ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/2955/13-к Номер провадження 11-кп/814/838/19Головуючий у 1-й інстанції Іващенко Ю. А. Доповідач ап. інст. Герасименко В. М.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2019 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Герасименко В.М.,
суддів Гонтар А.А., Рябішина А.О.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу виправданого ОСОБА_1 на ухвалу Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 15 травня 2019 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою, закрите провадження по справі за заявою виправданого ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, в порядку виконання судових рішень у кримінальних справах.
Роз`яснено виправданому ОСОБА_1 про право звернутися до суду з позовом про відшкодування шкоди в порядку цивільного судочинства.
Відповідно до ухвали суду, виправданий ОСОБА_1 в порядку КПК України звернувся до суду із заявою, у якій на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» прохав суд стягнути з Державного бюджету України шляхом списання у безспірному порядку з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на його користь: моральну шкоду в розмірі 5 504 560 грн., втрачений заробіток в розмірі 946 000 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 85 000 грн.
Посилається на те, що згідно вироку Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 19 січня 2016 року, який набрав законної сили 25.10.2016 року, його визнано не винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 365 КК України та виправдано його за ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 365 КК України. Даним вироком відносно нього міру запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд скасовано.
Таким чином його було незаконно притягнуто до кримінальної відповідальності за ч.3 ст. 365 КК України і до 25.10.2016 року він перебував в статусі обвинуваченого. Відносно нього проводилося досудове розслідування та судовий розгляд справи протягом 67 місяців. Також завдана йому моральна шкода полягає у незаконному проведенні обшуків та виїмки у нього, застосуванням відносно нього запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд, незаконним відстороненням та звільненням з роботи, незаконним накладенням арешту на майно, незаконним засудженням, оскільки відносно нього двічі виносилися обвинувальні вироки, які в подальшому були скасовані. Таким чином завдану моральну шкоду оцінював у 5 504 560 грн.
Внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності його було незаконно звільнено зі служби в органах внутрішніх справ, у зв`язку з чим він втратив заробіток на суму 946 000 грн. Крім цього, він поніс витрати на правову допомогу захисника у даній справі, яка становить 85 000 грн.
Мотивуючи прийняте рішення та аналізуючи норми КПК України, ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» суд вказав, що саме суд, який ухвалив виправдувальний вирок, визначає розмір заробітку та інших грошових доходів, які громадянин втратив унаслідок незаконних дій та які підлягають стягненню на його користь, а також сум, сплачених громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги, моральної шкоди і таке судове рішення може бути оскаржене до суду вищої інстанції відповідно до положень цивільного процесуального законодавства.
Кримінальний процесуальний кодекс не передбачає розгляду вказаних заяв про відшкодування шкоди, а саме відшкодування моральної шкоди, заробітку, який особа втратила внаслідок незаконних дій (незаконного притягнення до кримінальної відповідальності), відшкодування сум, які особа сплатила у зв`язку з поданням їй юридичної допомоги, в порядку, визначеному КПК, а натомість системний аналіз діючого законодавства та правові позиції Верховного Суду відносять вирішення вказаних питань до їх розгляду в порядку позовного провадження, передбаченого ЦПК України.
Не погоджуючись з рішенням суду, до апеляційного суду з апеляційною скаргою звернувся ОСОБА_1 .
Вказує, що після залишення виправдувального вироку без змін апеляційною інстанцією, йому письмово роз`яснено право звернутися до Лубенського міськрайонного суду Полтавської області з відповідною заявою в порядку КПК України, що і було ним зроблено.

Чинне законодавство чітко визначає порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, який залишився поза увагою суду.

Посилається, зокрема, на ст..12 Закону «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» , в якій вказано, якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії проводить суд, що розглядав справу у першій інстанції.
Просить скасувати ухвалу та направити справу на новий судовий розгляд.
ОСОБА_1 подав заяву про розгляд апеляційної скарги без його участі та у відсутність його захисника Коряки А.В.

