Справа № 159/2961/15-к Провадження №11-сс/802/562/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:арешт майна Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

слідчого ОСОБА_6 ,

представника АТ «Укрсоцбанк» адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою представника АТ «Укрсоцбанк» адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 15 вересня 2017 року про арешт майна (ЄРДР №0001661),

В С Т А Н О В И В

Слідчим СВ Ковельського ВП ГУНП у Волинській області внесено клопотання про арешт нерухомого майна: магазину будівельних матеріалів та земельної ділянки, розташованих за однією адресою та зобов`язання вчинення певних дій, яке обґрунтоване тим, що в провадженні СВ Ковельського ВП ГУНП у Волинській області знаходяться матеріали об`єднаного досудового розслідування, внесені до ЄРДР 03 грудня 2013 року за №0001661 з попередньою кваліфікацією за ч.1 ст.366, ч.2 ст.190 КК України з приводу неправомірних дій посадових осіб ПАТ «Укрсоцбанк» під час укладення 15 травня 2007 року між зазначеною юридичною особою та ОСОБА_8 договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 074-22-05/07 та його подальшого обслуговування, а саме видачі траншів, шляхом введення в оману ОСОБА_8 щодо обставин виконання банком взятих на себе зобов`язань та зловживання довірою позичальника, який не контролював суми отриманих коштів, підробивши у 2008 році від імені ОСОБА_8 офіційні документи - заяви на видачу готівки, незаконно заволоділи коштами у сумі 69700 швейцарських франків чим завдали останньої значної шкоди.

Задовольняючи клопотання в повному об`ємі, слідчий суддя таке своє рішення мотивував тим, що зазначене нерухоме майно, яке належить на праві власності іпотекодержателю є предметом вчинення злочину та речовими доказами у даному кримінальному провадженні, відповідає критеріям, визначеним ст.ст. 98, 170 КПК України, а тому на нього слід накласти арешт.

Не погоджуючись із рішенням слідчого судді, представник АТ «Укрсоцбанк» - адвокат ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій вказує про його незаконність та очевидну необгрунтованість. Зазначає, що накладений слідчим суддею арешт на нерухоме майно, у зазначеному випадку, порушує права іпотекодержателя установи банку та об`єктивно перешкоджає виконанню рішення суду, яке набрало законної сили, про стягнення із ОСОБА_8 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» кредитної заборгованості, в тому числі, шляхом звернення стягнення на іпотечне майно. Водночас, зазначає, що питання про арешт майна вирішувалося без участі представника банку, а про наявність оскаржуваної ухвали слідчого судді їм стало відомо лише 18 вересня 2019 року із ЄДРСР (єдиного державного реєстру судових рішень). У зв`язку із цим, просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді від 15 вересня 2017 року, скасувати дану ухвалу та постановити нову, якою в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна, відмовити, про що уточнила в суді апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, який виклав суть ухвали та доводи апеляційної скарги, представника установи банку, яка подану нею апеляцію підтримала, просила задовольнити, слідчого, який відносно її задоволення заперечив, а також думку прокурора, який надіслав письмові заперечення щодо її задоволення, апеляційний суд доходить наступного висновку.

Встановлено, що відповідно до п.2.2.2. Іпотечного договору від 15 травня 2007 року АТ «Украсоцбанк» є іпотекодержателем спірного нерухомого майна, який у встановленому законом порядку набув право володіння та користування таким, а тому з урахуванням положень ст.174 КПК України, як володілець майна процесуально наділений правом ініціювання питання щодо скасування накладеного арешту на таке майно.

Оскільки питання про арешт майна розглядалось слідчим суддею без повідомлення установи банку, представник якого подав апеляційну скаргу в межах 5-денного строку після того, як дізнався про оскаржувану ухвалу слідчого судді, тому, з огляду на положення п.2 ч.3 ст.395 КПК України, строк на апеляційне оскарження апеляційний суд вважає не пропущеним, а тому питання про його поновлення не вирішує.

Задовольняючи клопотання, слідчий суддя вказаних вимог закону не дотримався.

