Дата документу Справа № 317/2918/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 317/2918/19 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. № 11-кп/807/284/20 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6

розглянула 25 березня 2020 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 24 вересня 2019 року про відмову в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1
засудженого вироком Вільнянського районного суду Запорізької області від 16.11.2018 року за ч.2 ст. 186 ч. 2, ч.4 ст.70 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Встановлені ухвалою суду першої інстанції обставини:

До Запорізького районного суду Запорізької області адвокат ОСОБА_8 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_7 , звернувся з клопотанням про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 .

Районний суд, вказавши, що засуджений ОСОБА_7 своєю поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення, оскільки не проявляв себе як такий, що довів своє виправлення та перевиховання протягом всього часу відбування покарання, у Біленьківській виправній колонії №99 перебуває тільки з початку 2019 року, проявляє себе посередньо, провину визнає частково, за час перебування у слідчих ізоляторах мав 7 стягнень, не бере участі в організації виховних заходів та у роботі самодіяльних організацій, у програмах диференційного виховного впливу, прийшов до висновку про неможливість застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 , не погоджуючись з оскаржуваною ухвалою, вважає її незаконною та необґрунтованою.

В обґрунтування своїх доводів зазначає, що ОСОБА_7 на теперішній час відбув понад 3/4 строку покарання, встановленого вироком суду, та своєю сумлінною поведінкою та ставленням до роботи довів своє виправлення.

Крім того, зазначає, що засуджений відшкодував завдану злочином шкоду потерпілому, на протязі досудового розслідування та під час судового розгляду кримінального провадження вину свою визнав, не намагаючись уникнути відповідальності за вчинений злочин.

Також вказує, що адміністрація виправного закладу, в цілому давши позитивну характеристику засудженому, з якої видно, що ОСОБА_7 довів своє виправлення і заслуговує на застосування умовно-дострокового звільнення, з незрозумілих причин зробила протилежний висновок.

Просить ухвалу скасувати та застосувати умовно-дострокове звільнення від відбування покарання щодо ОСОБА_7 .

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор у судовому засіданні не погодився з апеляційною скаргою захисника та вказав про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції.

Враховуючи, що захисник та засуджений належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду та з урахуванням клопотання захисника про апеляційний розгляд без його участі й відсутності клопотання засудженого про особисту участь у судовому засіданні і відсутність питань, які б погіршували правове становище засудженого, апеляційний суд у відповідності до ч. 4 ст. 401, ч. 4 ст. 405 КПК України проводить апеляційний розгляд за відсутності ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 .

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Як вбачається з матеріалів провадження ОСОБА_7 засуджений вироком Вільнянського районного суду Запорізької області від 16.11.2018 року за ч.2 ст. 186 ч. 2, ч.4 ст.70 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Відповідно до ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

При цьому, сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання. При застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання повинні враховуватися поведінка засудженого за весь період відбування ним покарання, а також дані про його попередні судимості та відшкодування матеріальних збитків.

Умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання повинно сприяти досягненню мети, передбаченої ст. 50 КК України - виправленню засудженого і запобіганню вчиненню нових злочинів.

Згідно п.17 Постанови Пленуму Верховного суду України N 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», судам необхідно ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи.

Як було встановлено судом і вбачається з матеріалів справи засуджений ОСОБА_7 за час перебування в державній установі «Біленьківська виправна колонія (№ 99)» з 25.01.2019 року характеризується посередньо.

Зокрема засуджений порушень режиму тримання не допускав, стягнень не має. На безоплатній добровільній основі виконує обов`язки днювального дільниці КДіР, де має три заохочення правами начальника установи, однак потребує періодичного спонукання до праці. У взаємовідносинах з іншими засудженими підтримує стосунки із засудженими позитивної та негативної спрямованості. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом з метою встановлення з ними неслужбових стосунків та отримання поблажливості, проте до виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість. Намагається утримувати у чистоті та порядку спальне місце та приліжкову тумбочку, не завжди має охайний зовнішній вигляд. Не приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснення за ними належного догляду, використання їх тільки за призначенням. Намагається самостійно виконувати роботи із самообслуговування, достатніх навичок для самостійного їх виконання не має. Намагається дотримуватись вимог пожежної безпеки і безпеки праці. Підтримує зв`язки з рідними шляхом листування.
Разом з цим, засуджений не бере участі у реалізації програм диференційованого виховного впливу. Не прагне до підвищення наявного загальноосвітнього рівня та вдосконалення наявних професійно-технічних навичок. Не приймає участь у роботі самодіяльних організацій відділення СПС.

