ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/818/3169/19 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1 ,
Справа №621/220/18 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: запобіжний захід
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2019року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Балаклійського районного суду Харківської області від 04 вересня 2019 року стосовно ОСОБА_8 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання прокурора про продовження строку застосування запобіжного заходу, продовжено ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів - до 02 листопада 2019 року.
В обґрунтування прийнятого рішення районний суд вказав, що ухвалою Балаклійського районного суду Харківської області від 14 серпня 2019 року продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 строком на 60 днів, тобто до 12 жовтня 2019 року.
ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні корисливого злочину та злочинів проти статевої свободи та статевої недоторканності та проти життя особи, яка є неповнолітньою, через нетривалий час після звільнення з місць позбавлення волі, раніше судимий за вчинення тяжких злочинів, серед яких злочин, пов`язаний проти статевої свободи та статевої недоторканності.
Під час обрання та продовження запобіжного заходу констатовано обгрунтованість підозри у вчиненні умисних злочинів, за вчинення яких, у разі визнання винуватим за ч.3 ст. 152 КК України, йому загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років, а за ч.2 ст. 15, п.10 ч.2 ст. 115 КК України довічне позбавлення волі.
Суд врахував обізнаність обвинуваченого про особу потерпілої, яка є неповнолітньою та є мешканкою міста Зміїв, яка за станом свого фізичного та психологічного здоров`я не має можливості особисто приймати участь у всіх судових засіданнях, що свідчить про реальну можливість незаконного впливу на неї з метою надання необхідних йому показів в разі зміни йому запобіжного заходу.
Районний суд дійшов висновку, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, які існували під час продовження запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою, а саме: можливість переховування від суду, вчинення іншого правопорушення, можливість незаконного впливу на неповнолітню потерпілу не перестали існувати до цього часу, а тому більш м`який запобіжний захід застосовувати до ОСОБА_8 на даний час є неможливим.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу районного суду, змінити йому запобіжний захід на більш м`який - домашній арешт.

Мотивуючи скаргу вказав, що рішення суду було прийнято із порушенням кримінального процесуального закону. Звертає увагу, що клопотання про зміну або продовження запобіжного заходу може бути подане не раніше ніж через 30 днів після розгляду останнього клопотання щодо запобіжного заходу, проте нове клопотання було подане через 21 день після постановлення ухвали районного суду від 14.08.2019 року. Вважає, що в суді першої інстанції він був обмежений у праві на вільне висловлення своєї позиції в судовому засіданні, суд не дослідив докази обґрунтованості підозри.

Заслухавши доповідь головуючого судді, з`ясувавши думку прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги; думку захисника - адвоката ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; дослідивши матеріали провадження, колегія суддів, дійшла наступних висновків.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів може вдатися до відповідних дій.

Так, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів, передбачених ч.3 ст. 152, ч.2 ст. 153, ч.2 ст. 15, п.10 ч.2 ст. 115, ч.1 ст. 187 КК України.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до матеріалів провадження, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 раніше судимий, згідно наданих сторонами матеріалів офіційних джерел доходу та стійких соціальних зв`язків не має.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням конкретних обставин вчинення злочинів, які інкримінуються ОСОБА_8 , їх тяжкості та суспільної небезпечності, колегія суддів вважає, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так і неповнолітньої потерпілої.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Колегією суддів перевірені й інші доводи апеляційної скарги обвинуваченого, в результаті встановлено наступне.

Довід обвинуваченого про незаконність ухвали суду у зв`язку з розглядом клопотання про продовження запобіжного заходу раніше 30 днів з моменту ухвалення попереднього рішення з цього приводу є необґрунтованим.

Відповідно до ч. 5 ст. 201 КПК України, слідчий суддя, суд має право залишити без розгляду клопотання про зміну запобіжного заходу, подане раніше тридцяти днів з дня постановлення попередньої ухвали про застосування, зміну або відмову у зміні запобіжного заходу, якщо у ньому не зазначені нові обставини, які не розглядалися слідчим суддею, судом.
Таким чином, закон встановлює обмеження, про які йдеться в апеляційній скарзі обвинуваченого, лише щодо клопотання обвинуваченого, підозрюваного про зміну запобіжного заходу, а не щодо клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу.

Дослідженням звукозапису судового засідання від 04.09.2019 року встановлено, що право обвинуваченого на висловлення та доведення своєї позиції судом обмежено не було, ОСОБА_8 безперешкодно надавав в судовому засіданні пояснення, користувався професійною правовою допомогою.

Щодо необхідності дослідження доказів по справі, апеляційний суд вказує, що згідно з КПК України такі дії проводяться судом під час проведення судового слідства, оцінка таким доказам на предмет їх відносності, достатності та допустимості надається судом у нарадчій кімнаті під час ухвалення рішення по справі.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 та відсутності підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги обвинуваченого.

Керуючись ст.ст.177, 178, 404, 405, п.1 ч.1 ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Балаклійського районного суду Харківської області від 04 вересня 2019 року про продовження строку попереднього ув`язнення ОСОБА_8 без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя

Судді: