Справа № 592/4373/20
Провадження № 1-кп/592/511/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 квітня 2020 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянув в підготовчому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні Ковпаківського районного суду м. Суми кримінальне провадження № 0001510, відомості за яким 29.05.2019 року були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за обвинуваченням ОСОБА_3 , уродженки с. Миропілля, Краснопільського р-ну, Сумської обл. , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , яка працює на посаді начальника державної організації Сумська міська державна лікарня ветеринарної медицини, розлученої, яка має на утриманні непрацездатних батьків, пенсіонерів, осіб похилого віку: батька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка має вищу освіту, громадянки України, українки, раніше не судимої, РНОКПП НОМЕР_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 320 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурорки: ОСОБА_6 ,

захисниці: адвокатки ОСОБА_7 ,

обвинуваченої: ОСОБА_3 , -

В С Т А Н О В И В :

Згідно наказу № 205-к від 25.04.2018 року ОСОБА_3 була призначена на посаду начальника лікарні лікаря ветеринарної медицини, епізоотолога (ветеринарного епідеміолога) державної організації Сумська міська державна лікарня ветеринарної медицини. Відповідно до положення вона організовує роботу державної організації Сумська міська державна лікарня ветеринарної медицини та несе відповідальність за виконання покладених на лікарню завдань та здійснення нею своїх функцій, завдань з придбання, зберігання, використання психотропних речовин, прекурсорів, включених до Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженого Кабінетом Міністрів України. Проте, у порушення встановлених правил обігу прекурсорів, які передбачені Законом України Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори , Законом України Про ліцензування видів господарської діяльності , п. 25 Порядку провадження діяльності, пов`язаної з обігом наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, та контролю за їх обігом, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 589 від 03.06.2009 року, п. 3.1 Інструкції про порядок придбання сировини, що містить наркотичні і психотропні речовини, прекурсорів, виробництва наркотичних психотропних засобів, здійснення їх обліку, зберігання, перевезення, пересилання і збуту, затвердженого наказом Комітету медичної та мікробіологічної промисловості України № 41 від 02.04.1999 року, після закінчення строку дії ліцензії Державної служби України контролю за наркотиками серії АЕ № 273293 на придбання, зберігання, перевезення, реалізацію (відпуск) прекурсорів згідно списку 2 таблиці IV Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 770 від 06.05.2000 року, в період часу з 13.05.2019 року до 30.05.2019 року ОСОБА_3 зберігала в приміщенні державної організації Сумська міська державна лікарня ветеринарної медицини, розташованої за адресою: 40022, м. Суми, вул. Родини Линтварьових, буд. 89, наступне: - три скляні банки, в яких знаходилась речовина, яка згідно висновку експерта № 19/119/7-2/1089е від 05.08.2019 року, є соляною кислотою, тобто прекурсором, стосовно якого встановлюються заходи контролю, загальним об`ємом 1,865 л; - одну скляну банку, в якій знаходилась кристалічна речовина, яка є калію перманганатом, який віднесений до прекурсорів, стосовно яких встановлюються заходи контролю, маса калію перманганату становить 74,70 г, та 21 зіп пакет з речовиною в порошкоподібному стані, що є калію перманганатом, який віднесений до прекурсорів, стосовно яких встановлюються заходи контролю, загальною масою 209,264 г. Згідно із Переліком наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України Про затвердження переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів № 770 від 06.05.2000 року, соляна кислота, калію перманганат віднесені до списку № 2 таблиці IV та є прекурсорами, стосовно яких встановлюються заходи контролю. Згідно п. 22 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з культивування рослин, включених до таблиці I переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженого Кабінетом Міністрів України, розроблення, виробництва, виготовлення, зберігання, перевезення, придбання, реалізації (відпуску) , ввезення на територію України, вивезення з території України, використання, знищення наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, включених до зазначеного переліку, затверджених постановою постановою Кабінету Міністрів України № 282 від 06.04.2016 року, ліцензіат повинен вести облік наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які перебувають на належних йому або орендованих ним об`єктах, здійснюючи реєстрацію всіх операцій з наркотичними засобами, психотропними речовинами і прекурсорами у спеціальних журналах (книгах) за формами, встановленими Кабінетом Міністрів України та МОЗ (офіційне опублікування: Офіційний вісник України, 2016, № 30 (22.04.2016) , ст. 1209, Урядовий кур`єр, 2016, 05, 18.05.2016 № 92) . П. 32 Порядку провадження діяльності, пов`язаної з обігом наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, та контролю за їх обігом, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 589 від 03.06.2009 року, визначено, що інформація про прекурсори, включені до списку 2 таблиці IV переліку, вноситься до журналу (книги) обліку за формою згідно з додатком 5. Сторінки в журналі пронумеровуються, прошнуровуються та засвідчуються підписом керівника суб`єкта господарювання (офіційне опублікування: Урядовий кур`єр, 2009, 07, 08.07.2009 № 120, Офіційний вісник України, 2009, № 44 (22.06.2009) , ст. 1477) . Разом з тим, в порушення вищевказаних норм, ОСОБА_3 не облікувала в журналі соляну кислоту, тобто прекурсор, стосовно якого встановлюються заходи контролю, загальним об`ємом 1,865 л, калію перманганат, який віднесений до прекурсорів, стосовно яких встановлюються заходи контролю, маса калію перманганату становить 74,70 г, та калію перманганат, який віднесений до прекурсорів, стосовно яких встановлюються заходи контролю, загальною масою 209,264 г. Таким чином, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний суспільно небезпечний характер своїх дій, в порушення вимог встановлених правил обігу прекурсорів, які передбачені Законом України Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори , Законом України Про ліцензування видів господарської діяльності , ОСОБА_3 порушила правила зберігання та обліку прекурсорів, призначених для виробництва чи виготовлення цих засобів чи речовин, стосовно яких встановлюються заходи контролю. Своїми умисними діями, що виразились в порушенні правил зберігання та обліку прекурсорів, призначених для виробництва чи виготовлення цих засобів чи речовин, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 320 КК України, тобто в порушенні правил зберігання, обліку прекурсорів, призначених для виробництва чи виготовлення цих засобів чи речовин.

