Постанова

Іменем України
31 жовтня 2019 року

м. Київ
справа № 569/9778/17

провадження № 51-2329 км 19
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
в режимі відеоконференції засудженого ОСОБА_6 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_6 на вирок Рівненського апеляційного суду від 16 квітня 2019 року у кримінальних провадженнях, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0009017, № 0000511 та № 0006106, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця смт. Гоща Рівненської області, мешканця АДРЕСА_1 ,
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України.
Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 06 липня 2018 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки.

Вказаним вироком засуджено ОСОБА_8 , судові рішення щодо якої у касаційному порядку не оскаржуються.
Згідно з вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він 08 жовтня 2016 року близько 16:00, разом із ОСОБА_8 та ОСОБА_9 (засуджений вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 22 лютого 2017 року), за попередньою змовою групою осіб, переслідуючи корисливий мотив, умисно проникли до приміщення будинку АДРЕСА_2 , звідки таємно викрали майно потерпілого ОСОБА_10 , чим завдали майнову шкоду останньому на загальну суму 153 207,58 грн.
Крім того, ОСОБА_6 29 грудня 2016 року близько 15:00, перебуваючи в приміщенні квартири АДРЕСА_3 , переслідуючи корисливий мотив, умисно, шляхом вільного доступу, таємно викрав майно потерпілої ОСОБА_11 , чим завдав майнову шкоду останній на суму 2 356,25 грн.
Крім того, ОСОБА_6 03 серпня 2017 року близько 14:14, перебуваючи в приміщенні магазину «Наш Край», що на вул. С.Бандери, 28 у м. Рівному, переслідуючи корисливий мотив, умисно, шляхом вільного доступу, таємно викрав з торгових полиць майно ТОВ «Оланд-Груп», чим завдав майнову шкоду товариству на загальну суму 208,32 грн.
Крім того, ОСОБА_6 14 серпня 2017 року близько 16:28, перебуваючи в приміщенні магазину «Наш Край», що на вул. С.Бандери, 28 у м. Рівному, переслідуючи корисливий мотив, умисно, шляхом вільного доступу, таємно викрав з торгових полиць майно ТОВ «Оланд-Груп», чим завдав майнову шкоду товариству на загальну суму 197,38 грн.
Крім того, ОСОБА_6 31 серпня 2017 року близько 16:30, перебуваючи в приміщенні магазину «723», що на вул. С.Бандери, 53 у м. Рівному, переслідуючи корисливий мотив, умисно, шляхом вільного доступу, таємно викрав з торгових полиць майно ТОВ «Клевер-Сторс», чим завдав майнову шкоду товариству на загальну суму 247,20 грн.
Крім того, ОСОБА_6 26 вересня 2017 року близько 18:02, перебуваючи в приміщенні магазину «723», що на просп. Миру, 14 у м. Рівному, переслідуючи корисливий мотив, умисно, шляхом вільного доступу, таємно викрав з торгових полиць майно ТОВ «Клевер-Сторс», чим завдав майнову шкоду товариству на загальну суму 171,42 грн.
Вироком Рівненського апеляційного суду від 16 квітня 2019 року апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_10 задоволено, скасовано вирок місцевого суду в частині звільнення ОСОБА_6 від призначеного покарання.
Засуджено ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 70 КК України до покаранняу виді позбавлення волі на строк 3 роки.
В решті вирок суду першої інстанції залишено без зміни.
Вимоги, викладені у касаційній скарзі, та узагальнені доводи особи, яка її подала
В касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить змінити вирок апеляційного суду та звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України. На обґрунтування своїх вимог зазначає, що під час постановлення вироку апеляційним судом належним чином не враховано особу ОСОБА_6 , який раніше не судимий, позитивно характеризується, утримує дружину та малолітню дитину, частково відшкодував завдані збитки, після вчинення злочинів став на шлях виправлення, працевлаштувався, інших злочинів не вчиняв, визнав свою вину та активно сприяв розкриттю злочинів. Крім того вважає, що апеляційним судом не враховано відсутність обтяжуючих покарання обставин, а також той факт, що ОСОБА_6 з моменту постановлення вироку місцевим судом покладених на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, не порушував, що свідчить про його виправлення.
Позиції інших учасників судового провадження
Від учасників судового провадження заперечень на касаційну скаргу захисника не надходило.
У судовому засіданні засуджений підтримав касаційну скаргу захисника, прокурор заперечував щодо задоволення поданої касаційної скарги, просив вирок апеляційного суду залишити без зміни.
Заслухавши суддю-доповідача, з`ясувавши позиції учасників судового провадження, перевіривши наведені в касаційній скарзі доводи та дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Мотиви суду
Відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права при ухваленні судових рішень у тій частині, в якій їх було оскаржено.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбаченихч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, і правильність кваліфікації його дій у касаційній скарзі не оспорюються, а тому у касаційному порядку не перевіряються.

Як установлено ч. 1 ст. 438 КПК України, підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Так, ч. 2 ст. 438 КПК України визначено, що при вирішенні питання про наявність зазначених у ч. 1 цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412414 цього Кодексу.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.
Як вбачається зі змісту касаційної скарги, захисник посилається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме безпідставне не застосування щодо засудженого ОСОБА_6 положень ст. 75 КК України.
Однак з такими доводами касаційної скарги захисника колегія суддів погодитись не може з огляду на наступне.
Відповідно до статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації таке покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.
Обґрунтовуючи вид та розмір покарання засудженому ОСОБА_6 , призначаючи йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, та звільняючи засудженого від відбування такого покарання на підставі ст. 75 КК України, місцевий суд враховував характер та ступінь тяжкості вчинених злочинів, один з яких відповідно до ст. 12 КК України є тяжким, врахував дані про особу ОСОБА_6 , який за місцем проживання та реєстрації характеризується посередньо, має на утриманні малолітню дитину.
Обставинами, які пом`якшують покарання засудженому, судом визнано щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів, добровільне усунення заподіяної потерпілій ОСОБА_12 майнової шкоди. Обставин, які б обтяжували покарання засудженому, під час судового розгляду не встановлено.
За наслідком перевірки вироку суду за апеляційною скаргою потерпілого апеляційний суд не погодився з висновком суду першої інстанції про можливість звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням.
При цьому апеляційний суд зазначив, що суд першої інстанції, звільняючи ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням, не навів у вироку переконливих мотивів для такого звільнення.
Суд апеляційної інстанції, обґрунтовуючи своє рішення, вказав про те, що місцевим судом належним чином не враховано тяжкість вчинених злочинів, кількість епізодів та їх системність, той факт, що ОСОБА_6 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, не працює, при цьому вчинив ряд крадіжок у період розгляду обвинувального акту щодо нього в суді, що свідчить про його схильність до злочинної діяльності.
Тобто, скасовуючи вирок місцевого суду в частині звільнення засудженого ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, апеляційний суд у своєму вироку зазначив, що місцевий суд, посилаючись лише на пом`якшуючі покарання обставини, не навів переконливих доводів доцільності застосування до засудженого положень ст. 75 КК України.
Врахувавши всі зазначені обставини в їх сукупності, у тому числі і ті, про які зазначає захисник у своїй скарзі, апеляційний суд обґрунтовано дійшов висновку, що перевиховання засудженого можливе лише в умовах ізоляції його від суспільства, та правильно призначив мінімальне покарання, передбачене санкцією ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням положень ст. 70 КК України.
Колегія суддів вважає, що призначене засудженому покарання відповідає вимогам закону, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_6 і попередження нових злочинів, справедливим та відповідає вимогам ст. 65 КК України.
На переконання колегії суддів, призначене ОСОБА_6 судом покарання з огляду на вимоги ст. 50 КК України узгоджується із загальними засадами закону України про кримінальну відповідальність, відповідає основній його меті як заходу примусу.
Таким чином, підстав вважати призначене засудженому ОСОБА_6 покарання явно несправедливим через його суворість, а також підстав для застосування положень ст. 75 КК України та звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, про що захисник зазначає у своїй касаційній скарзі, не вбачається.
Вирок суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 370, ст. 420 КПК України, підстав вважати його незаконним, невмотивованим та необґрунтованим у колегії суддів немає.
Оскільки кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не допущено, призначене покарання відповідає тяжкості вчинених злочинів та особі засудженого, касаційну скаргу захисника слід залишити без задоволення, а вирок апеляційного суду без зміни.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Вирок Рівненського апеляційного суду від 16 квітня 2019 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3