Ухвала
Іменем України
22 листопада 2019 року
м. Київ
справа № 235/5245/18
провадження № 51-5775ск19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 19 липня 2019 року та ухвалу Донецького апеляційного суду від 22 жовтня 2019 року,

встановив:
Вироком Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 19 липня 2019 року

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останнього разу: 06 червня 2018 року вироком Красноармійського міськрайонного суду Донецької області за ч. 2 ст. 289, ч. 2

ст. 185, ст. 71 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць без конфіскації майна,

засуджено за ч. 2 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк

2 роки. Застосовано ч. 1 ст. 71 КК та шляхом часткового приєднання невідбутого покарання за попереднім вироком, остаточно призначено ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.
Як встановив суд, 01 серпня 2018 року о 13.00 год ОСОБА_4 , діючи умисно, повторно, таємно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном, разом з раніше знайомим ОСОБА_5 , який не був обізнаний про злочинність дій, викрав з домоволодіння за адресою:

АДРЕСА_2 , три секції металевого паркану,

чим завдав потерпілій ОСОБА_6 матеріальну шкоду у розмірі 508, 88 грн.
Ухвалою Донецького апеляційного суду від 22 жовтня 2019 року апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_4 залишено без задоволення, а вирок Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 19 липня

2019 року без змін.
Не погодившись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, засуджений ОСОБА_4 звернувся до суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати судові рішення і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції при призначенні йому остаточного покарання неправильно застосував до нього положення ст. 71 КК. Крім того, вважає, що суди, всупереч положень ч. 5 ст. 72 КК не зарахували у строк покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Також, вказує, що суди при призначенні покарання не взяли до уваги всі обставини, що його характеризують. Крім цього, зазначає у свої скарзі, що суд апеляційної інстанції не перевірив його доводів щодо застосування до нього незаконних методів слідства.
Розглянувши наведені у касаційній скарзі доводи, та перевіривши надані до неї копії судових рішень, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.

Доводи касаційної скарги засудженого ОСОБА_4 про те, що судом першої інстанції було безпідставно застосовано положення ст. 71 КК

є неспроможними.

Зі змісту оскаржених судових рішень вбачається, що ОСОБА_4 раніше було засуджено 06 червня 2018 року вироком Красноармійського міськрайонного суду Донецької області за ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 185 із застосуванням

ст. 71 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць без конфіскації майна. Вищезазначений вирок набув чинності 09 липня 2018 року та, у період вчинення ОСОБА_4 нового злочину (01 серпня 2018 року), призначене покарання ним відбуто не було.
Згідно положень ч. 1 ст. 71 КК, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Таким чином суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_4 покарання за сукупністю вироків дійшов правильного висновку про необхідність застосування вимог ст. 71 КК, з чим обґрунтовано погодився й суд апеляційної інстанції, та визначив остаточний розмір покарання, який відповідає загальним засадам призначення покарання.

Крім того, доводи касаційної скарги про необхідність додаткового зарахування ОСОБА_4 на підставі ч. 5 ст. 72 КК строку попереднього ув`язнення у строк відбування покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі є неприйнятними.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду

від 29 серпня 2018 року, при зарахуванні засудженому у строк покарання строку його попереднього ув`язнення, як особі, що вчинила злочин починаючи

з 21 червня 2017 року (включно), слід застосовувати правила ч. 5 ст. 72 КК

у редакції Закону № 2046-VIII, а саме один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що до засудженого

ОСОБА_4 судами першої та апеляційної інстанцій правильно застосовано положення ч. 5 ст. 72 КК у редакції Закону № 2046-VIII.

Твердження засудженого про те, що суд апеляційної інстанції не перевірив його доводів щодо застосування до нього незаконних заходів слідства

є неспроможними.

Як вбачається з рішення суду апеляційної інстанції, суд вжив необхідні процесуальні заходи для перевірки доводів засудженого про застосування незаконних методів слідства щодо нього, при цьому, суд правильно встановив, що матеріали кримінального провадження не містили жодних даних про визнання вини засудженим під час здійснення досудового розслідування.

Також, обставини, на які посилався засуджений в своїй касаційній скарзі про те, що судами, при призначенні йому покарання, не враховано всіх обставин, що його характеризують - не знайшли свого підтвердження. Зі змісту вироку суду першої інстанції та ухвали апеляційного суду вбачається, що всі встановлені судами дані

про особу засудженого були враховані при призначенні ОСОБА_4 покарання.

Усі доводи щодо незаконності рішення суду першої інстанції, викладені

в касаційній скарзі засудженого, аналогічні доводам його апеляційної скарги

та були предметом апеляційного перегляду і свого підтвердження не знайшли.

Апеляційний суд, переглядаючи кримінальне провадження щодо

ОСОБА_4 дотримався вимог кримінального процесуального закону, доводи в апеляційній скарзі суд перевірив та дав на них змістовні відповіді,

а ухвала в цілому відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, суд касаційної інстанції постановляє ухвалу

про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги

та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Таким чином, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, враховуючи, що з касаційної скарги

та копій оскаржених судових рішень вбачається, що підстави для задоволення скарги відсутні, колегія суддів приходить до висновку, що необхідно відмовити

у відкритті касаційного провадження.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 19 липня 2019 року та ухвалу Донецького апеляційного суду від 22 жовтня 2019 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3