02.04.2020 року прокурорка Сумської місцевої прокуратури ОСОБА_8 , підозрювана ОСОБА_3 та її захисниця адвокатка ОСОБА_7 уклали угоду про визнання винуватості. Беручи до уваги те, що злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 , відноситься до злочину середньої тяжкості, обвинувачена в повному обсязі визнала свою вину у вчиненні нею кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 320 КК України, сторони погодились на призначенні ОСОБА_3 покарання за ч. 1 ст. 320 КК України у виді штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 грн. , з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з придбанням, зберіганням, перевезенням, відпуском прекурсорів строком на 1 (один рік) . Із запропонованими видом та мірою покарання обвинувачена та її захисниця згодні. Прокурорці, захисниці, обвинуваченій було роз`яснено про те, що в результаті укладення та затвердження угоди про визнання винуватості вони позбавляються права на оскарження вироку суду в апеляційному або касаційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Встановивши особу ОСОБА_3 , суд роз`яснив їй суть обвинувачення, з`ясував, що воно їй зрозуміле, що вона визнає себе винною. Після роз`яснення суті обвинувачення ОСОБА_3 не заперечувала проти затвердження угоди про визнання винуватості.

Перед прийняттям рішення про затвердження угоди про визнання винуватості під час підготовчого судового засідання суд з`ясував у ОСОБА_3 , що та цілком розуміє: - що вона має право на справедливий судовий розгляд, під час якого сторона обвинувачення зобов`язана довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого її обвинувачують, а вона має такі права: мовчати, і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення; мати захисника, у тому числі на отримання правової допомоги безоплатно у порядку та випадках, передбачених законом; допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на її користь; - наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України; - характер обвинувачення; - вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до неї у разі затвердження угоди судом.

Суд з`ясував, що ОСОБА_3 правильно розуміє зміст наданих їй прав та правові наслідки відмови від таких, що виходить також і з вимог п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи Відносно спрощеного кримінального правосуддя та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, ст. ст. 468 475 КПК України, які передбачають, що суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного та скороченого розгляду.

Суд переконався в підготовчому судовому засіданні шляхом проведення опитування сторін, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Суд з`ясував у ОСОБА_3 , що вона реально зможе виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання, зокрема вчинити дії, перелік яких в ній зазначено.

