Дата документу 09.07.2019 Справа № 326/1276/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/600/19 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 326/1276/18 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ч.3 ст.185 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_8 на вирок Приморського районного суду Запорізької області від 30 жовтня 2018 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого, останнього разу 03.09.2014 Вільнянським районним судом Запорізької області за ч. 1 ст. 296 КК України до 1 року позбавлення волі, на підставі ч.4 ст.70 КК України, шляхом поглинання менш сурового покарання більш суровим, призначеним по вироку Якимівського районного суду Запорізької області від 16.05.2014, остаточно визначено 3 роки 6 місяців позбавлення волі; ухвалою Вільнянського районного суду від 08.04.2014 за ст.6 ЗУ «Про амністію у 2014 року» скорочено невідбуте покарання до 1 року 5 місяців 29 днів; звільнився 18.10.2015 з Вільнянської ВК № 20 по відбутті терміну покарання;

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України і призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

ОСОБА_7 на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання у виді позбавлення волі, якщо він протягом іспитового строку 3 роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього судом обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.76 КК України покладено на ОСОБА_7 обов`язки в період випробувального строку: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід ОСОБА_7 не обирався.

Вирішена доля речових доказів в порядку ст.100 КПК України.

Згідно зі змістом вироку, 16.07.2018 приблизно о 13.00 годині ОСОБА_7 , будучи обізнаним про те, що на території домоволодіння АДРЕСА_3 , де мешкає ОСОБА_8 зі своєю родиною, знаходяться металеві вироби та зварювальний апарат, оскільки раніше перебував на території вказаного домоволодіння, допомагав по господарству та бачив вказані речі, вирішив збагатитись за рахунок чужого майна шляхом його викрадення.

З метою реалізації свого злочинного наміру цього ж дня ОСОБА_7 приблизно о 15.30 годині, з метою незаконного протиправного збагачення шляхом викрадення чужого майна, яке становить матеріальну цінність, приїхав на автомобілі АЗЛК 2140, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_9 та пасажиром ОСОБА_10 , які не були обізнані про його протиправні дії, до ділянки огородженого подвір`я домоволодіння АДРЕСА_3 . Далі ОСОБА_7 , розуміючи, що доступ до зазначеного подвір`я для вчинення крадіжки безперешкодно неможливий, скориставшись відсутністю вдома мешканців будинку, а також сторонніх осіб, які б своїми діями могли завадити йому в досягнення злочинного наміру, незаконно переліз через паркан в результаті чого проник на території домоволодіння, де підійшов до господарської споруди, шляхом демонтажу віконної хвіртки, проник до господарського приміщення зазначеного домоволодіння, звідки діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного протиправного збагачення таємно викрав майно, яке належить на праві приватної власності ОСОБА_8 , а саме:

1) несправний асинхронний трьохфазний електродвигун на 380 Вт, який представляє собою цінність як брухт металів загальною вагою 20 кг, вартістю 673 грн. 75 коп., яка визначена станом на момент вчиненню крадіжки згідно з довідкою ТОВ «Приморськвторресурс», який складається з :

- мідних частин вагою 3,900 кг, вартістю 133 грн. за 1 кг брухту міді, загальною вартістю 518 грн. 70 коп.,

- з алюмінієвих частин вагою 3,1 кг, вартістю 29 грн. 50 коп. за 1 кг брухту алюмінію, загальною вартістю 91 грн. 45 коп.;

- частин чорного металу вагою 12 кг, вартістю 5 грн. 30 коп. за 1 кг брухту чорних металів, загальною вартістю 63 грн. 60 коп.

2) зварювальний пристрій «TESLA WELD» вартістю 2500 грн., яка визначена станом на момент вчинення крадіжки згідно з довідкою ПП «Генова Т.І».

