справа №619/2184/17
провадження №1-кп/619/59/19
УХВАЛА
13 серпня 2019 року м. Дергачі
Колегія суддів Дергачівського районного суду Харківської області
у складі : головуючого судді - ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі судового засідання - ОСОБА_4 ,
прокурора - ОСОБА_5
захисника- ОСОБА_6 ,
обвинуваченого- ОСОБА_7 ,
розглянувши у судовому засіданні обвинувальний акт за №0000180 від 07.07.2017 року у відношенні обвинуваченого:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця пгт. Кобиляки Полтавської області, неодруженого, освіта середня, тимчасово не працюючого, який зареєстрований та мешкаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 08.10.2015 року за вироком Васильківського районного суду Дніпропетровської області за ч.1 ст. 121 КК України 5/п`ять/ років позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України з іспитовим строком на 3/три/ роки

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 27 , ч..2 ст. 28 , ч.2 ст. 15 , ч.3 ст. 305 , ч.1 ст. 309 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А:

10 липня 2017 року до Дергачівського районного суду Харківської області надійшов обвинувальний акт у відношенні ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за фактом скоєння злочинів передбачених ч. 5 ст. 27 , ч.2 ст. 28 , ч.2 ст. 15 , ч.3 ст. 305 , ч.1 ст. 309 КК України внесених в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000180 від 07.07.2017 року.
Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 10.07.2019 року запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 було продовжено до 06.09.2019 року, включно.
Прокурор ОСОБА_5 в судовому засіданні заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому, вказавши, суду що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме існують підстави переховування обвинуваченого від органів суду, впливання на свідків, а також враховуючи, що обвинувачений підозрюються в скоєнні особливо тяжкого злочину.
Захисник обвинуваченого, обвинувачений заперечували проти задоволення клопотання, просили обрати більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі, а саме: домашній арешт.
Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, вислухавши думку учасників судового провадження вважає клопотання прокурора таким, що підлягає задоволенню, а в клопотанні захисника та обвинуваченого про обрання більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відмовити.
Згідно абз.2 ч.3 ст.331 КПК України, до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Згідно ч.2 ст.331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
З огляду на те, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та зважаючи на положення, закріплені у ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», судам слід враховувати позицію Європейського суду з прав людини, відображену зокрема у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182). Вимога, що підозра має ґрунтуватись на обґрунтованих підставах, є значною частиною гарантії недопущення свавільного затримання і тримання під вартою. За відсутності обґрунтованої підозри особа не може бути за жодних обставин затримана або взята під варту з метою примушення її зізнатися у злочині, свідчити проти інших осіб або з метою отримання від неї фактів чи інформації, які можуть служити підставою для обґрунтованої підозри (рішення у справі «Чеботарі проти Молдови», № 35615/06, п. 48, від 13 листопада 2007 року)».
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Фактичні обставини інкримінованих обвинуваченому умисного особливо тяжкого злочину, свідчать про його підвищену суспільну небезпеку, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, а також даними про особу обвинуваченого вказують на обґрунтованість заявленого клопотання.
До того ж, судове провадження про кримінальному провадженню не завершено, не досліджені матеріали справи, при цьому суд вважає, що існують ризики, які передбачені ст.177 КПК України, у зв`язку з цим запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому необхідно продовжити.
Під час розгляду клопотання судом вивчалась можливість застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначених ризиків.
Однак, враховуючи існування зазначених ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ст. 177 КПК України, а також оцінюючи сукупність обставин, а саме: вагомість наявних доказів про підозру про вчинення ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, а також ті обставини, що він обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину в період іспитового строку, застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим, а тому колегія суду вважає запобіжний захід у вигляді тримання під вартою необхідно продовжити.
Відповідно рішення Конституційного суду України від 13.06 2019 року, справа №3-208/2018(2402/18) № 4-р/2019, положення частини другої ст.392 КПК України визнано неконституційним. Відповідно вказаного рішення продовження строку тримання під вартою на стадії судового розгляду підлягає оскарженню.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 27, 36, 134, 177, 194, 318, 315, 392,395 КПК України колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А :
Клопотання прокурора ОСОБА_5 задовольнити.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за фактом скоєння злочинів передбачених ч. 5 ст. 27 , ч.2 ст. 28 , ч.2 ст. 15 , ч.3 ст. 305 , ч.1 ст. 309 КК України вважати продовженим до 11 жовтня 2019 року, включно.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Дергачівський районний суд Харківської області протягом семи днів з дня її проголошення, а обвинуваченим у той же строк з дня отримання копії ухвали.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3