ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 537/1778/17 Номер провадження 11-кп/814/177/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2020 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві кримінальне провадження №0001537, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24.11.2014, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та прокурора Кременчуцької місцевої прокуратури ОСОБА_9 на вирок Крюківського районного суду м. Кременчук Полтавської області від 22 лютого 2019 року стосовно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кременчук Полтавської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працючого, раніше судимого:
18.02.1991 Комсомольським міським судом Полтавської області за ст. 140 ч.3 КК України (1960 року) із застосуванням ст. 46-1 КК України (1960 року) до 2 років 6 місяців позбавлення волі із відстрочкою виконання вироку на 2 роки;
03.06.1992 Комсомольським міським судом Полтавської області за ст.ст. 117 ч.3, 43 КК України (1960 року) до 7 років позбавлення волі з конфіскацією частини всього особистого майна;
25.10.1999 Комсомольським міським судом Полтавської області за ст.140 ч.3 КК України (1960 року) до 3 років позбавлення волі з конфіскацією 1/3 частини майна;
01.07.2004 року Комсомольським міським судом Полтавської області за ст.ст. 121 ч.1, 187 ч.3, 309 ч.1, 395 ч.1, 70 ч.1 КК України до 7 років позбавлення волі;
03.12.2010 Комсомольським міським судом Полтавської області за ст.ст. 185 ч.2, 263 ч.2, 395, 70 КК України до 3 років позбавлення волі; 16.08.2016 Комсомольським міським судом Полтавської області за ст.ст. 185 ч.2, 185 ч.3, 263 ч.2, 309 ч.2, 310 ч.1, 70 ч.1 КК України до 4 років позбавлення волі;
20.09.2016 Автозаводським районним судом м.Кременчука Полтавської області за ст.ст. 15 ч.2, 185 ч.3, 70 ч.4 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі;
02.02.2017 Автозаводським районним судом м.Кременчука Полтавської області за ст.ст.185 ч.2, 185 ч.3, 70 ч.1, 70 ч.4 КК України до 4 років 3 місяців позбавлення волі,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_8 виправдано за недоведеністю вчинення обвинуваченим злочинів, передбачених ч.2 ст. 185 КК України.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 обвинувачується у тому, що, він 24.11.2014 близько 17 год. перебуваючи у будинку АДРЕСА_2 , шляхом вільного доступу таємно викрав майно, що належить потерпілому ОСОБА_10 , а саме: цифровий фотоапарат «Canon Power Shot А495» вартістю 470 грн., ноутбук марки «Asus Х55А» вартістю 2488 грн., чим спричинив потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 2958 грн., після чого з місця вчинення злочину зник та викраденим розпорядився на власний розсуд.
Крім того, 23.05.2016 близько 20 год. ОСОБА_8 перебуваючи поряд з будинком АДРЕСА_3 , шляхом вільного доступу таємно викрав майно, що належить потерпілому ОСОБА_11 , а саме: велосипед «Fort» чорного кольору вартістю 2867 грн., чим спричинив потерпілому ОСОБА_11 матеріальну шкоду на вказану суму, після чого з місця вчинення злочину зник та викраденим розпорядився на власний розсуд.
Суд першої інстанції за результатами судового розгляду, відповідно до вироку, вважає недоведеною вину ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.
Мотивуючи прийняте рішення, суд зазначив, що зібрані по справі докази не доводять факту того, що майно, яке належить потерпілим ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , таємно викрав саме обвинувачений ОСОБА_8 .
У апеляційній скарзі з доповненнями обвинувачений ОСОБА_8 просить вирок суду відносно себе скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_8 відмовився від своєї апеляційної скарги.

Прокурор у своїй апеляційній скарзі просить вирок Крюківського районного суду від 22.02.2019 щодо ОСОБА_8 , скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді 2 років позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання за даним вироком, більш суворим, призначеним вироком Комсомольського міського суду від 02.02.2017, та остаточно призначити до відбування покарання у виді 4 років 3 місяців позбавлення волі.

На підтвердження своїх вимог прокурор зазначає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, причетність ОСОБА_8 до таємного викрадення майна потерпілих підтверджується зібраними у справі доказами.

Заслухавши доповідь судді-доповідача; прокурора ОСОБА_6 на підтримання доводів державного обвинувача; заперечення проти її задоволення обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 ; дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого.

У зв`язку з відмовою обвинуваченого ОСОБА_8 від апеляційної скарги, апеляційне провадження в цій частині підлягає закриттю на підставі ст.403 КПК України.