Суд перевірив угоду на відповідність вимогам КПК України. При цьому: - умови угоди не суперечать вимогам КПК України, під час досудового розслідування не була допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке не є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; - умови угоди відповідають інтересам суспільства; - умови угоди не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; - обґрунтованих підстав вважати, що укладення угоди не було добровільним, не існує; - можливість виконання ОСОБА_3 взятих на себе за угодою зобов`язань очевидна.

Суд перевірив угоду на відповідність вимогам закону України про кримінальну відповідальність, зокрема, щодо узгоджених виду та міри покарання.

Для застосування інституту угоди між прокурором та підозрюваним про визнання винуватості обов`язковою і важливою умовою є відповідна поведінка підозрюваного. Це має бути не тільки фактичне визнання вини, а й активні дії, спрямовані на сприяння розслідуванню і розкриттю злочину. Також він може бути застосований тільки після повідомлення конкретній особі про підозру й до моменту виходу суду в нарадчу кімнату для прийняття остаточного рішення. Крім того, обов`язковою є добровільна згода підозрюваного/обвинуваченого. Остаточне рішення про застосування зазначеного інституту або про відмову в цьому приймає суд. В кримінальному процесуальному законі передбачено, що факт визнання винуватості фіксується у відповідній угоді. Також ст. 472 КПК України визначає зміст такої угоди, яка складається і підписується обома сторонами і подається суду. Прокурор є одним із суб`єктів, які можуть ініціювати укладення угоди про визнання винуватості. Перед цим прокурор зобов`язаний роз`яснити підозрюваному/обвинуваченому його право укласти таку угоду, пояснити правові наслідки й механізми його реалізації. Після підписання угоди вона приєднується до матеріалів провадження та з обвинувальним актом надсилається до суду для прийняття остаточного рішення. У разі укладення угоди на стадії судового розслідування суд зобов`язаний негайно приступити до її розгляду. Зокрема, суд перевіряє відповідність угоди нормам закону, з`ясовує добровільність досягнутої угоди і розуміння підозрюваним/обвинуваченим правових наслідків. Угода про визнання винуватості може бути укладена в провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, а також тяжких злочинів. У разі відповідності критерію тяжкості злочину, відсутності заперечень сторін кримінального провадження, підтвердження факту щирого каяття, активного сприяння розкриттю злочину зазначається, що додаткові умови неможливості застосування угоди відсутні. Угода про визнання винуватості може бути укладена тільки щодо тих злочинів, внаслідок яких матеріальну шкоду було заподіяно виключно державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди щодо уповноваженої особи юридичної особи, стосовно якої відкрите кримінальне провадження, а також у кримінальному провадженні, в якому бере участь потерпілий, не допускається. Застосування інституту угоди між прокурором та підозрюваним про визнання винуватості можливо необмежену кількість разів. Невиконання умов досягнутої угоди може призвести до перегляду прийнятого на її підставі рішення, а в разі умисного ухилення від виконання до притягнення до кримінальної відповідальності за ст. 389-1 КК України. Активне сприяння розкриттю злочину, вчиненого підозрюваним/обвинуваченим, може полягати в наданні правдивих свідчень, зазначенні місцезнаходження об`єкта злочинного посягання, наданні доказів тощо. Угода про визнання винуватості може передбачати не тільки дії, необхідні для застосування цього інституту, а й обов`язки щодо активного сприяння розкриттю злочину, вчиненого скоєного іншими особами. Таке активне сприяння можливе й після укладення угоди, про що обов`язково вказується в документі. Невиконання цих умов може призвести до перегляду прийнятого рішення й притягненню до кримінальної відповідальності за ст. 389-1 КК України. У разі затвердження угоди між прокурором та підозрюваним/обвинуваченим про визнання винуватості ухвалюється вирок, за яким особа визнається винною. Їй призначається вид та міра покарання або вона звільняється від відбування покарання з іспитовим строком, якщо це було визначено угодою. При цьому погашення судимості відбувається в загальному порядку. Якщо особа відмовляється від укладення угоди, досудове або судове розслідування проводяться в загальному порядку. Безумовно, з`явлення й існування інституту угоди між прокурором та підозрюваним про визнання винуватості є проявом гуманності правосуддя та прагненням держави до досягнення цілей кримінального провадження. Укладення угоди про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним/обвинуваченим має цілу низку переваг як для держави, так і для підозрюваного/обвинуваченого. Держава отримує повну або часткову компенсацію заподіяної шкоди, можливість закінчити кримінальне провадження в більш стислі строки з економією часу та ресурсів, а також притягти до відповідальності інших осіб. Підозрюваний/обвинувачений, у свою чергу, може отримати більш м`яке покарання. І якщо, за КПК України (в редакції 1960 року) , щиро розкаятися можна було тільки один раз, а в подальшому розраховувати на щире каяття як на обставину, що пом`якшує покарання, то КПК України (в редакції 2012 року) надав таку можливість з конкретними зобов`язаннями та гарантіями від держави без обмежень, тим самим зробивши ще один крок у бік гуманності правосуддя.

Крім того, суд бере до уваги положення абз. 3 п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику призначення судами кримінального покарання № 7 від 24.10.2003 року, згідно якому, досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень) , склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку) , його матеріальний стан тощо.

Як особа обвинувачена ОСОБА_3 характеризується наступним чином.

Має постійне місце реєстрації та постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 1, 40 42) .

Раніше не судима, відомості про наявність адміністративних стягнень у суду відсутні (а. с. 35) .

Виключно позитивно характеризується за місцем роботи (а. с. 36) .

Виключно позитивно характеризується за місцем проживання (а. с. 37) .

Згідно довідці комунального некомерційного підприємства Сумської обласної ради Обласний клінічний медичний центр соціально небезпечних захворювань № 334Н/01-10 від 27.03.2020 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована/проживає за адресою: АДРЕСА_1 , під динамічним спостереженням у лікаря-нарколога не перебуває (а. с. 38) .

Згідно довідці комунального некомерційного підприємства Сумської обласної ради Обласний клінічний медичний центр соціально небезпечних захворювань № б/н без дати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована/проживає за адресою: АДРЕСА_1 , під динамічним спостереженням у лікаря-психіатра не перебуває (а. с. 39) .

Має на утриманні непрацездатних батьків, пенсіонерів, осіб похилого віку: батька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а. с. 1) .

Згідно ч. 2 ст. 66 КК України при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті.

Крім того, суд бере до уваги положення п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику призначення судами кримінального покарання № 7 від 24.10.2003 року, згідно якому, виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_3 , згідно ст. 66 КК України, суд вважає: - щире каяття (а. с. 3, 18) ; - активне сприяння розкриттю злочину (а. с. 18) ; - вчинення винною особою кримінального правопорушення вперше (а. с. 35) ; - позитивні побутова та виробнича характеристики винної особи (а. с. 36, 37) ; - наявність у винної особи на утриманні непрацездатних батьків, пенсіонерів, осіб похилого віку: батька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , матері ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а. с. 1) ; - повне визнання винною особою своєї вини (а. с. 3, 18) .

Крім того, враховуючи, що при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного обвинуваченого, який визнається винним у вчиненні злочину, мають бути суворо додержані вимоги ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає за можливе взяти до уваги наступне.

Можливість врахування обставини, яка пом`якшує покарання винної особи, вчинення винною особою кримінального правопорушення вперше при призначенні покарання обґрунтовується тим, що це може свідчити про відсутність у винної особи стійких злочинних навичок, і, відповідно, про меншу суспільну небезпеку цієї особи. Крім того, суд враховує положення абз. 2 п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику призначення судами кримінального покарання № 7 від 24.10.2003 року, згідно якому судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочини, тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Можливість врахування обставини, яка пом`якшує покарання винної особи, позитивні побутова та виробнича характеристики винної особи у вчиненні злочину при призначенні покарання обґрунтовується тим, що така поведінка в побуті, за місцем роботи, навчання, служби, як правило, свідчить про відсутність у такої особи стійких антисуспільних поглядів, і дає підстави вважати, що вчинення злочину є випадковим (а. с. 36, 37) .

