Справа №:755/8271/19
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" липня 2019 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні залі суду в м. Києві заяву ОСОБА_3 про вирішення питання про застосування Закону України «Про амністію у 2016 році» відносно засудженої

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Прилуки Чернігівської області, українки, громадянки України, з професійно-технічною освітою, працюючої двірником в КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва», розлученої, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , вироком Апеляційного суду Чернігівської області від 20 квітня 2017 року за ч.2 ст.186, ст. 71 КК України,

в с т а н о в и в:

22 травня 2019 року засуджена ОСОБА_3 звернулася до суду з заявою про вирішення питання про застосування Закону України «Про амністію у 2016 році» відносно неї, а саме звільнення її від відбування покарання на підставі п. «в» та п. «г» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Засуджена ОСОБА_3 подала до суду заяву, в якій зазначає, що підтримує подану нею заяву та просить її розглядати у її відсутність.

Прокурор в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Дослідивши заяву з додатками, суд дійшов такого висновку.

Вироком Апеляційного суду Чернігівської області від 20 квітня 2017 року ОСОБА_3 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186, ст. 71 КК України та призначено покарання у виді 4 (чотирьох) років 2 (двох) місяців позбавлення волі.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 07.11.2018 року засудженій ОСОБА_3 замінено невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі на виправні роботи за місцем роботи засудженої на строк невідбутої частини покарання 01 рік 09 місяців 23 дні з відрахуванням в дохід держави 20% заробітку щомісяця.

Відповідно до ст.85 КК України на підставі закону про амністію або акту про помилування засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань. Статтею 86 КК України передбачено, що амністія оголошується законом України стосовно певної категорії осіб. Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.

Так, в п. «в» ст.1 ЗУ «Про амністію у 2016 році» зазначено, що підлягають звільненню особи, які не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.

Проте, з наданої засудженою ОСОБА_3 довідки зі служби у справах дітей Линовицької селищної ради Прилуцького району Чернігівської області, вбачається, що відповідно до чинного законодавства дітям надано статус дітей, позбавлених батьківського піклування і вони, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуває під опікою ОСОБА_5 , рішення № 39 від 31.01.2017 року, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебуває під опікою ОСОБА_7 , розпорядження № 37 від 01.02.2017 року. Діти з мамою не проживають, органом опіки та піклування Линовицької селищної ради надано висновок про недоцільність повернення дітей матері.

Відповідно до п. «г» ст.1 ЗУ «Про амністію у 2016 році» підлягають звільненню особи, які на день набрання чинності цим Законом в установленому порядку визнано інвалідами першої, другої чи третьої групи, а також хворими на активну форму туберкульозу (диспансерні категорії 1-4), онкологічні захворювання (III, IV стадії за міжнародною класифікацією TNM), СНІД (III, IV клінічні стадії за класифікацією ВООЗ) та інші тяжкі хвороби, що перешкоджають відбуванню покарання та підпадають під визначення Переліку захворювань, які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання, затвердженого у додатку 12 до Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 15 серпня 2014 року № 1348/5/572.

Згідно даних висновку № 4 про стан здоров`я ОСОБА_3 вбачається, що 28.12.2018 року у засудженої ОСОБА_3 виявлено ВІЛ-інфікованість: І ІФА, 20.11.2014 року виявлений ат до ВІЛ; ІІ ІФА, 17.12.2014 року виявлено ат до ВІЛ.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав застосування до засудженої ОСОБА_3 положень п. «в» та п. «г» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» та звільнення її від подальшого відбування покарання, оскільки вона не є особою, на яку поширюється дія Закону України «Про амністію у 2016 році», а тому в задоволенні заяви засудженої ОСОБА_3 слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.85, 86 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, Законом України «Про застосування амністії в Україні», Законом України «Про амністію у 2016 році», суд, -

у х в а л и в:

У задоволенні заяви засудженої ОСОБА_3 про вирішення питання про застосування відносно неї Закону України «Про амністію у 2016 році» відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржено протягом 7 днів з дня проголошення в апеляційному порядку через Дніпровський районний суд м. Києва.

Суддя :