Дата документу 28.05.2019 Справа № 554/1513/19
Провадження № 1-кс/554/7590/2019
УХВАЛА
Іменем України

28 травня 2019 року слідчий суддя Октябрського районного суду м. Полтави ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві клопотання прокурора військової прокуратури Харківського гарнізону ОСОБА_3 про застосування міри запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Теклівка Шаргородського району Вінницької області, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину 2012 р.н., начальника першого сектору оперативно-розшукового відділу (з місцем дислокації н.п. "Дворічна") оперативно-розшукового управління ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Досудовим розслідуванням встановлено, що між начальником Північного регіонального управління (ІІ категорії) Державної прикордонної служби України генерал-лейтенантом ОСОБА_6 , з одного боку та громадянином України (військовослужбовцем) ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , старшим лейтенантом, укладено контракт про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, який діє з 26.06.2014 на п`ять років.

Наказом Голови Державної прикордонної служби України від 27.05.2016 №470-ос ОСОБА_4 призначено на посаду начальника першого сектору оперативно-розшукового відділу (з місцем дислокації н.п. "Дворічна") оперативно-розшукового управління ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стаття 19 Конституції України зобов`язує органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до Посадової інструкції начальника першого сектору оперативно-розшукового відділу (з місцем дислокації) оперативно-розшукового управління ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 відповідає за стан оперативної протидії транскордонній злочинності на ділянці відповідальності ОРВ, організацію здобування та обробки оперативним складом сектору даних щодо осіб причетних до протиправної діяльності через державний кордон, проведення фільтраційно-перевірочних заходів тощо.

ОСОБА_4 , як начальник першого сектору оперативно-розшукового відділу (з місцем дислокації н.п. "Дворічна") оперативно-розшукового управління ІНФОРМАЦІЯ_2 зобов`язаний здійснювати збір, обробку та аналіз інформації щодо протиправної діяльності на ділянці ОРВ, вести та своєчасно оновлювати бази даних на організаторів та пособників відповідної незаконної діяльності встановленим порядком, контролювати стан цієї роботи, здійснювати моніторинг обстановки на ділянці ОРВ з питань організації боротьби з протиправною діяльністю на державному кордоні України.

На військовослужбовців Державної прикордонної служби України, крім військовослужбовців строкової служби, курсантів військових навчальних закладів, курсантів факультетів, кафедр та відділень військової підготовки, відповідно до Закону України «Про державну прикордонну службу України», поширюються інші вимоги та обмеження, встановлені Законом України «Про запобігання корупції» відповідно.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» правоохоронні органи - органи прокуратури, Національної поліції, служби безпеки, Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, Національне антикорупційне бюро України, органи охорони державного кордону, органи доходів і зборів, органи і установи виконання покарань, слідчі ізолятори, органи державного фінансового контролю, рибоохорони, державної лісової охорони, інші

органи, які здійснюють правозастосовні або правоохоронні функції.

Згідно з положеннями ч.ч. 2, 3 ст. 18 КК України спеціальним суб`єктом злочину є фізична осудна особа, яка вчинила у віці, з якого може наставати кримінальна відповідальність, злочин, суб`єктом якого може бути лише певна особа.

Службовими особами є особи, які постійно, тимчасово чи за спеціальним повноваженням здійснюють функції представників влади чи місцевого самоврядування, а також постійно чи тимчасово обіймають в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах чи організаціях посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, або виконують такі функції за спеціальним повноваженням, яким особа наділяється повноважним органом державної влади, органом місцевого самоврядування, центральним органом державного управління із спеціальним статусом, повноважним органом чи повноважною службовою особою підприємства, установи, організації, судом або законом.

Відповідно до примітки 1 статті 364 КК України службовими особами у статтях 364, 368, 368-2, 369 цього Кодексу є особи, які постійно, тимчасово чи за спеціальним повноваженням здійснюють функції представників влади чи місцевого самоврядування, а також обіймають постійно чи тимчасово в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на державних чи комунальних підприємствах, в установах чи організаціях посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, або виконують такі функції за спеціальним повноваженням, яким особа наділяється повноважним органом державної влади, органом місцевого самоврядування, центральним органом державного управління із спеціальним статусом, повноважним органом чи повноважною особою підприємства, установи, організації, судом або законом.