Матеріалами клопотання встановлено, що 15 травня 2007 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_8 укладено договір № 074-22-05/07 про надання відновлювальної кредитної лінії. Цього ж дня, з метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним договором, між сторонами укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого ОСОБА_8 передав в іпотеку приміщення магазину загальною площею 422 кв.м. та земельну ділянку площею 0,0231 га, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

У зв`язку із неналежним виконанням взятих на себе зобов`язань за вищевказаним кредитним договором, банк, скориставшись правом дострокового повернення виниклої заборгованості, звернувся до суду із відповідним позовом. За наслідками розгляду якого, 03 березня 2015 року судом було ухвалено рішення про стягнення із ОСОБА_8 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» 1 047 349, 73 грн. кредитної заборгованості. Зазначене рішення набрало законної сили та знаходиться на примусовому виконанні у Ковельському МРВ ДВС ГТУЮ у Волинській області.

Водночас, цим же рішенням суду, в тому числі, з урахуванням призначеної судом почеркознавчої експертизи, був встановлений факт недоотримання ОСОБА_8 кредитних коштів на суму 69 700 швейцарських франків через не підписання ним, як позичальником заяв на видачу готівки на зазначену суму.

І саме по даному факту неправомірних дій посадових осіб ПАТ «Укрсоцбанк», які шляхом обману та зловживання довірою позичальника, який не контролював суми отриманих коштів, підробивши у 2008 році від імені ОСОБА_8 офіційні документи - заяви на видачу готівки, незаконно заволоділи коштами у сумі 69 700 швейцарських франків чим завдали останньому значної шкоди, було 03 грудня 2013 року внесено відомості в ЄРДР за №0001661 з попередньою кваліфікацією за ч.1 ст.366, ч.2 ст.190 КК України.

Відповідно до ст.14 Конституції України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Згідно із ч.2 ст.131 КПК України одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. В цьому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Стаття 173 КПК України передбачає, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати, поряд з іншими обставинами, наслідки арешту майна для третіх осіб.

Статтею 98 КПК України визначене поняття речового доказу.

Так, аналіз викладених вище обставин та матеріалів клопотання не містять достатніх доказів в розумінні КПК України, які підтверджують необхідність арешту даного нерухомого майна в рамках кримінального провадження. Тоді як, формальне посилання слідчого судді щодо відповідності його критеріям ст.98 КПК України, не лише не виправдовує застосований спосіб втручання у його законне володіння, а ще й не узгоджується із вимогами ст.173 КПК України, а також перешкоджає виконанню рішення суду, в тому числі, шляхом звернення установою банку стягнення на предмет іпотеки, в рахунок погашення виниклої та підтвердженої рішенням суду, яке набрало законної сили, у ОСОБА_8 кредитної заборгованості.

Окрім того, відомості до ЄРДР по вказаному кримінальному провадженні внесено ще в 2013 року, і до цього часу, жодній посадові особі АТ «Укрсоцбанк» не повідомлено про підозру, а саме провадження порушено по факту шахрайських дій, а також підробки документів такими. Тоді як, спірне нерухоме майно до протиправних дій зазначених осіб немає жодного відношення, а відповідно не є предметом, знаряддям та об`єктом вчинення даних злочинів, не зберегло на собі його сліди та не містить будь-яких відомостей, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються в ході даного кримінального провадження, тобто критерії його відповідності ст.98 КПК України, відсутні. А накладений арешт порушує права установи банку, як іпотекодержателя такого майна та об`єктивно перешкоджає виконанню рішення суду.

Окрім того, оскаржуване рішення слідчого судді є не лише незаконним, а й не вмотивованим, так як не містить належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення, що згідно практики Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») є окремою процесуальною підставою для його скасування, незалежно від доводів, викладених в апеляційній скарзі.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя, розглянувши клопотання, необгрунтовано наклав арешт, а тому апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а ухвалу слідчого судді скасувати та повністю відмовити в задоволенні клопотання слідчого.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 407, 422 КПК України, Волинський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу представника АТ «Укрсоцбанк» адвоката ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 15 вересня 2017 року про арешт майна скасувати та постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді: