Справа № 164/334/20
п/с 1-кп/164/71/2020
Категорія: 411100000
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2020 року Маневицький районний суд Волинської області

в складі: головуючого-судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в смт. Маневичі кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000024 від 17 січня 2020 року, про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Жиричі Ратнівського району Волинської області, жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, неодруженого, з професійно-технічною освітою, раніше не судимого, запобіжний захід щодо обвинуваченого не обирався,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 389-2 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачений ОСОБА_4 згідно постанови Маневицького районного суду Волинської області від 17 вересня 2019 року визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 183-1 КУпАП, з накладенням стягнення у виді суспільно корисних робіт на строк 120 (сто двадцять) годин.

17 жовтня 2019 року ОСОБА_4 , будучи належним чином ознайомленим з порядком та умовами відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт, під розпис отримав направлення від Маневицького районного сектору філії ДУ „Центр пробації у Волинській області за № 37/11/1178-19 від 17 жовтня 2019 року до Маневицького виробничого управління житлово-комунального господарства для відбування адміністративного стягнення, згідно якого він повинен був приступити до відбування суспільно корисних робіт не пізніше 22 жовтня 2019 року. Однак, ОСОБА_4 для відбування адміністративного стягнення до Маневицького виробничого управління житлово-комунального господарства у визначений в направленні термін не з?явився. Постановою Маневицького районного суду Волинської області від 18 листопада 2019 року за ухилення від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт ОСОБА_4 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 183-2 КУпАП з накладенням стягнення у виді 3 (трьох) діб арешту, яке він відбув в період з 11 грудня 2019 року по 14 грудня 2019 року у встановленому законом порядку.
Незважаючи на це, ОСОБА_4 , достовірно знаючи, що відповідно до ст. 325-1 КУпАП та розділу XI-XV Порядку виконання адміністративних стягнень у вигляді громадських робіт, виправних робіт та суспільно корисних робіт, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 474/5 від 19 березня 2013 року, він повинен дотримуватися встановлених законодавством порядку та умов відбування стягнення, умисно, передбачаючи наслідки своїх протиправних дій, зокрема, притягнення до кримінальної відповідальності, та бажаючи їх настання, з метою злісного ухилення від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт, після притягнення постановою Маневицького районного суду Волинської області від 18 листопада 2019 року до адміністративної відповідальності за ст. 183-2 КУпАП, продовжив ухилятись від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт, що виразилось у не виході на суспільно корисні роботи більше двох разів протягом місяця без поважних причин, а саме в період з 10 січня 2020 року по 24 січня 2020 року, чим злісно ухилився від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт.
Такі дії обвинуваченого ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковані за ст. 389-2 КК України, оскільки він вчинив злісне ухилення від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт.
Під час досудового розслідування 2 березня 2020 року між прокурором Маневицької місцевої прокуратури Волинської області ОСОБА_3 , яка на підставі ст. 37 КПК України здійснює повноваження прокурора у кримінальному провадженні № 0000024, та підозрюваним ОСОБА_4 було укладено угоду про визнання винуватості, що відповідає вимогам ст. 472 КПК України, за умовами якої ОСОБА_4 беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 389-2 КК України, зобов`язувався співпрацювати з Маневицькою місцевою прокуратурою Волинської області та іншими правоохоронними органами у межах строків давності притягнення до кримінальної відповідальності з метою викриття та виявлення відомих йому правопорушень. Сторони дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій ОСОБА_4 за ст. 389-2 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин. Сторонами також узгоджено міру покарання, яке повинен понести ОСОБА_4 за ст. 389-2 КК України - у виді 1 (одного) року позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України - із звільненням від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням та встановленням іспитового строку. В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення: затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому ст.ст. 468-475 КПК України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно ч. 2, 4, 5 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів…, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди. Укладення угоди про примирення або про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 389-2 КК України, яке згідно ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості.

Угоду про визнання винуватості укладено після повідомлення ОСОБА_4 про підозру, потерпілих у даному кримінальному провадженні немає, узгоджена сторонами міра покарання передбачена санкцією ст. 389-2 КК України, зміст угоди про визнання винуватості відповідає вимогам ст. 472 КПК України та її умови не суперечать іншим вимогам закону, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_4 цілком розуміє права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього в разі затвердження угоди судом.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, обвинувачений ОСОБА_4 цілком розуміє положення ч. 4 ст. 474 КПК України, а також усвідомлює наслідки невиконання угоди про визнання винуватості відповідно до ст. 476 КПК України.

Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором Маневицької місцевої прокуратури Волинської області ОСОБА_3 з однієї сторони та обвинуваченим ОСОБА_4 з іншоїі призначення останньому узгодженої сторонами міри покарання.

Керуючись ст.ст. 110, 314, 369-371, 373-374, 395, 468, 471-475 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 2 березня 2020 року, укладену між прокурором Маневицької місцевої прокуратури Волинської області ОСОБА_3 з однієї сторони та обвинуваченим ОСОБА_4 з іншоїв кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000024 від 17 січня 2020 року.

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 389-2 КК України, призначивши покарання - 1 (один) рік позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України засудженого ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі звільнити з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати засудженого ОСОБА_4 повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
На вирок може бути подана з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, апеляція до Волинського апеляційного суду через Маневицький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя районного суду ОСОБА_1