Можливість врахування обставини, яка пом`якшує покарання винної особи, наявність на утриманні винної особи непрацездатних батьків при призначенні покарання обґрунтовується принципом гуманізму, справедливості, індивідуалізації покарання. Наявність на утриманні винної особи непрацездатних батьків розуміється як надання винною особою відповідним непрацездатним особам матеріального забезпечення, яке майже завжди є основним джерелом існування для таких непрацездатних батьків. Крім того, наявність на утриманні винної особи непрацездатних батьків, окрім їхнього матеріального забезпечення, означає також, що винна особа здійснює догляд за ними, оскільки ці непрацездатні особи потребують стороннього догляду. Державі не може бути байдуже, у якому становищі опиняться непрацездатні особи, які знаходяться на утриманні винної особи, після засудження останньої.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_3 , згідно ст. 67 КК України, судом встановлено не було (а. с. 3, 18) .

У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 55 КК України позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю може бути призначене як основне покарання на строк від двох до п`яти років або як додаткове покарання на строк від одного до трьох років. Позбавлення права обіймати певні посади як додаткове покарання у справах, передбачених Законом України Про очищення влади , призначається на строк п`ять років. Позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю як додаткове покарання може бути призначене й у випадках, коли воно не передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за умови, що з урахуванням характеру злочину, вчиненого за посадою або у зв`язку із заняттям певною діяльністю, особи засудженого та інших обставин справи суд визнає за неможливе збереження за ним права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю.

Згідно ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення злочину, за який передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу. На підставах, передбачених у частині першій цієї статті, суд може не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу як обов`язкове, за винятком випадків призначення покарання за вчинення злочину, за який передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Також, суд бере до уваги положення абз. абз. 1 4 п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику призначення судами кримінального покарання № 7 від 24.10.2003 року, із змісту яких вбачається, що призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або непризначення обов`язкового додаткового покарання (ст. 69 КК України) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного. У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а в резолютивній послатися на ч. 1 ст. 69 КК України. При цьому необхідно враховувати не тільки мету й мотиви, якими керувалась особа при вчиненні злочину, а й її роль серед співучасників, поведінку під час та після вчинення злочинних дій тощо. Покарання, призначене судом із застосуванням ст. 69 КК України, не може бути нижчим від мінімальної межі відповідного виду покарання, встановленої у Загальній частині КК України, тобто меншим, ніж один рік позбавлення чи обмеження волі, шість місяців виправних робіт, один місяць арешту тощо. З підстав, зазначених в ч. 1 ст. 69 КК України, суд може не призначати додаткового покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК України як обов`язкове.

Із змісту абз. 5 п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику призначення судами кримінального покарання № 7 від 24.10.2003 року вбачається, що при звільненні з випробуванням від відбування основного покарання суд відповідно до ст. 77 КК України може призначити додаткові покарання: штраф (за умови, що він передбачений санкцією закону, за яким засуджується особа) ; позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю; позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу. Додаткові покарання підлягають реальному виконанню, про що суд зазначає в резолютивній частині вироку.

У відповідності до абз. 1 п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику призначення судами кримінального покарання № 7 від 24.10.2003 року, виходячи з того, що додаткові покарання мають важливе значення для запобігання вчиненню нових злочинів як самими засудженими, так і іншими особами, Пленум Верховного Суду України постановив рекомендувати судам при постановленні вироку обговорювати питання про застосування поряд з основним покаранням відповідного додаткового. При цьому треба мати на увазі, що додаткові покарання можуть приєднуватися до будь-яких видів основного покарання, передбачених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК України.

Із змісту абз. абз. 1, 3, 4 п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику призначення судами кримінального покарання № 7 від 24.10.2003 року вбачається, що з метою забезпечення правильного застосування законодавства, усунення недоліків і помилок у діяльності судів при розгляді кримінальних справ Пленум Верховного Суду України постановив роз`яснити судам, що відповідно до ст. 55 КК України позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю застосовується як додаткове покарання лише в тих випадках, коли вчинення злочину було пов`язане з посадою підсудного або із заняттям ним певною діяльністю. Це покарання призначається в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) КК України, за якою підсудний визнаний винним, а якщо воно нею не передбачене, - в межах, установлених ст. 55 КК України. Та обставина, що до постановлення вироку підсудний вже не обіймав посаду або не займався діяльністю, з якими було пов`язане вчинення злочину, не є перешкодою для застосування цього покарання. Рішення про позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю має бути чітко сформульоване в резолютивній частині вироку, для того щоб не виникло жодних сумнівів під час виконання останнього. Якщо в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України зазначено характер посад або вид діяльності (наприклад, ст. ст. 286, 287 КК України) , рішення про призначення додаткового покарання, наведене в резолютивній частині вироку, повинне відповідати змісту цієї санкції. Якщо додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю за санкцією статті (санкцією частини статті) є обов`язковим, то воно застосовується лише до тих осіб, які обіймали посади чи займалися діяльністю, з якими було пов`язано вчинення злочину. До інших осіб, які були співучасниками злочину, не пов`язаного з їх діяльністю чи займаною посадою, додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю не застосовується з наведенням у вироку відповідних мотивів. У такому випадку посилатися на статтю 69 КК України не потрібно.

