Справа № 752/6871/17
Провадження №: 1-кп/752/166/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06.03.2020 рокум. Київ

Голосіївський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Києві кримінальне провадження № 0001012 по обвинуваченню
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Старокостянтинів Хмельницької обл., громадянки України, освіта вища, одружена, має малолітню дитину, не працює, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судима згідно вимог ст. 89 КК України,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України,
з участю сторін кримінального провадження:
прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

представника потерпілого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

встановив:
29 грудня 2014 року у невстановлений час ОСОБА_4 прибула на автомобілі «HYUNDAI ELANTRA» державний номерний знак НОМЕР_1 , який перебував у її користуванні без права розпорядження, до торгово- розважального центру «Аладін», який розташований за адресою: м. Київ, вул. Михайла Гришка, 3-А для зустрічі з ОСОБА_7 , де в неї виник злочинний умисел на заволодіння грошовими коштами ОСОБА_7 у великих розмірах шляхом обману.
Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи з корисливих мотивів, шляхом обману, ОСОБА_4 повідомила ОСОБА_7 завідомо неправдиві відомості про те, що вона уповноважена власником автомобіля «HYUNDAI ELANTRA», державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_10 на продаж вищевказаного автомобіля за тринадцять тисяч доларів США. Після досягнення з ОСОБА_7 домовленості про продаж автомобіля, ОСОБА_4 призначила зустріч на 30 грудня 2014 року за адресою: м. Київ, вул. М. Гришка, 3-А, де мала відбутись передача грошових коштів та автомобіля.
30.12.2014 ОСОБА_4 , незаконно заволодівши автомобілем «HYUNDAI ELANTRA», державний номерний знак НОМЕР_1 , перереєструвала вказаний транспортний засіб на себе, отримавши новий державний номерний знак НОМЕР_2 . Цього ж дня приблизно о 17.00 годині ОСОБА_4 прибула за адресою АДРЕСА_3 на вказано вище та повідомила ОСОБА_7 , що є законним власником вказаного транспортного засобу та має право надати від свого імені довіреність, якою уповноважить ОСОБА_7 та ОСОБА_11 розпоряджатись (у тому числі продати) даним автомобілем.
В цей же день приблизно о 18.00 год. ОСОБА_4 , перебуваючи в приміщенні офісу нотаріуса ОСОБА_12 , який розташований за адресою: м. Київ, вул. Столичне шосе, 104, достовірно знаючи про те, що автомобілем «HYUNDAI ELANTRA», державний номерний знак НОМЕР_2 , вона незаконно заволоділа напередодні, таким чином не набувши законного права власності на це майно, у зв`язку з чим не отримавши у встановленому законом порядку права вчиняти правочини, де предметом виступає цей автомобіль, у тому числі укладати договори доручення та видавати довіреності, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння грошовими коштами ОСОБА_7 , діючи шляхом обману, видала довіреність, якою уповноважила ОСОБА_7 та ОСОБА_11 розпоряджатися (у тому числі продати) автомобіль «HYUNDAI ELANTRA», державний номерний знак НОМЕР_2 . В цей час, ОСОБА_7 , вважаючи, що в обмін на своє майно отримує право розпорядження транспортним засобом, передав ОСОБА_4 грошові кошти у сумі тринадцять тисяч доларів США, що на той час, згідно курсу НБУ становило 204 880 гривень, що у 336 разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян станом на 2014 рік.
Після чого ОСОБА_4 , заволодівши шляхом обману грошовими коштами ОСОБА_7 , залишила місце вчинення злочину, отримавши можливість розпорядитись ними на власний розсуд.
Таким чином, ОСОБА_4 вчинила злочин, передбачений ч. 3 ст.190 КК України, а саме заволодіння чужим майном шляхом обману.
Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого їй злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті та вироку суду не визнала повністю та пояснила, що в її діях немає злочину, оскільки вона виконала всі домовленості. Вона знала ОСОБА_7 раніше, продавала вже йому свої автомобілі. Вона повідомила йому, що авто їй не належить, оформлено незаконно, тому вона продає його дешевше, а саме за 11 000 доларів США. Свідки, які були в суді, це не свідки, вона їх не знає. Машину вона оформила на себе з дозволу власника. Коли були у нотаріуса, то автомобіль вже був оформлений на неї. За автомобіль вона отримала 11000 доларів США, але в договорі вказали, що 13 000 доларів США. В подальшому частину грошей потерпілому віддала її мама, решту суми вона пропонувала йому віддавати частинами, але він відмовився. Наразі в неї відсутні гроші для відшкодування збитків.
Не дивлячись на невизнання своєї вини обвинуваченою, її вина у вчиненні інкримінованого їй злочину за обставин, викладених в обвинувальному акті та вироку суду доведена в повному обсязі зібраними та дослідженими судом доказами.
Так, потерпілий ОСОБА_7 в суді показав, що в грудні 2014 року йому зателефонував знайомий ОСОБА_13 та запропонував купити автомобіль «HYUNDAI ELANTRA», оскільки він торгує автомобілями на авто ринку. Його зацікавила пропозиція, він разом з ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 і ОСОБА_16 приїхали дивитись автомобіль, там була обвинувачена ОСОБА_4 . Він її впізнав, оскільки рік назад вже купляв у неї автомобіль Хонда. Вона теж його впізнала. Даний автомобіль ОСОБА_17 він вже бачив у її користуванні рік назад. Авто мало дефекти, але він має своє СТО, ремонтує автомобілі, а потім їх продає. Вони домовились про угоду і він передав обвинуваченій 100 доларів США завдаток. ОСОБА_18 сказала, що автомобіль оформлений на її подругу, яка приїде через два дні і зніме її з обліку, випише їй генеральну довіреність. Обвинувачена казала, що автомобіль фактично належить їй, але зареєстрований на подругу. Через декілька днів він із ОСОБА_19 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 приїхали з нею на зустріч, її довго не було. Потім вона приїхала з якимось чоловіком і дівчиною на ОСОБА_17 та ОСОБА_20 . Хюндай не був знятий з обліку, він запитав чому, ОСОБА_18 сказала, що не правильно все зрозуміла, але автомобіль вже переоформлений на неї і вона готова його продати. Він зателефонував у МРЕО і йому підтвердили, що дане авто дійсно в цей день переоформлене на ОСОБА_21 . Він бачив технічний паспорт, жодних підстав вважати, що авто їй не належить він не мав. Потім вони поїхали до нотаріуса ОСОБА_22 , який перевірив автомобіль і завірив генеральну довіреність на нього і його брата на автомобіль Хюндай. Він в присутності нотаріуса та свідків передав Старунській 13000 доларів США, які вона ще перерахувала на машинці, і вони роз`їхались. Ринкова вартість такого авто на той час складала 14-14,5 тисяч доларів США. ОСОБА_18 зразу просила 15 000 доларів США, але домовились про 13000 доларів США.
В 2015 році в першій половині січня його брата ОСОБА_11 зупинили на КП Бровари поліція. З ними було ще два чоловіка, як виявилось пізніше ОСОБА_23 і його друг. Франк повідомив брату, що ОСОБА_18 незаконно переоформила на себе це авто, яке фактично належить його матері. Після дзвінка брата, він приїхав на КП та привіз техпаспорт на автомобіль. Франк вимагав віддати авто, але він відмовився, оскільки купив його. Франк сказав, що ОСОБА_24 його обманула. Він дзвонив їй, вона сказала, що перетелефонує, але піля цього з нею зв`язок обірвався. Їх з братом відпустили, після цього він переоформив даний автомобіль на себе, жодних проблем при перереєстрації в поліції в нього не виникло. Він думав, що ОСОБА_23 теж у змові із обвинуваченою. Приблизно через місяць він дізнався, що ОСОБА_18 знаходиться під вартою, його допитувала у тій справі як свідка.
