Справа № 359/4219/19
Провадження № 1-кс/359/1372/2019
У Х В А Л А
Іменем України

19 липня 2018 м.Бориспіль

Слідчий суддя Бориспільського міськрайонного суду Київської обл. ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,
заявника ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5
розглянувши в приміщенні суду з проведенням повної технічної фіксації судового засідання, клопотання захисника ОСОБА_5 , який представляє інтереси ОСОБА_4 про часткове скасування арешту майна у кримінальному провадженні,

в с т а н о в и в :

До Бориспільського міськрайонного суду Київської області надійшло дане клопотання від захисника ОСОБА_5 про часткове скасування арешту на автомобіля «VW Jetta», д.н.з. НОМЕР_1 , у кримінальному провадженні.
В обґрунтування зазначив, що ухвалою слідчого судді ОСОБА_6 від 15.05.2019 було накладено арешт на автомобіль «VW Jetta», д.н.з. НОМЕР_1 . Вважає, що дане рішення обмежує конституційні права та підлягає скасуванню зважаючи на наступне.
21.02.2019 слідчий суддя ОСОБА_7 відмовив у задоволенні клопотання про накладення арешту на тимчасово вилучене майно.
10.05.2019 слідчим суддею Бориспільського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_8 було постановлено ухвалу про задоволення клопотання про повернення тимчасово вилученого майна - саме автомобіль «VW Jetta», Державний номерний знак НОМЕР_2 .
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17 липня 1997, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.
У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49-62, від 10.05.2007). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між звальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series А N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21.02.1986 у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», п. 50, Series А N 98).
Відповідно до ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Звертає увагу суду на те, що автомобіль належить підозрюваному, але був придбаний до подій, які інкримінуються та його використання під час кримінальних правопорушень спростовує фото на місці події із зазначенням іншого номеру та відео із стоянки де в дійсності знаходився автомобіль після події. Встановлення заборони розпорядження автомобілем повною мірою обмежить можливість розпорядження та будь-яких дій по переходу права власності на автомобіль. Переховування або знищення майна, а також не збереження майна переданого на зберігання є наслідком кримінальної відповідальності, що забезпечить його належну схоронність.
Враховуючи перспективи тривалого судового розгляду (зважаючи на кількість підозрюваних та потерпілих) продовжуване зберігання автомобіля на штраф-майданчику призведе до його виведення з ладу, знецінення, завдасть матеріальної шкоди власнику, а також несення затрат на зберігання автомобіля.
Крім того, ОСОБА_4 є одруженою особою і його дружина, яка має право також користуватися спільним майном подружжя - автомобілем, фактично позбавили її права користуватися ним. Тому обґрунтовано приходить до висновку про відсутність у справі обставин, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне хоча б користування особою її майном та обумовлювали арешт її майна.
З врахуванням того, що вилучене майно належить підозрюваному, на вилученому майні відсутні сліди злочину, майно не використовувалося та не могло використовуватися як знаряддя вчинення злочину, позбавлення права користування автомобілем позбавляє права власності, тому оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, а арешт підлягає частковому скасуванню лише щодо даного автомобіля, з наданням права користування автомобілем.
ОСОБА_4 підтримав позицію свого захисника та пояснив, що автомобіль йому потрібно для виконання перевезень відповідно до домовленостей.
Прокурор ОСОБА_3 заперечив проти задоволення вказаного клопотання, так як даний автомобіль визнано речовим доказом та на нього накладено арешт, відповідно до ухвали слідчого судді.
Слідчий суддя заслухавши думку учасників процесу, дослідив подані документи та прийшов до наступних висновків.
Відповідно до ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Вимога щодо законності у розумінні Конвенції про захист прав і основоположних свобод вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42 та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49-62, від 10.05.2007). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу Конвенції.
Судом встановлено, що слідчим відділом Бориспільського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області проводиться досудове слідство, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000316 від 13.02.2019, за ознакою кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.
15.05.2019 слідчий суддя ОСОБА_6 наклав арешт на автомобіль «VW Jetta», державний номерний знак НОМЕР_2 . Ухвалюючи дане рішення, слідчий суддя виходив з того, що слідчий у кримінальному провадженні постановою від 02.05.2019, зазначений транспортний засіб визнав речовим доказом.
Слідчий суддя вважав, що автомобіль марки «VW» модель «Jetta» з номерним знаком « НОМЕР_2 » являється знаряддям вчинення кримінального правопорушення, який підозрювані використовували під час вчинення злочину 13.02.19 і з якого було вилучено під час обшуку викрадені речі.
Статтею 16 КПК України встановлено, що позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Законодавцем чітко визначено, що на речовий доказ, який потрібен стороні кримінального провадження на певний термін досудового розслідування необхідно отримати ухвалу слідчого судді про тимчасовий доступ до речей та документів (ст. 160-166 КПК України) або накласти на нього арешт (ст. 170-174 КПК України).

Посилання захисника та його підзахисного на ухвали слідчих суддів від 21.02.2019 та 10.05.2019, не стосуються предмету розгляду даного клопотання і не маю відношення до зазначених у клопотанні правовідносин.
Досудове розслідування по даному кримінальному провадженню триває, а тому обставини, які слугували підставою для накладення арешту на вказаний транспортний засіб, який є знаряддям вчинення злочину, продовжують існувати на даний час. Підстав для часткового скасування арешту на вказаний автомобіль слідчий суддя не вбачає.
Враховуючи вищевикладене керуючись ст. ст. 16, 100, 170-174 КПК України,

у х в а л и в:
У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 , який представляє інтереси ОСОБА_4 про часткове скасування арешту автомобіля «VW Jetta», д.н.з. НОМЕР_1 , у кримінальному провадженні - відмовити.

Повний текст ухвали буде проголошено о 08:30 год. 23.07.2019

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Апеляційного суду Київської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 5 днів з дня отримання її копії.

Слідчий суддя ОСОБА_1