Крім того, суд бере до уваги положення абз. 6 п. 3 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про деякі питання здійснення кримінального провадження на підставі угод № 223-1679/0/4-12 від 15.11.2012 року, із змісту якого вбачається, що за наявності обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного сторони угоди з огляду на положення ст. ст. 65, 75 КК України у редакції Закону України від 13.04.2012 року № 4652-VI мають право, застосовуючи положення ст. 69 КК України, визначати (узгоджувати) : а) основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, або б) інше основне покарання, більш м`який його вид, не зазначений у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України за цей злочин; в) не призначати додаткове покарання, передбачене у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України як обов`язкове, за винятком випадків, встановлених ч. 2 ст. 69 КК України.

Враховуючи наявність шести обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченою ОСОБА_3 кримінального правопорушення, переслідуючи мету забезпечення пропорційності соціально виправданих цілей покарання, реалізуючи принцип справедливості покарання, суд дійшов висновку про доцільність та можливість при призначенні обвинуваченій ОСОБА_3 покарання за ч. 1 ст. 320 КК України не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції ч. 1 ст. 320 КК України як обов`язкове, у виді позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, виходячи з наступного.

Так, суддівська дискреція, або суддівський розсуд, визначається як повноваження, надане особі, яка володіє владою вибирати між двома чи більше альтернативами, коли кожна з альтернатив законна. Судова дискреція це передбачена юридичними нормами, здійснювана в процесуальній формі мотивована правозастосовна діяльність суду, що полягає у виборі варіанта рішення правового питання, яка має загальні та спеціальні межі. Дискреційні повноваження в звуженішому розумінні визначаються, як можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними) . Згідно з таким трактуванням суддівської дискреції, очевидною є необхідність визначення співвідношення цього явища з принципом верховенства права. В юридичній науці є доволі багато вказівок на пов`язаність верховенства права та суддівського розсуду, проте чітка характеристика напрямів їх взаємодії відсутня. Так, зокрема, існує думка, що верховенство права не дозволяє розглядати як тотожні або такі, що повністю збігаються, закон і право (навіть у суто нормативістському його розумінні) . Іманентне для верховенства права завдання суду визнавати неправовими і тому нечинними норми закону, що порушують загальновизнані принципи права і норми Конституції, означає, що не всі норми закону можна віднести до права. Зважаючи на це, варто визначати дискреційні повноваження суду як один із основних засобів втілення верховенства права у повсякденну реальність суспільного та державного життя. Основною метою здійснення правосуддя є захист порушених прав і свобод особи. У зв`язку з цим застосування такого фундаментального принципу, як верховенство права, не повинно обмежуватись лише правотворчістю, а саме: встановленням ефективних правових процедур відправлення правосуддя. Цей принцип повинен набувати продовження у професійній діяльності усього суддівського корпусу, яка має бути спрямована на максимально чітке, зрозуміле і якісне виконання процесуальних норм, забезпечення вільного доступу до правосуддя усіх громадян. Одним з важливих аспектів реалізації принципу верховенства права є уникнення надмірної та штучної бюрократизації судового процесу, що перешкоджає реалізації мети правосуддя загалом та унеможливлює панування верховенства права. Проте головним є те, що прийняття суддею певного рішення у межах його дискреційних повноважень повинно ґрунтуватися передусім на об`єктивному та загальному принципі верховенства права. Отже, дискреційні повноваження суду є потенційним підґрунтям для реалізації принципу верховенства права лише за певних умов. Однією із основних перешкод у практичному втіленні принципу верховенства права є такі загальні негативні явища вітчизняної правової культури, як низький рівень правової освіти громадян, несформованість правової ідеології, правовий нігілізм, інфантилізм та інші деформації їх правосвідомості. Ці фактори заважають суб`єктам правозастосування осягнути сутність принципу верховенства права як такого, що може бути