Через 3-4 місяці йому подзвонила мама ОСОБА_25 та запропонувала повернути його гроші в обмін на автомобіль. Вони поїхали до нотаріуса і підписали з нею договір займу на 8000 доларів США. Франк від мені ОСОБА_25 передав йому 5000 доларів США та згідно договору мама ОСОБА_25 зобов`язувалась решту грошей сплачувати йому щомісяця рівними частинами протягом 8-ми місяців, а він віддав ОСОБА_23 машину. Одразу вони її не переоформили, оскільки на неї був накладений арешт в рамках кримінальної справи, але після її закінчення Франк переоформив автомобіль на себе. Мати ОСОБА_25 після цього гроші йому більше не віддавала, погрожувала, що напише на нього заяву за вимагання. Позов свій підтримує в повному обсязі. По договору займу до матері обвинуваченої із позовом він не звертався, оскільки фактично гроші йому винна ОСОБА_26 . Моральна шкода йому завдана незаконними діями обвинуваченої, він тривалий час перебуває в стресі, чоловік обвинуваченої йому погрожував, її мати писала на нього заяви за вимагання, його допитували з даного приводу.
До поліції він звернувся 8.02.2016 року, коли зрозумів, що гроші йому не повернуть. На той момент відносно ОСОБА_25 вже було винесено вирок по факту незаконного заволодіння ОСОБА_17 .
Допитані в суді свідки сторони обвинувачення в повній мірі підтвердили показання потерпілого.
Так, свідок ОСОБА_27 показав, що потерпілого знає по роботі, торгують автомобілями, обвинувачену бачив декілька разів. Вперше в грудні 2014 року вона під`їхала до нього біля авто ринку Чапаєвка на Хонді та сказала, що хоче продати автомобіль ОСОБА_17 і бажано ОСОБА_28 з авто ринку, якому, з її слів, вона рік назад продавала ОСОБА_29 . Він набрав ОСОБА_30 , розповів про ОСОБА_17 і продавця, він її згадав, пропозиція його зацікавила. Через декілька днів ОСОБА_18 на ОСОБА_17 під`їхала на авторинок, вони оглянули автомобіль, він мав ряд дефектів, але ОСОБА_31 авто зацікавило. ОСОБА_18 сказала, що машина її, але оформлена на подругу, яка через декілька днів приїде і зніме її з обліку. Вони сказали, їй знімати авто та виписати довіреність на нього. Через декілька днів домовились про зустріч біля ОСОБА_32 , довго її чекали, потім вона приїхала з якимось чоловіком на ОСОБА_17 , а інша дівчина з ними на Хонді. Вони здивувались, чому вона не зняла авто з обліку, вона сказала, що переплутала все і що авто належить вже їй. Вони перевірили цю інформацію, їм підтвердили в МРЕО, що в цей день автомобіль переоформлено на ОСОБА_21 . Всі разом поїхали до їх нотаріуса, бо її не взяв слухавку. Нотаріус в присутності його, потерпілого, ОСОБА_14 , ОСОБА_16 перевірив авто по всім базам, оформив доручення на потерпілого, обвинувачена віддала йому техпаспорт, а він передав їй 13000 доларів США, які вона перевірила і вони роз`їхались. Більше обвинувачену він не бачив.
Приблизно через один місяць ОСОБА_33 повідомив йому про свої неприємності з даним авто. Про те, що авто сумнівне вони не знали і не здогадувались. Всі документи були в порядку, по всім базам авто належало ОСОБА_34 . Його ринкова вартість складала приблизно 14 000 доларів США, але авто мало дефекти. Всі домовленості між потерпілим та обвинуваченою він чув особисто.
Аналогічні за своїм змістом показання надав в суді і свідок ОСОБА_35 .
Вказані показання потерпілого та свідків в повній мірі узгоджуються між собою, а також з дослідженими судом письмовими доказами, зокрема даними копій: договору позики від 17.06.2015 з додатком (а.с. 196-198), акту передачі автомобіля (а.с. 199), свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 200-201), висновку автотоварознавчої експертизи (а.с. 202-207), довіреністю від 30.12.2014 року (а.с. 208), вироку Подільського районного суду м. Києва від 15.10.2015 (а.с. 209-213), облікових карток № НОМЕР_3 від 10.01.2015 року, № 55592365 від 30.12.2014 року та № 55592032 від 15.08.2012 року (а.с. 222-224), повного витягу з Єдиного реєстру довіреностей від 12.01.2015 року (а.с. 225-227).
Допитана в суді свідок захисту ОСОБА_36 також підтвердила показання потерпілого ОСОБА_7 щодо обставин повернення йому грошових коштів в сумі 5000 доларів США, укладення нею з ним договору займу, згідно якого вона зобов`язувалась повернути потерпілому решту грошей, за те, що він віддав Франку автомобіль, який її дочка чи намагалась вкрасти чи вкрала.
Всі зібрані докази, викладені вище у вироку, є належними, допустимими та достовірними, і у своїй сукупності достатніми та взаємопов`язаними для висновку суду про доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого їй злочину за викладених у вироку обставин. В суду відсутні підстави не довіряти показанням потерпілого та свідків, не наведені такі обставини і стороною захисту.
