ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 654/2170/17 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження: 11-кп/819/531/19 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 серпня 2019 року м. Херсон

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаряОСОБА_5
прокурора представника потерпілої потерпілої захисника обвинуваченого ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8 ОСОБА_9 ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_9 та прокурора Новокаховської місцевої прокуратури Херсонської області ОСОБА_11 на вирок Голопристанського районного суду Херсонської області від 15 квітня 2019 року щодо ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Херсон, громадянина України, освіта середня, не одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,-
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Голопристанського районного суду Херсонської області від 15 квітня 2019 року ОСОБА_10 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, і призначено покарання у виді обмеження волі строком два роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком три роки.

На підставі ст. 75 КК України, звільнено ОСОБА_10 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням і встановлено йому іспитовий строк тривалістю два роки.

Відповідно до ст. 76 КК України, покладено на ОСОБА_10 наступні обов`язки: протягом іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти вказаний орган про зміну свого місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Відповідно до ст. 77 КК України призначене ОСОБА_10 додаткове покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами строком три роки підлягає реальному і самостійному виконанню.

Цивільний позов задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_10 на користь ОСОБА_8 106507,08 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 250000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто із ОСОБА_10 на користь держави судові витрати, пов`язані з проведенням експертиз, на суму 6919,70 грн.

Вироком суду ОСОБА_10 визнано винним і засуджено за злочин, вчинений ним за таких обставин.

ОСОБА_10 04.06.2017 приблизно о 19.30 год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем марки «Фольцваген Кадді» д.н. НОМЕР_1 , і рухаючись в м. Гола Пристань, Голопристанського району, Херсонської області, порушив вимоги п.2.3 (б), п.2.9 (а), п.13.1 Правил дорожнього руху України, внаслідок чого скоїв дорожньо-транспортну пригоду, а саме: рухаючись по вул. Санаторна, у напрямку вул. Першого Травня, навпроти будинку №7, під час врахування дорожньої обстановки проявив неуважність та безпечність, не обрав безпечну дистанцію та боковий інтервал, не застосував заходи для безпечного об`їзду та скоїв наїзд на мопед під керуванням ОСОБА_8 , яка рухалась біля правого краю проїзної частини в попутному напрямку. В наслідок ДТП водію мопеду ОСОБА_8 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи, спричинені середньої тяжкості тілесні ушкодження по критерію тривалості розладу здоров`я.

Вищевказані дії обвинуваченого ОСОБА_10 суд кваліфікував за ст. 286 ч.1 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.
На підставі ч.1 ст. 403 КПК України заступник прокурора Херсонської області відмовився від апеляційної скарги, поданої прокурором Новокаховської місцевої прокуратури Херсонської області ОСОБА_11 .
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_9 , не ставлячи під сумнів законність вироку в частині кваліфікації діяння та призначеного покарання, вважає вирок незаконним та необґрунтованим в частині задоволення цивільного позову. В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає, що потерпіла сторона подала цивільний позов, який не відповідає вимогам чинного цивільного процесуального законодавства, а тому суд першої інстанції повинен був залишити позов без розгляду. Просить вирок Голопристанського районного суду Херсонської області від 15 квітня 2019 року щодо ОСОБА_10 змінити, залишивши без розгляду цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 .
У запереченнях представник потерпілої ОСОБА_7 вказує на необґрунтованість апеляційної скарги адвоката обвинуваченого ОСОБА_9 , просить залишити її без задоволення. Вважає, що ухвалений вирок в частині задоволення цивільного позову потерпілої ОСОБА_8 є законним, обґрунтованим та справедливим.
Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 та просили її задовольнити, думку прокурора, потерпілу та її представника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги захисника, заслухавши сторони у судових дебатах, останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, заперечення на неї, колегія суддів дійшла до наступного.
З матеріалів провадження вбачається, що вирок суду щодо ОСОБА_10 в частині доведеності його вини, кваліфікації дій учасниками провадження не оскаржується, а тому апеляційний суд не перевіряє законність вироку суду першої інстанції в цій частині. Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення злочину, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, перевіркою матеріалів справи не виявлено. Що ж до доводів захисника обвинуваченого про невідповідність позову вимогам цивільного процесуального законодавства, необґрунтованість сум стягнення у відшкодування моральної та матеріальної шкоди, то колегія суддів виходить із наступного.
Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я є найвищою соціальною цінністю.
Відповідно до ч.1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Згідно із ч.1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.
Згідно з вимогами ч.3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.95 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", обов`язковому з`ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Зокрема, суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин та якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він виходив при цьому. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних, душевних, психічних і фізичних страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення) з урахуванням в кожному конкретному випадку, ступеня вини відповідача та інших обставин.
Частиною 5 ст. 1187 ЦК України встановлено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Як установлено судом, ОСОБА_10 керував транспортним засобом, а відтак здійснював діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки.
Вирішуючи питання по суті позовних вимог ОСОБА_8 про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції правильно встановив наявність правових підстав для відшкодування їй моральної шкоди.
Так, судом враховано, що потерпіла ОСОБА_8 внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, перенесення відновлювального лікування, відчувала та відчуває фізичну біль, стан її здоров`я погіршився, відчуває сильне душевне хвилювання від отриманих травм та їх наслідків, відчуває дискомфорт та неподобства, був порушений її спокій та нормальний, повсякденний спосіб життя та життя членів її сім`ї, внаслідок чого судом прийнято рішення, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди підлягають задоволенню у розмірі 250000 гривень.
Такий висновок відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.
Крім того, слід зазначити, що виходячи із положень ст. 129 КПК України, ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом на підставі фактичних обставин справи з урахуванням вимог розумності і справедливості. Тобто, вирішення даного питання законодавцем віднесено до дискреційних повноважень суду (судового розсуду).
Не приймаються до уваги і доводи сторони захисту про те, що позовна заява не відповідає вимогам цивільного процесуального законодавства.
Положеннями ст. 175 ЦПК України врегульовано форму і зміст позовної заяви, що узгоджено з вимогами ст. 128 КПК України щодо цивільного позову у кримінальному провадженні. Це стосується викладу обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, доказів, якими підтверджується кожна обставина.
Перевіркою матеріалів встановлено, що позовна заява потерпілої ОСОБА_8 в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону, зокрема, в ній викладено всі обставини щодо витрат, понесених потерпілою та суми, які підлягають відшкодуванню із доданими чеками та квитанціями щодо вказаних матеріальних витрат.
А тому доводи сторони захисту про те, що судом першої інстанції необґрунтовано прийнято рішення про задоволення цивільного позову потерпілої, слід визнати безпідставними, внаслідок чого апеляційна скарга захисника повинна бути залишена без задоволення.
Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого залишити без задоволення, а вирок Голопристанського районного суду Херсонської області від 15 квітня 2019 року щодо ОСОБА_10 без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржений до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції.

ОСОБА_2 / ОСОБА_3 / ОСОБА_4