Викрадені речі ОСОБА_7 таємно від власника майна та сторонніх осіб у руках переніс за територію домоволодіння АДРЕСА_3 , поклав у автомобіль марки АЗЛК 2140, державний номерний знак НОМЕР_1 , та перевіз до господарської ділянки ФОП « ОСОБА_11 », розташованої по АДРЕСА_4 та в подальшому розпорядився ними на власний розсуд.

Всього протиправними діями ОСОБА_7 завдано майнову шкоду ОСОБА_8 на загальну суму 3173 грн. 75 коп.

В апеляційній скарзі потерпілий просить вирок суду скасувати в частині призначеного обвинуваченому покарання і ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 покарання у виді трьох років позбавлення волі, без іспитового строку. Зі змісту апеляційних вимог випливає, що звільнення ОСОБА_7 від покарання з випробуванням не сприятиме його виправленню, перевихованню і попередженню нових злочинів. Обвинувачений раніше судимий, в тому числі і за корисливі злочини, не працює, вину хоча і визнав, однак зробив це під впливом наявних беззаперечних доказів його вини, викрадене і в подальшому повернуте майно, було пошкоджено, а збитки не відшкодовані. Апелянт також вважає необґрунтованою вказівку суду про наявність на утриманні у обвинуваченого неповнолітніх дітей.

Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах потерпілого, який підтримав свою апеляційну скаргу; обвинуваченого, який заперечував проти доводів апеляційної скарги, вважав вирок законним і обґрунтованим; прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу потерпілого; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга потерпілого задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції не досліджує і не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 , у вчиненні злочину при обставинах, які викладені в формулюванні обвинувачення, а також щодо кваліфікації його дій, оскільки питання про це в апеляційній скарзі не порушується.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На переконання колегії суддів вирок суду відповідає вказаним вимогам.

Зі змісту скарги убачається, що потерпілий фактично порушує питання про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення і звільнення особи від покарання та пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст.75 КК тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Вирішуючи питання про розмір покарання ОСОБА_7 , суд врахував відомості про особу обвинуваченого, характер та ступінь тяжкості вчиненого ним правопорушення, його наслідки, обставини, які пом`якшують і відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Судом було встановлено, що ОСОБА_7 раніше судимий, вину у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) визнав повністю та щиросердно розкаявся у скоєному, активно сприяв розкриттю злочину, на утриманні має трьох дітей, що потерпілому повернуто викрадене майно, осатаній не заявляв цивільний позов.

Відповідно до ч.1 ст.75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Доводи потерпілого, що на предмет наявності судимостей обвинуваченого судом були враховані при вирішенні питання про можливість звільнення обвинуваченого від призначеного покарання. Доводи на предмет необґрунтованості висновків суду щодо складу родини ОСОБА_7 через те, що довідка про склад сім`ї видана для пред`явлення до органу соціального захисту населення, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки значення має зміст довідки а не орган якому вона адресована. Посилання потерпілого на перемет того, що обвинуваченим в повній мірі не були відшкодовані збитки, так саме не свідчать про хибність прийнятого судом рішення. До того ж, потерпілий не позбавлений права звернутися із позовною заявою до ОСОБА_7 в рамках цивільного судочинства.

На переконання колегії суддів, встановлені обставини, давали підстави суду першої інстанції звільнити обвинуваченого на підставі ст.75 КК України від відбування покарання з випробуванням і покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.1, п.1 ч.2 ст.76 КК України.

Отже, висновок суду щодо розміру покарання призначеного ОСОБА_7 ,. а також можливість звільнення від відбування покарання з встановленим терміном випробування та покладенням на обвинуваченого обов`язків, визначених законом про кримінальну відповідальність, можна визнати достатньо обґрунтованим.

Доводи зазначені в апеляційній скарзі потерпілого правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, істотних порушень законодавства, що тягнуть скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді провадження, також не встановлено.

З огляду на зазначене та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Приморського районного суду Запорізької області від 30 жовтня 2018 року, щодо ОСОБА_7 , залишити без змін.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4