Справа № 4910/169/19
Провадження №11-сс/991/42/19
ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря судового засідання ОСОБА_4

за участю:

прокурора ОСОБА_5

розглянувши у закритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду апеляційну скаргу прокурора п`ятого відділу управління процесуального керівництва, підтримання державного обвинувачення та представництва в суді Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 26 вересня 2019 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання детектива Національного бюро Третього відділу детективів Першого підрозділу детективів Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_6 , погодженого прокурором Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 про арешт майна, в межах кримінального провадження №0000081 від 23 березня 2016 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 191 та ч.3 ст. 209 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 26.09.2019 відмовлено у задоволенні клопотання детектива Національного бюро Третього відділу детективів Першого підрозділу детективів Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_6 , погодженого прокурором Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 про арешт майна, в межах кримінального провадження №0000081 від 23 березня 2016 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 191 та ч.3 ст. 209 КК України.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, прокурор п`ятого відділу управління процесуального керівництва, підтримання державного обвинувачення та представництва в суді Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 звернувся до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 26.09.2019 та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання детектива та накласти арешт на вказане майно.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з підстав істотного порушення вимог кримінально процесуального закону, а саме вимог ст. ст. 173, 370 КПК України, які перешкодили ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні клопотання про арешт вказаного майна, слідчий суддя не зазначив належним чином обґрунтованих мотивів, з яких виходив при постановленні ухвали, й положень закону, якими він керувався.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора ОСОБА_5 , який підтримав подану ним апеляційну скаргу та просив задовольнити її в повному обсязі, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що Національним антикорупційним бюро України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000081 від 23 березня 2016 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 191 та ч.3 ст. 209 КК України.

В рамках даного кримінального провадження детективом Національного бюро Третього відділу детективів Першого підрозділу детективів Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_6 було подано клопотання про арешт майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Вказане в клопотанні майно було вилучено 04.03.2019 під час проведення обшуку та н нього вже накладено арешт в іншому кримінальному провадженні №0000889 від 20.12.2017 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 27, ч.2 ст. 28, ч.5 ст. 191, ч.2 ст.27, ч.2 ст. 28 ст. 366 КК України.

Ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 26.09.2019 відмовлено у задоволенні клопотання детектива ОСОБА_6 про арешт майна.

Згідно вказаної ухвали, слідчий суддя дійшов висновку про необґрунтованість клопотання детектива та неможливість накладення арешту на вказане майно. Прийняте рішення мотивував тим, що провести огляд предметів і визнати їх речовими доказами можливо лише в тому випадку, якщо вони залучені до кримінального провадження у процесуальний спосіб. А з клопотання, доданих матеріалів та пояснень детектива не вбачається порядку і способу отримання цих матеріальних об`єктів у кримінальному провадженні №0000081 від 23.03.2016. Також вказує, що, на час розгляду клопотання, мета арешту забезпечення збереження речових доказів досягнута в іншому кримінальному провадженні. Тому, викладенні в клопотанні доводи про необхідність накладення арешту на вказане в ньому майно, з метою забезпечення збереження речових доказів, є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з такими висновками слідчого судді.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом (ч.2 ст. 93 КПК України).

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

Документом є спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження (ч.1 ст. 99 КПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України, одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є арешт майна.

У відповідності до ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Так, ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, тобто з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

На переконання колегії суддів, слідчий суддя під час постановлення ухвали про відмову в задоволенні клопотання детектива Національного бюро Третього відділу детективів Першого підрозділу детективів Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_6 , погодженого прокурором Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 про арешт майна, в межах кримінального провадження №0000081 від 23 березня 2016 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 191 та ч.3 ст. 209 КК України в повній мірі дотримався вказаних вимог закону.

Колегія суддів не погоджується з доводами викладеними прокурором в апеляційній скарзі, що процесуальним способом отримання доказів, зазначених в клопотанні детектива про арешт майна, є проведення ним огляду вказаних речей, оскільки в матеріалах провадження міститься лише протокол огляду від 12 вересня 2019 року, а тому не зрозуміло, що стало підставою надання детективу Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_6 для огляду матеріалів іншого кримінального провадження №0000889 від 20.12.2017. Таким чином, доводи слідчого судді Вищого антикорупційного суду про відсутність підстав для накладення арешту на майно у зв`язку з відсутністю процесуального способу отримання цих доказів в кримінальному провадженні №0000081 від 23 березня 2016 року є обґрунтованими.

Також прокурором не аргументовано, з посиланням на норми КПК України, необхідність повторного накладення арешту на вказане в клопотанні детектива майно. Як зазначено в клопотанні, метою накладення арешту є збереження речових доказів, проте оскільки арешт на вказане майно вже накладено в іншому кримінальному провадженні №0000889 від 20.12.2017 та фактично вказане майно зберігається в камері схову речових доказів в приміщенні Національного антикорупційного бюро України, колегія суддів вважає, що відсутні ризики приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення або відчуження майна, яке в даному кримінальному провадженні №0000081 від 23 березня 2016 року постановою детектива від 12 вересня 2019 року визнано речовим доказом.

Таким чином, прокурором не доведено необхідність накладення арешту на майно, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Доказів негативних наслідків від незастосування такого заходу забезпечення кримінального провадження прокурором не надано та колегією суддів не встановлено.

Надані прокурором матеріали не доводять наявність правових підстав для повторного накладення арешту на майно.

У зв`язку з цим, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала слідчого судді постановлена у відповідності до вимог чинного законодавства, із з`ясуванням всіх обставин, які мають значення для вирішення справи, а відтак вважає постановлене ним рішення законним і обґрунтованим та не вбачає підстав для його скасування.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 26.09.2019, якою відмовлено у задоволенні клопотання детектива Національного бюро Третього відділу детективів Першого підрозділу детективів Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_6 , погодженого прокурором Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 про арешт майна, в межах кримінального провадження №0000081 від 23 березня 2016 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 191 та ч.3 ст. 209 КК України - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2
ОСОБА_3