Згідно зі ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Положенням ч. 1 ст. 9 КПК України встановлено, що під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Згідно ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст.ст.94, 370 КПК України , вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

У відповідності до ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до вимог ст.373 КПК України, виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 284 цього Кодексу.

Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог ст.374 КПК України, мотивувальна частина виправдувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції цих вимог закону дотримався, в повному обсязі дослідив та перевірив докази, на які посилався прокурор, згідно зі ст.94КПК України оцінив їх з точки зору допустимості, належності,достовірності та достатності, надав належну оцінку як окремим доказам, так і їх сукупності, навів детальний аналіз досліджених доказів та обґрунтовано виправдав ОСОБА_8 у зв`язку з недоведеністю вчинення ним злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України.

Так, судом першої інстанції по епізоду викрадення майна у ОСОБА_10 був допитаний потерпілий ОСОБА_10 , який повідомив, що у листопаді 2014 року за місцем його проживання зникли ноутбук і фотоапарат, та те, що сусідню кімнату винаймав обвинувачений ОСОБА_8 . Останній також не заперечував, що проживав разом з потерпілим у одному будинку у різних кімнатах, а тому поява відбитків пальців обвинуваченого на місці вчинення злочину є логічною та не підтверджує його вину.

Свідок ОСОБА_12 , працівник ПТ «Ломбард Павленко і Компанія» суду пояснив, в 2014 році був наданий фінансовий кредит під заставу майна, який зробила особа із прізвищем ОСОБА_8 . При укладенні договору кредиту складалася специфікація договору фінансового кредиту та до цієї специфікації номери побутової техніки вносяться відповідно до інформації, що міститься на табличках цієї техніки.

Авторство підпису на договорі кредиту у ломбарді органом досудового розслідування не перевірялась, а тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що даний доказ не доводить факту здачі обвинуваченим викрадених речей до ломбарду.

Із видаткової накладної, відпвідно до якої потерпілий ОСОБА_10 21.12.2020 придбав ноутбук, вбачається, що у його перебував ноутбук «Asus Х55А» (Х55А SX117D) (т.1, а.с. 111). Предметом застави, згідно специфікації договру фінансового кредиту (т.1, а.с. 109) був ноутбук Asus RA34180 1BTM. Проте як у суді першої, так і апеляційної інстанцій, стороною обвинувачення не доведено, що зданий до ломбарду ноутбук, попри відмінності у маркуванні, є власністю потерпілого. Це також стосується фотоапарату, оскільки у специфікації до договору зазначений фотоапарат Кенон РС 1592 №24, однак наданий стороною обвинувачення аркуш паперу, на якому потерпілий записав дані викраденого фотоапарату, відрізняються від наданих потерпілим відомостей (т.1, а.с 110). Колегією суддів ставиться під сумнів також те, чи дійсно потерпілий ОСОБА_10 надав ці відомості, оскільки у документі відсутній підпис автора, дата його складання та кому він адресований.

Щодо епізоду викрадення у потерпілого ОСОБА_11 велосипеду «Fort», прокурор у апеляційній скарзі зазначив, що суд першої інстанції безпідставно визнав недопустими фотокартки, оскільки вони були долучені за клопотанням потерпілого, що є його правом.

Відповідно ст.92 КПК України збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом. Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом. Потерпілий здійснює збирання доказів шляхом витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, копій документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій, актів перевірок.

Всупереч наведеної вимоги кримінального процесуального закону, сторонами кримінального провадження не надано будь-яких доказів, які б підтверджували що сторона обвинувачення або потерпілий витребовували зазначені фотокартки у власника камер відеоспотереження або вони були отримані внаслідок проведення слідчих дій.

Таким чином, на думку колегії суддів, місцевий суд прийшов до правильного висновку, що дані фотокартки отримані у спосіб, не передбачений КПК України.

За встановлених фактичних обставин справи, виходячи із закріпленого в ст.62 Конституції України принципу презумпції невинуватості та вимог статей 94, 370, 373 КПК України про те, що вирок суду повинен бути законний та обґрунтований; обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо недоведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та прийняв законне та обґрунтоване рішення, яким визнав ОСОБА_8 , невинуватим та виправдав його.

Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги прокурора, які є тотожними тим, що перевірялись судом першої інстанції колегія суддів вважає, що вони є безпідставними та не підлягають до задоволення.

Керуючись ст. ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора Кременчуцької місцевої прокуратури ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Крюківського районного суду м. Кременчук Полтавської області від 22 лютого 2019 року стосовно ОСОБА_8 без змін.

Касаційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4