Номер провадження: 11-сс/813/1556/19
Номер справи місцевого суду: 520/4453/19 1-кс/520/2828/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.09.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського райсуду м. Одеси від 06.03.2019 р. про накладення арешту на майно в рамках кримінального провадження №0000417 від 13.02.2016 р. за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України,
встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції.
Оскарженою ухвалою в рамках кримінального провадження №0000417 від 13.02.2016 року за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України було задоволено клопотання слідчого СВ Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_8 та накладено арешт на автомобіль марки «Toyota Camry», VIN: НОМЕР_1 , д.н. НОМЕР_2 , без права на відчуження, розпорядження та користування майном, а також надано слідчим СВ Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 та ОСОБА_9 та за дорученням слідчого на підставі ст. 40 КПК України працівникам ВКП Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області дозвіл на доставку зазначеного автомобіля та подальше його утримання на майданчику Київського відділення поліції.

Обґрунтовуючи задоволення клопотання слідчого про накладення арешту на вказане вище майно, слідчий суддя прийшов до переконання, що зазначений вище автомобіль, належний згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ОСОБА_6 , є речовим доказом та застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження є необхідним задля позбавлення власників можливості відчуження, псування, втрати, знищення, перетворення, пересування, або передачі автомобіля, що в свою чергу в подальшому унеможливить прийняття законного та об`єктивного рішення.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.
В апеляційній скарзі представник власника автомобіля ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 зазначив, що оскаржувана ухвала є незаконною з наступних підстав:

- ОСОБА_6 є власником зазначеного транспортного засобу майже чотири роки, вона не є підозрюваною в зазначеному кримінальному провадженні, тобто є добросовісним набувачем;

- в ухвалі слідчого судді не зазначені правові підстави для накладення арешту на належний ОСОБА_6 автомобіль, натомість, слідів, притаманних злочину, передбаченому ч. 3 ст. 289 КК України, автомобіль на собі не містить;

- 29.08.2019 р. ОСОБА_10 , якому ПАТ «Фінростбанк» відступило майнові права на викрадені у банку транспортні засоби, в тому числі належний ОСОБА_6 автомобіль, звернувся до слідчого із заявою про, те що остання набула право власності на автомобіль на законних підставах;

- 03.09.2019 р. ОСОБА_6 звернулась до слідчого судді із заявою про скасування накладеного на її автомобіль арешту, однак ухвалою від 05.09.2019 р. в задоволенні її заяви було відмовлено.

Посилаючись на викладені обставини, представник власника майна просить ухвалу слідчого судді скасувати та відмовити в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на автомобіль.

Окрім того, в поданій апеляційній скарзі представник просить поновити пропущений строк на апеляційне оскарження зазначеної ухвали слідчого судді, посилаючись на поважність причин його пропуску у зв`язку із постановленням ухвали без виклику та за відсутності власника майна та ознайомленням із текстом ухвали з відкритих джерел ЄДРСР лише 03.09.2019 р.

В судове засідання апеляційного суду учасники провадження не з`явились, хоча були належним чином сповіщені про дату, час та місце судового розгляду, жодних клопотань про відкладення або проведення розгляду за їх відсутності на адресу апеляційного суду не подавали, у зв`язку із чим колегія суддів, керуючись вимогами ч. 4 ст. 405 та ч. 4 ст. 107 КПК України, вважає за можливе здійснити апеляційний розгляд за відсутності учасників провадження та фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів не здійснювати.

Заслухавши доповідь судді та перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стосовно клопотання представника власника майна ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 06.03.2019 р., апеляційний суд зазначає наступне.

За загальним правилом, встановленим п. 3 ч. 2 ст. 395 КПК України, апеляційна скарга, якщо інше не передбачено цим Кодексом, може бути подана на ухвалу слідчого судді протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Водночас, положення ч. 3 ст. 395 КПК України передбачають, що якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Як вбачається із матеріалів провадження, власник майна ОСОБА_6 в судове засідання із розгляду клопотання слідчого про накладення арешту на належний їй автомобіль не викликалась та ухвала слідчого судді Київського райсуду м. Одеси від 06.03.2019 р. була постановлена за її відсутності (а.с. 19-21), при цьому, копія оскаржуваної ухвали власнику також не надсилалась.

За таких обставин, апеляційний суд приймає до уваги та вважає такими, що відповідають дійсності посилання представника про ознайомлення із текстом ухвали слідчого судді лише 03.09.2019 р. з ЄДРСР та зазначає, що в такому випадку строк апеляційного оскарження представником пропущений не був, оскільки апеляційна скарга, відповідно до відмітки штампу вхідної кореспонденції Одеського апеляційного суду, була подана ним 09.09.2019 р., тобто у передбачений кримінальним процесуальним законом 5-денний строк з моменту отримання копії, у зв`язку із чим підстав для розгляду клопотання представника про його поновлення немає.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Положеннями ст.ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

При цьому, ч. 2 вказаної норми встановлює, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Як вбачається із матеріалів провадження, зокрема, витягу з ЄРДР в рамках кримінального провадження №0000417 від 13.02.2016 року (а.с. 3), Таїровським ВП Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській обл. здійснюється досудове розслідування кримінального провадження за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України за заявою уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ФІНРОСТБАНК» ОСОБА_11 про заволодіння невстановленими особами в невстановлений час транспортними засобами, які обліковуються на балансі АТ «ФІНРОСТБАНК», серед переліку яких міститься автомобіль «Toyota Camry Prestige 2.5», р.н. НОМЕР_3 , введений в експлуатацію 11.07.2011 р., WIN cod: НОМЕР_1 .

В подальшому, як вбачається зі змісту клопотання слідчого (а.с. 1-2), 06.10.2018 р. співробітниками ІНФОРМАЦІЯ_1 було виялено та затримано транспортний засіб марки «Toyota Camry», VIN: НОМЕР_1 , д.н. НОМЕР_2 , який знаходиться в міжнародному розшуку з 13.02.2016 р.; зазначений автомобіль був зареєстрований за ПАТ «ФІНРОСТБАНК» з 10.02.2012 р. та йому було присвоєно р.н. НОМЕР_3 , проте згодом невстановлені особи, починаючи з грудня 2014 р. до листопада 2015 р. проводили операції з переоформлення вищевказаного автомобіля в кількості п`яти реєстрацій, остання з яких була проведена у Львівській області та автомобілю був присвоєний р.н. НОМЕР_2 .

Згодом, 04.03.2019 р. вищевказаний транспортний засіб «Toyota Camry», постановою слідчого був визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні №0000417 від 13.02.2016 р. (а.с. 5).

Зазначений автомобіль, відповідно до наданих апеляційному суду представником ОСОБА_7 даних, належить на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію серії НОМЕР_4 ОСОБА_6 .

Враховуючи викладені вище обставини у всій сукупності, апеляційний суд констатує, що в даному випадку вищенаведений автомобіль відповідає критеріям, встановленим ст. 98 КПК України та є речовим доказом в даному кримінальному провадженні, оскільки є предметом його вчинення, у зв`язку із чим слідчий обґрунтовано звернувся із клопотанням про накладення арешту на такий транспортний засіб, а слідчий суддя дійшов цілком вірного та відповідного закону висновку про необхідність накладення арешту на нього задля забезпечення можливості його збереження в якості речового доказу.

Водночас, ч. 11 ст. 170 КПК України передбачає, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
При цьому, п. 5 ч. 2 ст. 173 КПК України зобов`язує слідчого суддю при вирішенні питання про арешт майна врахувати, серед іншого, також розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Відповідно до ч. 4 ст. 173 КПК України, у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна.
Як вбачається із доданих до апеляційної скарги матеріалів, ОСОБА_6 є добросовісним набувачем та власником зазначеного автомобіля «Toyota Camry», д.н. НОМЕР_2 , з 23.12.2015 р., вона не є фігурантом зазначеного кримінального провадження, не є підозрюваною особою та матеріали провадження не містять жодних підстав вважати її причетною до вчинення зазначеного кримінального правопорушення, у зв`язку із чим апеляційний суд вважає рішення слідчого судді про позбавлення останню права користування та володіння, наряду з правомочністю розпорядження, зазначеним автомобілем надмірним та безпідставним обмеженням її права власності.

Натомість, органом досудового розслідування не була доведена необхідність обмеження ОСОБА_6 у використанні права власності на вказаний автомобіль, зокрема того, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження чи інших незаконних дій відносно автомобіля як речового доказу, а також необхідності поміщення такого транспортного засобу на штраф-майданчик відділення поліції.

На переконання апеляційного суду, в даному випадку достатнім задля забезпечення досягнення визначеної слідчим мети арешту майна у виді збереження речового доказу буде накладення арешту на зазначений автомобіль «Toyota Camry», належний на теперішній час ОСОБА_6 із обмеженням права останньої на розпорядження вказаним транспортним засобом.

Приписами п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.
Отже, враховуючи все вищевикладене у своїй сукупності, апеляційний суд доходить висновку про існування підстав для часткового задоволення апеляційної скарги представника власника майна ОСОБА_7 , скасування ухвали слідчого судді та постановлення нової ухвали про часткове задоволення клопотання слідчого та накладення арешту в рамках зазначеного кримінального провадження на автомобіль «Toyota Camry», VIN: НОМЕР_1 , д.н. НОМЕР_2 , належний ОСОБА_6 із забороною його відчуження.

Керуючись ст.ст. 7, 9 170-173, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд
ухвалив:

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 06.03.2019 р. про накладення арешту на автомобіль марки «Toyota Camry», VIN: НОМЕР_1 , д.н. НОМЕР_2 , в рамках кримінального провадження №0000417 від 13.02.2016 року за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого СВ Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 задовольнити частково та накласти арешт на автомобіль марки «Toyota Camry», VIN: НОМЕР_1 , д.н. НОМЕР_2 , належний на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію серії НОМЕР_4 ОСОБА_6 із забороною його відчуження.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4