Справа № 698/501/16-к
Провадження № 1-кп/698/41/18
УХВАЛА

06 березня 2018 р. смт. Катеринопіль
Катеринопільський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Катеринопіль кримінальне провадження № 0000173 від 18.04.2016 р. за клопотанням слідчого СВ Катеринопільського відділення поліції ГУНП в Черкаській області ОСОБА_6 , про застосування примусових заходів медичного характеру до

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Васютинці, Чорнобаївського району, Черкаської області, зареєстрованої за адресою АДРЕСА_1 , фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , громадянки України, з середньо освітою, непрацюючої, одруженої, згідно даних клопотання немаючої на утриманні малолітніх дітей, раніше не судимої, -

обвинуваченої у вчиненні суспільно-небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.

ВСТАНОВИВ:
протягом березня місяця 2016 року, в смт Катеринопіль Черкаської області знаходячись в середині будинку домоволодіння, яке розташоване по АДРЕСА_3 та яке належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , користуючись відсутністю власника домоволодіння за місцем проживання, тобто шляхом вільного доступу, відчинивши за допомогою ключа, який знаходився на гвіздку в тій же кімнаті, дверцята дерев`яного комоду, із поверхні однією з полиць комоду, таємно викрала грошові кошти в загальній сумі 6000 гривень, які на праві особистої власності належать ОСОБА_4 , після чого викрадені кошти витратила на власні потреби, завдавши останньому матеріальної шкоди на вищевказану суму.

Своїми діями ОСОБА_7 вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене ч.1 ст. 185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжку).

В судовому засідання прокурор підтримав клопотання, зазначаючи, що є всі законні підстави застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_7 , оскільки її хвороба у вигляді шизоафективного розладу не дозволяє їй усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Захисник ОСОБА_5 не заперечував проти задоволення клопотання слідчого.

Потерпілий ОСОБА_4 підтримав клопотання слідчого, просив задовольнити його в повному обсязі.

Вислухавши думку учасників процесу, вивчивши матеріали кримінального провадження надані у судовому засіданні прокурором, а саме: витяг з ЄРДР за №0000173 від 18.04.2016 року, повідомлення про підозру від 19.04.2016 року, висновок судово-психіатричного експерта №230 від 08.06.2016 року, суд приходить до висновку про задоволення клопотання, виходячи з наступних підстав.

Згідно висновку судово-психіатричної експертизи №230 від 08.06.2016 року ОСОБА_7 в теперішній час страждає на хронічне психічне захворювання у формі шизоафективного розладу з безперервно-прогресуючим перебігом, частим загостренням параноідної симптоматики та станом ремісії, з явищами вираженого психопатоподібного дефекту особистості, що позбавляло та позбавляє її здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, у період часу, до якого відноситься правопорушення, в якому вона підозрюється, ОСОБА_7 перебувала у стані вищевказаного психічного розладу, при якому вона не могла усвідомлювати свої дії та керувати ними. За своїм психічним станом ОСОБА_7 в даний час потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Виходячи з роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 03.06.2005 року, «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» примусові заходи медичного характеру мають застосовуватися лише за наявності по справі обґрунтованого висновку експертів психіатрів про те, що особа страждає на психічну хворобу чи має іншій психічний розлад, які зумовлюють її неосудність або обмежену осудність, викликають потребу в застосування щодо неї таких заходів. Для об`єктивної оцінки ступеню небезпечності хворого для себе або інших осіб суд має спочатку з`ясувати думку експертів, психіатрів стосовно виду примусових заходів медичного характеру, які можуть бути призначені психічно хворій особі в разі визнання її неосудною, а потім з урахуванням висновків експертів та характеру вчиненого цією особою суспільно небезпечного діяння, ухвалити рішення про вибраний ним вид примусових заходів медичного характеру.

Згідно ч. 2ст. 19 КК України, не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Згідност. 92 КК України, примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цьогоКодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.

В силу ст. 93 КК України, примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб, які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння.

Згідно ст. 94 КК України залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру: 1) надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку; 2) госпіталізація до психіатричного закладу із звичайним наглядом; 3) госпіталізація до психіатричного закладу з посиленим наглядом; 4) госпіталізація до психіатричного закладу із суворим наглядом.

Відповідно до ст. 512 КПК України, судовий розгляд кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру завершується постановленням ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру або про відмову в їх застосування, а в силу ст. 513 КПК України визнавши доведеним, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про психіатричну допомогу» примусові заходи медичного характеру застосовуються за рішенням суду у випадках та в порядку встановлених Кримінальним та Кримінально-процесуальним кодексами України, цим законом та іншими законами. За рішенням суду застосовуються вищевказані примусові заходи медичного характеру.

При визначенні виду і міри медичного характеру, суд враховує не тільки характер душевного захворювання та рекомендації експертів, але й те, що ОСОБА_7 вчинила злочин середньої тяжкості. Таким чином, судом беззаперечно встановлено, що на даний час ОСОБА_7 страждає хронічним психічним захворюванням у формі шизоафективного розладу з безперервно-прогресуючим перебігом, частим загостренням параноідної симптоматики та станом ремісії, з явищами вираженого психопатоподібного дефекту особистості, що позбавляло та позбавляє її здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. В період інкримінованих їй дій вона також перебувала у неосудному стані, не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. За своїм психічним станом ОСОБА_7 потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку за місцем проживання.

Крім того, суд також враховує те, що невжиття відносно ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру може спричинити серйозну загрозу спричинення безпосередньо або неминучої шкоди цій особі або іншим особам.

Таким чином, в діях ОСОБА_7 вбачаються ознаки злочину, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України, що підтверджується відповідними доказами по справі. Зазначені дії вчинені ОСОБА_7 у стані неосудності, оскільки в період вчинення суспільно-небезпечного діяння вона не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання та на даний час не видужала, що є підставою для застосування до ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру у вигляді амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку за місцем проживання.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 93, 94 КК України, ст.ст.292,503,512,513 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого СВ Катеринопільського відділення поліції ГУНП в Черкаській області ОСОБА_6 про застосування примусових заходів медичного характеру - задовольнити.

Застосувати щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , - примусові заходи медичного характеру у вигляді амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку за місцем проживання.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Черкаської області через Катеринопільський суд шляхом подачі апеляції протягом 30 днів з дня її оголошення.

Головуючий ОСОБА_1