КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
засудженого ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 05 серпня 2019 року про відмову в задоволенні заяви про дострокове зняття судимості,-

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою в задоволенні клопотання ОСОБА_6 про дострокове зняття судимості відмовлено з тих підстав, що ОСОБА_6 був засуджений за ч.2 ст. 142 КК України в редакції Закону 1960 року, який є умисним тяжким злочином, а тому, з урахуванням вимог ч.2 ст. 91 КК України зняття судимості до закінчення строків, зазначених у статті 89 цього Кодексу, не допускається.

Також суд зазначив, що вимогами ст. 55 КК України в редакції 1960 року також не передбачено зняття судимості у спосіб, вказаний у клопотанні ОСОБА_6 , оскільки дострокове зняття судимості можливе лише за зверненням громадських організацій чи трудового колективу.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 05 серпня 2019 року скасувати та винести нову ухвалу, якою задовольнити його клопотання про дострокове зняття судимості.

В обґрунтування доводів поданої апеляційної скарги апелянт посилається на неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, а саме неправильне застосування ст. 91 КК України у часі, оскільки ч. 2 ст. 91 КК України в редакції від 01 вересня 2001 року на відміну від редакції від 25 січня 2015 року, не містила вимог про те, що зняття судимості не допускається у випадках засудження за умисні тяжкі та особливо тяжкі, а також корупційні злочини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого ОСОБА_6 на підтримку доводів поданої апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження та апеляційні доводи, провівши судові дебати, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 90 КК України строки погашення судимості обчислюються з дня відбуття особою основного і додаткового покарання.
Якщо особа, що відбула покарання, до закінчення строку погашення судимості знову вчинить злочин, перебіг строку погашення судимості переривається і обчислюється заново. У цих випадках строки погашення судимості обчислюються окремо за кожний злочин після фактичного відбуття покарання (основного та додаткового) за останній злочин.
Згідно п. 8 ч. 1 ст. 89 КК України такими, що не мають судимості, визнаються особи, засуджені до позбавлення волі або основного покарання у виді штрафу за тяжкий злочин, якщо вони протягом шести років з дня відбуття покарання (основного та додаткового) не вчинять нового злочину.
Відповідно до ч. 2 ст. 91 КК України зняття судимості до закінчення строків, зазначених у ст. 89 цього Кодексу, не допускається у випадках засудження за умисні тяжкі та особливо тяжкі, а також корупційні злочини.
Як вбачається з поданого клопотання, строки погашення судимості за вироком Святошинського районного суду міста Києва від 01 лютого 2002 року, яким ОСОБА_6 був засуджений за ч. 2 ст. 142, ч. 3 ст. 215-3 КК України 1960 року, перервалися, у зв`язку з тим, що ОСОБА_6 вчинив новий злочин та був засуджений 01 жовтня 2012 року вироком Печерського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 286 КК України і обчислюються фактично з моменту відбуття останнім покарання, тобто з 17 квітня 2014 року, коли ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_6 був звільнений від подальшого відбування основного та додаткового покарання на підставі пункту «є» ст. 1 Закону України «Про амністію» від 18.04.2014 року.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для дострокового зняття судимості, оскільки ОСОБА_6 був засуджений за вчинення умисного тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 142 КК України в редакції 1960 року, і зняття судимості з урахуванням вимог ч. 2 ст. 91 КК України до закінчення строків, зазначених у ст. 89 цього Кодексу, не допускається, а тому суд обґрунтовано відмовив ОСОБА_6 узадоволенні його клопотання про дострокове зняття судимості.

За наведеним, колегія суддів вважає безпідставнимидоводи апеляційної скарги ОСОБА_6 про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальністьпри вирішенні питання про дострокове зняття судимості і не вбачає підстав для скасування ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 05 серпня 2019 року, про що ставиться питання в апеляційній скарзі ОСОБА_6 .

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 05 серпня 2019 року про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_6 про дострокове зняття судимості без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: __________________ ____________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3