За даними з інших установ відбуття покарання ОСОБА_7 характеризується незадовільно.

Однією із обов`язкових умов для умовно-дострокового звільнення засудженого є доведення ним свого виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Під сумлінною поведінкою засудженого слід розуміти зразкове дотримання вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечне виконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, відсутність порушень дисципліни, товариське ставлення до інших засуджених, а під сумлінним ставленням до праці - участь у суспільно корисній роботі, добросовісне виконання трудових обов`язків, використання форм і методів отримання доходів, які допустимі з точки зору не лише індивідуальних, а й суспільних інтересів (сплата податків, обов`язкових платежів тощо), підвищення кількісних і якісних показників у роботі, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, додержання правил охорони праці та техніки безпеки.

За час перебування в установах, виходячи з даних довідки про заохочення та стягнення, наявний факт неодноразового притягнення ОСОБА_7 до дисциплінарної відповідальності за порушення вимог режиму відбування покарання, за що було накладено стягнення, які хоча і є погашеними, але засвідчують не сталість позитивної поведінки засудженого (а.п. 28).

З часу відбування покарання засуджений в установі виконання покарань не був працевлаштований. Згідно довідки ОСОБА_7 не працював та заробітної плати йому не нараховувалася (а.п. 31).

При цьому, в матеріалах провадження відсутні дані, які б вказували на наявність обмежень щодо працевлаштованості засудженого із-за стану здоров`я.

Тобто, сукупність даних про особу засудженого ОСОБА_7 за період відбування ним усього строку покарання беззаперечно не свідчать про його усталену сумлінну поведінку і, відповідно, доведення його виправлення.

Процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього часу відбування покарання.

Колегія суддів приймає до уваги поведінку засудженого під час відбуття покарання, непрацевлаштованість ОСОБА_7 , наявність неодноразового притягнення до дисциплінарної відповідальності, що свідчить про те, що засуджений не довів, що його поведінка є стабільно позитивною та активною, а отже і не довів свого виправлення, тому до нього не може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, що спростовує доводи сторони захисту стосовно доведення засудженим свого виправлення.

Комісією колонії неодноразово було відмовлено у застосуванні відносно ОСОБА_7 заохочувальних норм, передбачених ст.ст. 81, 82 КК України.

Аргументи захисника стосовно необґрунтованого висновку адміністрації колонії про відмову у застосуванні до ОСОБА_7 умовно-дострокового звільнення за наявності позитивної характеристики, з огляду на зміст такої характеристики (а.с.27), є безпідставними.

Крім того, засуджений під час відбування покарання в ДУ «Бахмуцька УВП (№6)» та в ДУ «Вільнянська УВП (№11)» характеризувався негативно.

При цьому колегія судів зауважує, що в матеріалам провадження відсутні дані про оскарження означених відмов у застосуванні відносно ОСОБА_7 заохочувальних норм, передбачених ст. 81 КК України та стороною захисту не надано і при апеляційному розгляді.

Посилання захисника що засуджений відшкодував завдану злочином шкоду потерпілому, на протязі досудового розслідування та під час судового розгляду кримінального провадження вину свою визнав, не намагаючись уникнути відповідальності за вчинений злочин, як підстави для застосування до засудженого положень ст. 81 КК України, про що йдеться в апеляційній скарзі апелянта, поряд із правовими підставами для застосування умовно-дострокового звільнення, судова колегія знаходить необґрунтованими.

Висновок суду про те, що до засудженого ОСОБА_7 не може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання належним чином обґрунтований, оскільки на даний час відсутні достатні відомості, які б свідчили про дійсне виправлення засудженого ОСОБА_7 і які слугували б підставою для його умовно-дострокового звільнення.

Підсумовуючи наведене, апеляційна інстанція вважає, що районний суд, відмовляючи у задоволенні відповідного клопотання захисника, належним чином врахував умови для умовно-дострокового звільнення, передбачені ст. 81 КК України, та погоджується з висновками суду першої інстанції в частині того, що за період часу відбування покарання засуджений ОСОБА_7 не довів свого виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці, а тому вважає, що відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 539 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 24 вересня 2019 року про відмову в умовно-достроковому звільненні засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4