Тобто, ОСОБА_4 , обіймаючи посаду начальника 1 сектору оперативно-розшукового відділу (з місцем дислокації в н.п. "Дворічна") ОРУ ІНФОРМАЦІЯ_2 , є службовою особою.

В той же час, відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» дія даного Закону поширюється, з-поміж іншого, на військових посадових осіб Збройних Сил України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України та інших утворених відповідно до законів військових формувань, крім військовослужбовців строкової військової служби, курсантів вищих військових навчальних закладів, курсантів вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, курсантів факультетів, кафедр та відділень військової підготовки.

Згідно ст. 22 Закону України «Про запобігання корупції» військовим посадовим особам Збройних Сил України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України та інших утворених відповідно до законів військових формувань, крім військовослужбовців строкової військової служби, забороняється використовувати свої службові повноваження або своє становище та пов`язані з цим можливості з метою одержання неправомірної вигоди для себе чи інших осіб, у тому числі використовувати будь-яке державне чи комунальне майно або кошти в приватних інтересах.

Згідно ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції», корупція це використання особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, наданих їй службових повноважень чи пов`язаних з ними можливостей з метою одержання неправомірної вигоди або прийняття такої вигоди чи прийняття обіцянки/пропозиції такої вигоди для себе чи інших осіб або відповідно обіцянка/пропозиція чи надання неправомірної вигоди особі, зазначеній у частині першій статті 3 цього Закону, або на її вимогу іншим фізичним чи юридичним особам з метою схилити цю особу до протиправного використання наданих їй службових повноважень чи пов`язаних з ними можливостей.

Також, відповідно до ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції», неправомірна вигода це грошові кошти або інше майно, переваги, пільги, послуги, нематеріальні активи, будь-які інші вигоди нематеріального чи не грошового характеру, які обіцяють, пропонують, надають або одержують без законних на те підстав.

Незважаючи на обізнаність з вимогами вищевказаного законодавства та обов`язок їх дотримуватися ОСОБА_4 , перебуваючи на посаді начальника 1 сектору оперативно-розшукового відділу (з місцем дислокації в н.п. "Дворічна") ІНФОРМАЦІЯ_2 діючи умисно, вчинив корупційний злочин, а саме одержання службовою особою неправомірної вигоди для себе за вчинення такою службовою особою в інтересах того хто надає неправомірну вигоду, дій з використанням наданої їй влади та службового становища, поєднано з вимаганням, за наступних обставин.

Так, в листопаді 2018 року (більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено) громадянин ОСОБА_7 займаючись переміщенням різноманітних товарів, через автомобільний пункт пропуску "Піски" потрапив під штучні перешкоди під час перетину державного кордону України, які полягали в поглиблених фільтраційних заходах переміщуваних товарів. В цей час до громадянина ОСОБА_7 звернувся начальник першого сектору оперативно-розшукового відділу (з місцем дислокації в н.п. "Дворічна") ОРУ ІНФОРМАЦІЯ_2 майор ОСОБА_4 , який повідомив, що державний кордон України з наявним у громадянина ОСОБА_7 товаром можливо перетнути шляхом надання йому, ОСОБА_4 неправомірної вигоди у вигляді грошових коштів в розмірі 50 доларів США за кожен кубічний метр переміщеного товару.

Під час вказаної зустрічі ОСОБА_4 повідомив ОСОБА_7 , що безперешкодне переміщення товарів з України в Російську Федерацію останній може здійснити шляхом переправлення вантажним потягом сполученням "Куп`янськ" - "Валуйки", завантаживши необхідні речі на ділянці між населеними пунктами м. Куп`янськ Харківської області - с. Синьківка Куп`янського району Харківської області, поза пунктами митного контролю, за що має надати неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів в розмірі 50 доларів за кожен кубічний метр переміщеного товару, а оскільки ОСОБА_7 має намір перемістити шістнадцять кубічних метрів, сума наданої ОСОБА_4 неправомірної вигоди має складати 800 (вісімсот) доларів США. В іншому випадку перемістити товари через державний кордон України громадянин ОСОБА_7 не зможе.

