Справа № 467/1156/16-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.09.2019 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі :

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Арбузинського районного суду в смт. Арбузинка клопотання прокурора Арбузинського відділу Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5 про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою в рамках кримінального провадження № 0000556, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01 грудня 2015 року по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 187, п.6, 12 ч.2 ст. 115 КК України та клопотання захисника про зміну запобіжного заходу, -

ВСТАНОВИВ :

На розгляді Арбузинського районного суду Миколаївської області перебуває кримінальне провадження № 0000556, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01 грудня 2015 року по обвинуваченню ОСОБА_7 , ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 187, п.6, 12 ч.2 ст. 115 КК України.

В судовому засіданні прокурор звернувся з клопотанням про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою строком до 60 діб, мотивуючи його тим, що останній обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п.6, 12 ч.2 ст. 115, ч.4 ст. 187 КК України, які відносяться до особливо тяжких злочинів, у той час, як продовжує існувати ризик, передбачений п.1 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість обвинуваченого переховуватись від суду. Так, прокурор посилався на те, що ОСОБА_7 не має міцних соціальних зв`язків та розуміє тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання його винуватим у пред`явленому обвинуваченні.
На думку прокурора, існування такого ризику виправдовує подальше тримання обвинуваченого під вартою, а більш м`які види запобіжних заходів не є достатніми для забезпечення його належної процесуальної поведінки.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 наголошував на тому, що вирішення питання про продовження строку тримання під вартою не може мати місце за відсутності потерпілої.
Захисник вказував на тому, що наразі має місце лише ризик втечі обвинуваченого, однак він є недоведеним, оскільки будь які дані, які б могли про це свідчити відсутні.
Ризик впливу нас свідків та потерпілу взагалі відсутній, оскільки останні вже допитані в суді.
Просив замінити обвинуваченому запобіжний захід на більш м`який, зокрема, домашній арешт.
Інші учасники судового провадження не висловлювали думки щодо даного питання.
Потерпіла в судове засідання не з`явилась, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи без її участі.
У свою чергу, суд, перевіривши доводи і обґрунтованість заявленого прокурором клопотання, його відповідність вимогам КПК України, з`ясувавши позиції учасників судового провадження та обговоривши їх, перевіривши доцільність тримання обвинуваченого під вартою на даному етапі судового провадження, а також можливість зміни виду запобіжного заходу, зробив такі висновки.
За змістом ст. 331 КПК України під час судового розгляду вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
За правилом, що встановлене абзацом другим частини третьої статті 331 КПК України до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців (ч.3 ст. 331 КПК України).
Так, суд установив, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 було скеровано до Арбузинського районного суду Миколаївської області 15 червня 2016 року.
В подальшому, в ході судового провадження запобіжний захід у виді тримання обвинуваченого під вартою продовжувався неодноразово.
Таким чином, обвинуваченому ОСОБА_7 було обрано та неодноразово продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою зі строком дії, який у цей період закінчується, однак на даний час в зазначений строк неможливо закінчити судовий розгляд кримінального провадження з огляду на наявність об`єктивних передумов, у зв`язку із чим прокурор вніс до суду дане клопотання.
Зокрема, такий захід втручання в права обвинуваченого було обґрунтовано тим, що він обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі понад вісім років, а також наявністю ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Отже, при обранні запобіжного заходу ОСОБА_7 у виді тримання під вартою було об`єктивно встановлено дійсний ризик згідно кримінального процесуального закону.
Зокрема, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів) такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування відносно нього саме такого виду запобіжного заходу, як тримання під вартою.
Однак, суд, враховуючи, що лише сама по собі ступінь тяжкості інкримінованих правопорушень не може бути безумовною підставою для утримання обвинуваченого під вартою, бере до уваги наявність регламентованих статтею 177 КПК України ризиків у даному, конкретному випадку, зокрема, ризику, передбаченого п.1 ч.1 цієї статті, існування якого ставить під загрозу забезпечення виконання ним покладених на нього кримінальним процесуальним законом обов`язків, а як наслідок, і досягнення мети застосування запобіжного заходу.