Суд не бере до уваги надані стороною захисту докази, а саме протокол допиту свідка ОСОБА_7 від 2015 року та висновок за результатами перевірки заяви від 4.02.2016 року, оскільки вони є не допустимими, та не були відкриті стороні обвинувачення. Крім того, викладені у даних документах обставини не відносяться до суті пред`явленого обвинувачення, тому є і неналежними.
Також слід вказати, що ні сторона обвинувачення, ні потерпілий не оспорюють факт передачі останньому матір`ю обвинуваченої 5000 доларів США в рахунок погашення завданих збитків, заподіяних внаслідок вчинення вказаного у вироку злочину.
Версія обвинуваченої, викладена нею в суді, є позицією її захисту та не підтверджується жодних доказом. В суду відсутні дані, які б свідчили про обізнаність потерпілого про незаконність правочину, що мав місце між ним та ОСОБА_4 при продажі автомобіля «HYUNDAI ELANTRA» НОМЕР_2 , натомість стороною обвинувачення в повному обсязі поза розумним сумнівом доведено незаконність дій обвинуваченої при укладенні даного правочину та про її обман потерпілого ОСОБА_7 і заподіянні йому збитків у великих розмірах, тобто у вчиненні ОСОБА_4 злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.
Вказівки сторони захисту на відсутність в діях обвинуваченої складу злочину, передбаченого ст. 190 КК України, оскільки її дії охоплюються складом злочину, передбаченого ст. 289 КК України, за який її було засуджено і покарання за яке вона відбула, також є безпідставними та суперечить вимогам кримінального закону.
Вчинені ОСОБА_37 дії по відношенню до майна потерпілого ОСОБА_38 були кваліфіковані згідно вироку Подільського районного суду м. Києва від 15.10.2015 року за ч. 1 ст. 289, ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України. Дії ОСОБА_4 по відношенню до потерпілого ОСОБА_7 за викладених у вироку обставин, хоча і пов`язані із діями обвинуваченої, за які її було засуджено раніше, проте утворюють самостійний склад злочину, передбачений саме ч. 3 ст. 190 КК України. Наявність в діях ОСОБА_4 вказаного складу злочину та доведеність вини останньої у його вчинені на переконання суду доведені в повному обсязі вказаними вище у вироку доказами.
При призначенні ОСОБА_4 покарання суд враховує тяжкість вчиненого злочину, який відноситься відповідно до вимог ст. 12 КК України, до тяжких злочинів, обставини вчинення злочину, дані про особу обвинуваченої, яка раніше не судима згідно вимог ст. 89 КК України, під наркологічним чи психіатричним наглядом не перебуває, має постійне місце реєстрації та проживання, згідно з характеристики по місцю проживання скарг та нарікань від сусідів не надходило, не працює, одружена, позицію потерпілого, який просив призначити останній покарання у виді позбавлення волі, обставини, що пом`якшують її покарання, - наявність малолітньої дитини, часткове відшкодування завданих збитків, та відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд, вважає за доцільне призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах, передбачених санкцією ч. 3 ст. 190 КК України.
Вказане вище у своїй сукупності, зокрема, обставини вчинення злочину, дані про особу обвинуваченої, позиція потерпілого, свідчать про те, що виправлення ОСОБА_25 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства. В суду відсутні підстави для звільнення останньої від відбування призначеного їй покарання з випробуванням.
На думку суду, призначене судом покарання є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_25 та попередження вчинення нових злочинів.
Враховуючи те, що суд дійшов висновку про призначення обвинуваченій реальної міри покарання з метою запобігти можливим ризикам ухилитися від суду та перешкодити виконанню вироку після набрання ним законної сили, суд вважає за доцільне обрати ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою.
В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 в повному обсязі не визнала і заявлений до неї цивільний позов потерпілим ОСОБА_7 .