В подальшому, 26 листопада 2018 року ОСОБА_7 усвідомлюючи протиправний характер дій ОСОБА_4 , звернувся до правоохоронних органів з відповідною заявою.

Надалі, 02 грудня 2018 року, точний час в ході досудового розслідування не встановлено ОСОБА_7 , діючи під контролем правоохоронних органів, за вказівкою начальника першого сектору оперативно-розшукового відділу (з місцем дислокації н.п. "Дворічна") ОРУ ІНФОРМАЦІЯ_2 майора ОСОБА_4 , здійснив переміщення, шляхом переправлення вантажним потягом сполученням "Куп`янськ" - "Валуйки" шістнадцять кубічних метрів товару, який попередньо завантажений між населеними пунктами м. Куп`янськ Харківської області - с. Синьківка Куп`янського району Харківської області (точне місце в ході досудового розслідування не встановлено), поза пунктами митного контролю.

Надалі, ОСОБА_7 , усвідомлюючи, що невиконання вимог ОСОБА_4 призведе до порушення його, ОСОБА_7 , законних прав та інтересів, 03 грудня 2018 року, діючи під контролем правоохоронних органів, в силу попередньої домовленості з ОСОБА_4 приблизно о 19 год. 10 хв. зустрівся з останнім біля будівлі магазину розташованого за адресою: АДРЕСА_3 . Під час вказаної зустрічі ОСОБА_7 передав ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 800 доларів США, що з розрахунку на національну валюту, згідно офіційного курсу гривні до долара США, становить 22578 гривень 21 копійка, які останній вимагав у ОСОБА_7 за безперешкодне переміщення 02 грудня 2018 року шістнадцяти кубічних метрів товару через державний кордон України поза пунктами митного контролю.

21.03.2019 слідчим слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань повідомлено ОСОБА_4 про те, що він підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Постановою в.о. військового прокурора Харківського гарнізону ОСОБА_8 від 16.05.2019 року продовжено строк досудового розслідування до 21.06.2019 року.

Посилаючись на наявність ризиків переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, прокурор просив обрати підозрюваніому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у період з 21.00 год. по 07.00 год строком до 21.06.2019 року.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав, прохав його задовольнити з підстав зазначених у ньому.

Підозрюваний та його захисник заперечували проти домашнього арешту, просили обрати більш м`який запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, зазначали що на даний час вирішується питання про визначення іншого місяця проживання, оскільки житло за попередньою адресою застосування домашнього арешту не орендується.

Заслухавши учасників процесу, вивчивши матеріали клопотання, приходжу до наступного.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно підозрюваного, слідчий суддя враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до вимог статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини обмеження права особи на свободу і особисту недоторканність можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення. Це необхідно робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику або свідчити про такий його незначний ступінь .

За змістом положень КПК України основним призначенням слідчого судді є здійснення судового захисту прав і законних інтересів осіб, які беруть участь у кримінальному процесі, забезпечення законності і обґрунтованості обмеження конституційних прав і свобод людини на досудових стадіях кримінального провадження.

Ухвалюючи рішення за результатами розгляду клопотання про застосування до підозрюваного, обвинуваченого запобіжного заходу, слідчий суддя зобов`язаний враховувати підстави та обставини, передбачені статтями 177, 178 КПК України.

Відповідно до статті 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

В матеріалах провадження містяться достатні дані, підтверджуючі, що підозрюваний міг вчинити інкриміновані йому кримінальне правопорушення, висунута підозра є обґрунтованою. При цьому слідчим суддею при обранні запобіжного заходу лише перевіряється наявність вагомих доказів, що можуть свідчити про вчинення підозрюваним кримінальних правопорушень. Питання щодо доведеності чи недоведеності вини підозрюваного не є предметом розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Так, в судовому засіданні доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, що підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами, а саме: повідомленням про вчинення кримінального правопорушення з ГВ БКОЗ СБ України, протоколом допиту свідка ОСОБА_7 , протоколом допиту свідка ОСОБА_9 та протоколом допиту свідка ОСОБА_10 , протоколом огляду, копіювання та вручення заздалегідь ідентифікованих засобів - грошових купюр, а також розсекреченими матеріалами негласних слідчих (розшукових) дій.

Слідчий суддя, у відповідності до ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, враховує дані про особу підозрюваного в їх сукупності, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання його винуватим, вік та стан його здоров`я, репутацію, майновий стан.
У судовому засіданні прокурор зазначав, що існують відносно ОСОБА_4 ризики, передбачені статтею 177 цього Кодексу, а саме можливість переховуватися від органів досудового розслідування та суду, що може бути виражено у зміні місця свого проживання, неявці до неявці на виклики до відповідних органів; незаконно впливати на свідків у цьому ж провадженні з метою ухилення від кримінальної відповідальності, схиляти їх до зміни показів; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Таким чином, проаналізувавши доводи прокурора в обґрунтування обрання запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 та пояснення підозрюваного і захисника, слідчий суддя вважає, що ризики, визначені ч.1 ст. 177 КПК України знайшли частково своє підтвердження .

Не доведено і в матеріалах справи відсутні будь-які данні щодо ухилення від явки до слідчого, суду, оскільки підозрюваний після закінчення терміну дії попереднього запобіжного заходу добровільно з`явився для розгляду даного клопотання . Окрім того, не доведено ризик щодо можливості незаконно впливати на свідків у цьому ж провадженні, так як на даний час проведено майже всі слідчі дії, опитано свідків, вилучені та досліджені докази.

Відповідно до положень ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор не доведе обставини, передбачені п.3 ч.1 цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені ч.5 цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Відповідно до ч.1 ст.179 КПК України особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 5 ст. 196 КПК України, в ухвалі про застосування запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, зазначаються конкретні обов`язки, передбачені частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу, що покладаються на підозрюваного, обвинуваченого, та у випадках, встановлених цим Кодексом, строк, на який їх покладено.

Як вбачається з ч. 5 ст.194 КПК України, якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором.

Аналіз наведених обставин та вимог закону дозволяє зробити висновок про те, що прокурор у судовому засіданні не довели об`єктивними доказами, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Тому, приходжу до висновку, про часткове задоволення клопотання.

Беручи до уваги особу підозрюваного, стан його здоров`я, зміну на даний час місця проживання у зв`язку з вагітністю та майбутніми пологами дружини, що унеможможливлює на даний час застосування домашнього арешту, враховуючи категорію кримінального правопорушення, наявність міцних соціальних зв`язків дружину та неповнолітню дитину, офіційне місце роботи, та з метою належного виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, для запобігання спробам вчиняти інші кримінальні правопорушення, застосувати до нього запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання в межах строку досудового розслідування, поклавши на нього обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, так як даний запобіжний захід може в повній мірі забезпечити належну процесуальну поведінку, а не домашній арешт, на якому наполягає прокурор.

З урахуванням наведеного, вважаю можливим застосувати до підозрюваного більш м`який запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, який, на думку слідчого судді, забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного під час досудового слідства.

Керуючись ст.ст. 177, 179, 194, 195, 370, 372, ч.2 ст. 376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання до 21.06.2019 року.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 наступні обов`язки:

-прибувати до слідчого з встановленою періодичністю;

-не відлучатися із населеного пункту, в якому він на даний час проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора, суду;

-повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання або місця роботи.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора у провадженні якого перебуває кримінальне провадження.

Роз`яснити підозрюваному, що в разі невиконання вказаних в ухвалі суду обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали оголошено 03.06.2019 року о 13.00 год.

Слідчий суддя Октябрського
районного суду м. Полтави ОСОБА_1