 представлено не було, оскільки вважав, що спеціаліст сам розбереться, що йому і як вимірювати, палку і бур ним було використано з власної ініціативи, де вони зараз йому не відомо. Підтвердив, що відео зйомка припинялася із його ініціативи, коли не бачив у ній необхідності.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка працівник Камінь-Каширського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_22 також підтвердив допущення порушення права на захист під час проведення огляду місця події 23 лютого 2018 року, оскільки вказав, що ніхто обвинуваченого про таку слідчу дію не повідомляв. Протокол слідчої дії він лишив на видному місці на шлагбаумі перед земельною ділянкою ОСОБА_4 . Зазначив, що на земельній ділянці були сліди від ковша та великих колес автомобіля.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка інженер-криміналіст Камінь-Каширського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_23 , який проводив відеозйомку протоколу огляду місця події від 23 лютого 2018 року, вказав, що він та поняті постійно стояли на одному місці і не ходили за спеціалістом ОСОБА_16 , оскільки таких вказівок від слідчого ОСОБА_21 та від ОСОБА_22 їм не було, відеозйомка постійно переривалась, бо був дуже сильний мороз і розряджалася батарея, що не давало можливості безперервно знімати все, що вимірювалось іншими учасниками.

Допитана в судовому засіданні 30 лютого 2020 року у якості свідка ОСОБА_24 показала, що 23 лютого 2018 року була присутня при огляді місця події у якості понятої, нічого конкретного щодо цієї слідчої дії пригадати не змогла, вказала, що постійно ходила за ОСОБА_16 та слідчими, однак її показання спростовуються відеозаписом до протоколу огляду, який зафіксував, що ця особа постійно стояла біля інженера-криміналіста Камінь-Каширського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_23 , який проводив відеозйомку огляду місця події від 23 лютого 2018 року, та не вчиняла жодних дій, притаманних участі понятого у слідчій дії, що також підтверджує недопустимість протоколу огляду місця події від 23 лютого 2018 року.

Аналізуючи показання свідків, суд приходить висновку, що жоден із допитаних в судовому засіданні свідків не підтвердив обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_4 у інкримінованому йому злочині.
Крім того, як вбачається із витягу з кримінального провадження (а.п.108 т.1) відомості до ЄРДР з кваліфікацією за ст. 254 КК України були внесені 25 липня 2016 року щодо невідомих осіб, які в урочищі Дубицьке на території Камінь Каширської міської ради за межами населеного пункту влаштували на землях сільськогосподарського призначення піщаний кар`єр.
Стороною обвинувачення не спростовано версії сторони захисту з приводу того, що на момент, коли щодо ОСОБА_4 було внесено відомості в ЄРДР не обвинувачений, а саме невстановлені досудовим розслідуванням особи продовжували добувати і вивозити пісок з земельної ділянки ОСОБА_4 , яка розташована безпосередньо біля автодороги в напрямку м.Каменя Каширського і жодні засоби, в тому числі транспортні чи механічні, які б мали відношення до обвинуваченого, органами досудового розслідування встановлені не були.
Відповідно до ч. 2 ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.
Згідно ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться лише на її користь.
Такий обов`язок суду щодо забезпечення презумпції невинуватості і права на справедливий судовий розгляд, поєднуються з такими ж положеннями ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована 17 липня 1997 року Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції».
На підставі викладеного, розглянувши матеріали кримінального провадження в межах обвинувачення відповідно до обвинувального акту, забезпечивши принцип змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримавшись принципу диспозитивності, тобто діючи виключно у межах своїх повноважень та компетенції, суд, зберігаючи об`єктивність на неупередженість, вирішив питання, ініційовані сторонами на його розгляд та в межах своїх повноважень, приходить висновку про виправдання ОСОБА_4 у інкримінованому йому злочині за ст. 254 КК України.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ст. 254 КК України та виправдати на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, у зв`язку з недоведеністю його винуватості у вчиненні даного злочину.
Речові докази: автомобіль марки «ЗИЛ», д.р.з. НОМЕР_1 повернути власнику ОСОБА_25 , автомобіль марки «Урал», д.р.з. НОМЕР_2 повернути власнику ОСОБА_26 , зразки піску, які поміщено до двох полімерних спец пакетів та передано на зберігання в камеру зберігання речових доказів Камінь Каширського ВП ГУНП у Волинській області знищити.
Скасувати арешт на майно, накладений згідно ухвал слідчих суддів Камінь Каширського районного суду Волинської області від 2 серпня 2017 року та 19 березня 2018 року.
Витрати на залучення експертів, цивільний позов відсутні, запобіжний захід не обирався.
Вирок може бути оскаржений до Волинського апеляційного суду через Маневицький районний суд Волинської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя
Маневицького районного суду ОСОБА_1