реалізований не лише у правотворчості, але й у застосуванні права. Проте не можна заперечувати той факт, що визначальною у процесі реалізації дискреційних повноважень є саме особа судді, його світогляд, незалежність, здатність протидіяти професійним деформаціям. Важливим аспектом реалізації верховенства права, що пов`язаний із професіоналізмом суддів, є стабільність та послідовність у процесі здійснення ними правосуддя. Задля розвитку правової держави механізм здійснення судочинства повинен бути достатньо надійним і вселяти громадянам впевненість у наявності в них можливості звернутись до суду за захистом своїх прав і свобод. Отже, одноманітне застосування судами норм права є ознакою присутності принципу верховенства права у їх діяльності, оскільки буква закону може тлумачитись по-різному, проте права і свободи людини і громадянина завжди залишаються незмінними. Обмеження на суддівську дискрецію під час тлумачення можуть бути двох видів: процесуальні та органічні. Процесуальні обмеження гарантують справедливість під час здійснення судової дискреції у судовому процесі (суддя повинен рівно ставитися до сторін у процесі, своє рішення приймати на підставі фактів та доказів, представлених до суду, власне рішення він має обґрунтовувати та вмотивовувати, суддя повинен бути незалежним та безстороннім, не мати особистої зацікавленості у результатах розгляду справи та бути неупередженим тощо) . Органічні обмеження означатимуть, що здійснення дискреції має бути раціональним, послідовним та узгодженим, суддя також повинен діяти розумно, беручи до уваги ті обмеження, що накладаються правовою системою. Отже, верховенство права може бути засобом обмеження суддівської дискреції лише за вищезгаданих умов. Основними серед них є розуміння сутності верховенства права усіма суб`єктами здійснення судочинства, як суддями, так і громадянами, а також належне правове регулювання сфери правозастосування, що передбачає наявність механізмів захисту прав і свобод людини та громадянина. Стає очевидним той факт, що реалізація принципу верховенства права у процесі відправлення правосуддя та здійснення дискреційних повноважень судом завжди безпосередньо пов`язана із учасниками судового процесу. Саме усвідомлення ними сутності верховенства права, його гуманістичного спрямування, співвідношення понять право та закон , а, відповідно, і принципів верховенства права та законності і є основою здійснення правосуддя.

Отже, враховуючи тяжкість злочину, особу винної та інші обставини справи, суд дійшов висновку про можливість і доцільність призначення обвинуваченій ОСОБА_3 покарання, необхідного й достатнього для її виправлення та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, у виді штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 грн. , без призначення додаткового покарання, що передбачене в санкції ч. 1 ст. 320 КК України як обов`язкове, у виді позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, на підставі ч. 2 ст. 69 КК України, враховуючи вищевикладене.

Вислухавши думку прокурорки щодо наведеного, думку обвинуваченої та її захисниці щодо можливості затвердження угоди, що розглядається, які не заперечували проти затвердження угоди про визнання винуватості, суд переконався, що угода може бути затверджена, що можливо ухвалити вирок, яким затвердити угоду та призначити узгоджену сторонами міру покарання.

Цивільний позов у справі пред`явлений не був (а. с. 3) .

Кримінальним правопорушення матеріальної шкоди державним чи суспільним інтересам заподіяно не було (а. с. 3) .

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 06.06.2019 року по справі № 592/8401/19, провадження № 1-кс/592/4589/19, на вилучені 29.05.2019 року в ході огляду підвального приміщення державної організації Сумська міська державна лікарня ветеринарної медицини, розташованій за адресою: 40022, м. Суми, вул. Родини Линтварьових, буд. 89, предмети та речі, а саме: - на три скляні банки з речовиною темного кольору з написом Соляна кислота ; - на скляну банку з написом калій марганцовий кислий ; - на 21 зіп пакет з речовиною в порошкоподібному стані, зовні схожою на калію перманганат; - на два журнали з написом Журнал обліку в закладах або установах ветеринарної медицини, препаратів, що містять наркотичні засоби, психотропні речовини та прекурсори , слід скасувати на підставі ч. 4 ст. 174 КПК України (http://reyestr.court.gov.ua/Review/82355121) (а. с. 6, 10, 11, 15, 43 45) .