Зокрема, існування ризику переховуватись від суду обумовлюється тяжкістю інкримінованих кримінальних правопорушень, які згідно з класифікацією за ст. 12 КК України відносяться до особливо тяжких злочинів.
Цей ризик на даній стадії кримінального провадження не відпав і є реальними, в той час як судове провадження триває, а тому існує потреба у забезпеченні належної процесуальної поведінки ОСОБА_7 на даному етапі судового розгляду, оскільки її дотримання з боку обвинуваченого у ракурсі установленого реального ризику є неможливою.
Тож, оцінивши в сукупності наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст. 177 КПК України, а так само, обставин, що регламентовані ч.1 ст. 178 КПК України, які також враховуються, зокрема, і при продовженні запобіжного заходу, вагомість доказів, якими обґрунтовуються ці обставини, суд прийшов до висновку про наявність передумов, що визначені п. 1,2 ч.1 ст. 194 КК України, а як наслідок і про доцільність продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 .
Будь-яких інших обставин, які б свідчили, що саме цей вид забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого, судом на даному етапі встановлено не було.
Тому за умови цього, установивши виправданим таке втручання у права і свободи обвинуваченого, яке має на меті забезпечення дієвості кримінального провадження, суд уважає недоцільним зміну виду запобіжного заходу на більш м`який, зокрема, через таке.
Так, запобіжний захід у виді особистого зобов`язання є непропорційним у цій ситуації заходом забезпечення кримінального провадження, так як не здатний за обставин, встановлених судом при вирішенні цього питання, гарантувати належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
Запобіжний захід у вигляді поруки не може бути обраний у зв`язку з відсутністю визначених законом передумов для цього.
Що ж до запобіжного заходу у виді застави, то суд, з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану обвинуваченого, інших даних про його особу, зокрема, того, що він не працює, має батьків, які перебувають на пенсії, а так само встановлених ризиків, вважає що цей запобіжний захід не достатньою мірою гарантуватиме виконання обвинуваченим наявних у нього обов`язків. Крім того, суд ураховує і те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину, який спричинив загибель людини.
Домашній арешт, у даному, конкретному випадку, за обставин, установлених судом, не є доцільним ще й через те, що суду не надано згоди усіх мешканців за місцем проживання обвинуваченого на виконання такого запобіжного заходу, з огляду на те, що останній не працює, має батьків пенсіонерів, а тому тягар утримання обвинуваченого може суттєво вплинути на їхні права та законні інтереси. А умови застосування такого заходу позбавлять обвинуваченого можливості забезпечити своєю життєдіяльність, потреба у чому потенційно може створити загрозу порушення умов запобіжного заходу такого виду.
Отже, за умови не доведеності того, що встановлений ризик зменшився або ж нівелювався, з урахуванням установлених обставин, суд не убачає підстав, які б зумовили зміну запобіжного заходу на більш м`який.
Через це у задоволенні клопотання захисника слід відмовити.
При цьому, тримання обвинуваченого під вартою є необхідною мірою в цьому кримінальному провадженні через те, що в ході судового розгляду було встановлено наявність передумов, регламентованих п.п. 1-3 ч.1 ст. 194 КПК України, тобто за таких обставин тривалість строку тримання під вартою відповідає критерію розумності і співмірності, а так само і суспільному інтересу, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та узгоджується з вимогами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ( Рим, 04.ХІ. 1950 року) і практикою ЄСПЛ, зокрема, правовим позиціям, викладеним в рішеннях ЄСПЛ у справах «Летельє проти Франції», «Лабіта проти Італії».
З огляду на таке, суд вважає необхідним продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою у межах визначених КПК України строків, так як переконаний, що інші, більш м`які запобіжні заходи, за таких умов, не здатні забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігти встановленому ризику, а відтак, клопотання прокурора підлягає до задоволення.
Розмір застави в силу положень п.2 ч.4 ст. 183 КПК України суд не визначає.
За такого, керуючись ст.ст. 131-132, 176-178, 183, 193-194, 196, 205, 331, 369-372, 376 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ :

Клопотання прокурора задовольнити частково.

Дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обрану ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в рамках кримінального провадження № 0000556, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01 грудня 2015 року, продовжити у межах 60 діб, тобто, до 22 листопада 2019 року включно.
У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу на домашній арешт відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Миколаївської області протягом 7 (семи) днів з моменту її проголошення через Арбузинський районний суд Миколаївської області.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3