Судом з метою розгляду та вирішення заявленого у справі цивільного позову відповідно до вимог ст. 129 КПК України згідно встановленого порядку та обсягу дослідження доказів в цій частині було заслухано обвинувачену, потерпілого, досліджено цивільний позов.

Потерпілий просив задовольнити його в повному обсязі, а саме в розмірі 8000 доларів США на відшкодування йому матеріальних збитків та 100 000 гривень на відшкодування йому моральних збитків, з підстав відображених у позовній заяві.

Відповідно до позовної заяви, ОСОБА_7 внаслідок неправомірних умисних дій обвинуваченої зазнав матеріальних збитків в розмірі 8000 доларів США та моральної шкоди, що проявилась у його переживаннях, психологічному дискомфорті, тимчасової відірваності від активного соціального життя, нестійкому та зниженому настрої, емоційній напрузі, нервозності, почуття образи, приниження гідності тощо.

Вислухавши пояснення сторін та учасників судового провадження, дослідивши цивільний позов, суд вважає за необхідне задовольнити його частково.

При визначенні розміру матеріальної шкоди суд із врахування того, що суд дійшов висновку про доведеність вини обвинуваченої у вчиненні інкримінованого їй злочину, в тому числі і щодо розміру збитків, а також позиції Верховного Суду, згідно яких потерпілий вправі вимагати відшкодування збитків у тій валюті, в якій він їх поніс, вважаю, що позов ОСОБА_7 в частині відшкодування матеріальних збитків слід задовольнити повністю.
При визначенні розміру моральної шкоди, завданої потерпілому, суд враховує обставини вчинення злочину, те, що потерпілий дійсно зазнав моральної шкоди, що проявилося у його переживаннях, пов`язаних із втратою грошових коштів, неможливістю повноцінно продовжувати свою трудову діяльність, психологічному дискомфорті, відчутті образи та приниження його гідності, а також порушенні звичайного ритму життя потерпілого. На підставі викладеного, суд вважає, що, заявлений потерпілим розмір моральної шкоди підлягає до задоволення в розмірі 10 000 грн.
Крім того, суд вважає за доцільне стягнути із обвинуваченої розмір судового збору, сплаченого потерпілим за подання позову в частині відшкодування моральної шкоди, пропорційно розміру задоволеного розміру моральної шкоди, тобто в сумі 160 гривень. В решті позовних вимог слід відмовити.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 370, 374 КПК України, суд
ухвалив:
ОСОБА_4 визнати винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, і призначити їй покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

Строк покарання у виді позбавлення волі обчислювати з 6.03.2020 року.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 задовольнити частково.
Стягнути з обвинуваченої ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь потерпілого ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 ) 8 000 (вісім тисяч) доларів США на відшкодування матеріальних збитків, 10 000 (десять тисяч) гривень на відшкодування моральної шкоди та 160 (сто шістдесят) гривень на відшкодування судових витрат.

Врешті задоволення цивільного позову відмовити.

Міру запобіжного заходу обвинуваченій ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до вступу вироку в законну силу обрати у виді тримання під вартою.

Взяти обвинувачену ОСОБА_4 під варту в залі суду негайно.

Вирок суду може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Голосіївський районний суд м. Києва протягом 30 днів з моменту проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1