Питання про речові докази слід вирішити в порядку ст. 100 КПК України (а. с. 7, 10, 19, 31, 33, 34) . Документально підтверджені процесуальні витрати у справі на залучення експерта, згідно довідці № 19/119/7-2/1089е від 05.08.2019 року, пов`язані з проведенням судової експертизи матеріалів, речовин і виробів в сумі 2512,16 грн. , слід відшкодувати на користь держави за рахунок обвинуваченої ОСОБА_3 (а. с. 7, 10, 19, 32) .

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 314, 468, 469, 471, 473 476 КПК України; ст. ст. 12, 53, 320 КК України, -

У Х В А Л И В :

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 02.04.2020 року між прокуроркою Сумської місцевої прокуратури ОСОБА_8 та підозрюваною ОСОБА_3 за участю її захисниці адвокатки ОСОБА_7 .

Визнати ОСОБА_3 винуватою у пред`явленому їй обвинуваченні у вчиненні нею кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 320 КК України.

Призначити ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 320 КК України покарання у виді штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 грн. , із застосуванням ч. 2 ст. 69 КК України.

Не призначати ОСОБА_3 додаткове покарання, що передбачене в санкції ч. 1 ст. 320 КК України як обов`язкове, у виді позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, на підставі ч. 2 ст. 69 КК України.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 06.06.2019 року по справі № 592/8401/19, провадження № 1-кс/592/4589/19, на вилучені 29.05.2019 року в ході огляду підвального приміщення державної організації Сумська міська державна лікарня ветеринарної медицини, розташованій за адресою: 40022, м. Суми, вул. Родини Линтварьових, буд. 89, предмети та речі, а саме: - на три скляні банки з речовиною темного кольору з написом Соляна кислота ; - на скляну банку з написом калій марганцовий кислий ; - на 21 зіп пакет з речовиною в порошкоподібному стані, зовні схожою на калію перманганат; - на два журнали з написом Журнал обліку в закладах або установах ветеринарної медицини, препаратів, що містять наркотичні засоби, психотропні речовини та прекурсори , на підставі ч. 4 ст. 174 КПК України.

Речові докази по справі, а саме:

- вилучені 29.05.2019 року в ході проведення огляду підвального приміщення в державній організації Сумська міська державна лікарня ветеринарної медицини, розташованій за адресою: 40022, м. Суми, вул. Родини Линтварьових, буд. 89, три скляні пляшки з рідиною темного кольору, скляну банка із сипучою рідиною та двадцять один зіп-пакетик з речовиною темного кольору, а саме: з соляною кислотою, яка віднесена до прекурсорів, стосовно яких встановлюються заходи контролю, об`ємом соляної кислоти 0,820 л, густина 1182 кг/м ? , що відповідає концентрації 36,65 % ; об`єм соляної кислоти становить 1,045 л, густина 1152 кг/м ? , що відповідає концентрації 30,54 % , у складі наданої на дослідження рідини в пляшці з етикеткою з написом Кислота соляна ХЧ... та рукописним написом 7 наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів не виявлено; калію перманганатом, який віднесений до прекурсорів, стосовно яких встановлюються заходи контролю, загальною масою калію перманганату 283,964 г, що знаходяться на зберіганні в камері зберігання речових доказів Сумського ВП ГУНП в Сумській області за адресою: м. Суми, вул. Першотравнева, 21, передати для реалізації, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження;

- два журнали з написом Журнал обліку в закладах або установах ветеринарної медицини, препаратів, що містять наркотичні засоби, психотропні речовини та прекурсори , зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Документально підтверджені процесуальні витрати у справі на залучення експерта, згідно довідці № 19/119/7-2/1089е від 05.08.2019 року, пов`язані з проведенням судової експертизи матеріалів, речовин і виробів в сумі 2512,16 грн. , відшкодувати на користь держави за рахунок обвинуваченої ОСОБА_3 .

Вирок суду першої інстанції на підставі угоди про визнання винуватості може бути оскаржений виключно з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляції через Ковпаківський районний суд м. Суми, який ухвалив вирок.

Вир ок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурорці.

Головуючий: ОСОБА_1