Прокурор Доля А.Є. подав заяву про розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 у його відсутність, просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Як вбачається з матеріалів провадження, виправданий ОСОБА_1 , в порядку КПК України, звернувся до Лубенського міськрайонного суду Полтавської області з заявою про відшкодування шкоди у відповідності до Закону України № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання досудового слідства, прокуратури, суду» та просив стягнути з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на його користь моральну шкоду, втрачений заробіток та витрати на правову допомогу. Обґрунтовував її тим, що вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 19 січня 2016 року його визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 365 КК України та виправдано за цими статтями. Вказаним вирок залишений без змін судами вищих інстанцій та набрав чинності, а відтак він має право на відшкодування шкоди на підставі вищевказаного закону.
Закриваючи провадження по справі за заявою ОСОБА_1 , місцевий суд вказав, що кримінальний процесуальний кодекс не передбачає розгляду вказаних заяв в порядку, визначеному КПК України, а натомість системний аналіз діючого законодавства, правові позиції Верховного Суду відносять вирішення вказаних питань до їх розгляду в порядку позовного провадження, передбаченого ЦПК України.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками суду з таких підстав.
У статтях 55, 56 Конституції України закріплено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), яка з огляду на приписи частини першої статті 9 Конституції України, статті 10 ЦК України є частиною національного законодавства, встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка взаконіна вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.
За змістом статті 4 ЦПК України , кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
У статті 19 ЦПК України (у редакції чинній на день звернення до суду) визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивача, є порушеними, оспореними чи невизнаними.
Статтею 1176 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.
Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.
Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання досудового слідства, прокуратури, суду»
Частиною другою статті 1 вказаного Закону встановлено, що у випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 2 вказаного Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.
Згідно з пунктом 5 статті 3 Закону № 266/94-ВР у наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові підлягає відшкодуванню моральна шкода.
За змістом положень частини першої статті 12 Закону № 266/94-ВР розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пункті 1 статті 3 цього Закону (тобто заробітку та інших грошових доходів, які громадянин втратив внаслідок незаконних дій), залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції.
Частиною другою зазначеної статті встановлено, що у разі незгоди з прийнятою постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду - до суду вищої інстанції в апеляційному порядку.
Наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України та Міністерства фінансів України 04 березня 1996 року № 6/5/3/41 затверджено Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» (далі - Положення № 6/5/3/41), пунктом 6 якого встановлено, зокрема, що відповідний орган одночасно з повідомленням про закриття справи в стадії дізнання і попереднього слідства направляє громадянинові повідомлення, в якому роз`яснює, куди і протягом якого терміну можна звернутися за відшкодуванням шкоди і поновленням порушених прав.
Згідно з пунктами 11, 12 Положення № 6/5/3/41 для визначення розміру заробітку та інших грошових доходів, які громадянин втратив внаслідок незаконних дій, громадянин протягом шести місяців після направлення йому повідомлення може, зокрема, звернутися при закритті провадження в справі органами дізнання або слідства Міністерства внутрішніх справ, Генеральної прокуратури і Служби безпеки України - відповідно до цих органів.
У місячний термін з дня звернення громадянина один з органів, перелічених в пункті 11 Положення № 6/5/3/41, залежно від того, хто з них здійснював слідчі дії або розглядав справу, витребовує від відповідних державних та громадських організацій усі необхідні документи, що мають значення для визначення розміру завданої шкоди, і виносить передбачену частиною першою статті 12 Закону № 266/94-ВР ухвалу. Пункт 12 Положення№ 6/5/3/41 містить вимоги щодо змісту такої ухвали. У разі незгоди з винесеною ухвалою суду громадянин має право оскаржити її до суду в порядку, встановленому для розгляду скарг на неправомірні дії органів державного управління і службових осіб, що ущемляють права громадян.
Відповідно до п.10 ч.1 ст.3 КПК України кримінальне провадження - це досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність .
У статті 42 КПК України міститься широке коло прав, одним із яких є право вимагати відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, в порядку, визначеному законом, а також відновлення репутації, якщо підозра, обвинувачення не підтвердилися.
Згідно зі статтею 130 КПК України шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом.
Внаслідок постановлення щодо особи виправдувального вироку, який набрав чинності, позивач має право на відшкодування шкоди, у тому числі заробітку та інших грошових доходів, які громадянин втратив внаслідок незаконних дій; моральної шкоди, і право на таке відшкодування виникає в силу прямої вказівки закону, а саме: статті 1176 ЦК України, Закону № 266/94-ВР.
Оскільки Закон № 266/94-ВР не містить вимог щодо процесуальної форми документа, з яким особа має звернутися до суду за захистом свого порушеного права, то таким способом захисту в силу положень статей 15,16 ЦК України може бути, зокрема, звернення до суду з відповідною позовною заявою.
Отже, виходячи з системного аналізу вищевказаних норм, колегія суддів вважає, що чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду саме в порядку цивільного судочинства.
Окрім того, з вищевказаних правовідносин постановлений правовий висновок Великою Палатою Верховного Суду у Постанові від 29 травня 2019 року (справа №522/1021/16-ц,провадження №14-136цс 19), відповідно до якого даний спір слід розглядати саме в порядку цивільного судочинства і за захистом свого порушеного права буде вірним звернення особи з позовною заявою про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.
За таких обставин доводи апелянта, наведені в апеляційній скарзі щодо необгрунтованого висновку місцевого суду є помилковими.
Враховуючи вищевикладене, ухвала місцевого суду є законною і обґрунтованою, підстав для її скасування чи зміни колегією суддів не встановлено, а тому апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.
Також, колегія суддів звертає увагу, що прийняте апеляційним судом рішення не порушує право ОСОБА_1 на доступ до правосуддя, закріплене в статті 6 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, шляхом подачі позовної заяви в порядку цивільного судочинства.
Керуючись ст.ст.404, 405, 406, 407, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду ,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 15 травня 2019 року без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

Герасименко В.М. Рябішин А.О. Гонтар А.А.