Справа №1-10/13
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.11.2019 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира
в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретарів судового

засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

ОСОБА_5 , ОСОБА_6

з участю:

прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальну справу про обвинувачення

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Житомира, громадянина України, одруженого, має на утриманні неповнолітню дитину, працюючого ТОВ «Вода», зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за ст. 365 ч.2 КК України,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_10 обвинувачується у тому, що працюючи на посаді оперуповноваженого СКР Житомирського РВ УМВС України в Житомирській області, маючи спеціальне звання - старший лейтенант міліції, будучи представником влади і працівником правоохоронного органу, тобто службовою особою, вчинив умисний злочин за наступних обставин.
Так, наказом начальника УМВС України в Житомирській області №188 о/с від 16.04.2008 ОСОБА_10 призначений на посаду оперуповноваженого СКР Житомирського РВ УМВС України в Житомирській області.
Відповідно до ст.ст.2,3,5 Закону України "Про міліцію", основними завданнями міліції є забезпечення особистої безпеки громадян, захист їх прав та свобод, законних інтересів. Діяльність міліції базується на принципах законності, гуманізму, поваги до особи, соціальної справедливості. Міліція поважає гідність особи і виявляє до неї гуманне ставлення, захищає права людини незалежно від її соціального походження, майнового та іншого стану, расової та національної належності, громадянства, віку, мови та освіти, ставлення до релігії, статі, політичних та інших переконань. У взаємовідносинах з громадянами працівник міліції повинен виявляти високу культуру і такт.
Статтею 12 Закону України «Про міліцію» передбачено, що міліція має право застосовувати заходи фізичного впливу, спеціальні засоби і вогнепальну зброю у випадках і в порядку, передбачених цим Законом. Застосуванню сили, спеціальних засобів і вогнепальної зброї повинно передувати попередження про намір їх використання, якщо дозволяють обставини. Без попередження фізична сила, спеціальні засоби і зброя можуть застосовуватися, якщо виникла безпосередня загроза життю або здоров`ю громадян чи працівників міліції. Забороняється застосовувати заходи фізичного впливу і спеціальні засоби до осіб похилого віку, крім випадків вчинення ними групового нападу, що загрожує життю і здоров`ю людей, працівників міліції, або збройного нападу чи збройного опору. Перевищення повноважень по застосуванню сили, в тому числі спеціальних засобів і зброї, тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Згідно ст.13 Закону України "Про міліцію" працівники міліції мають право застосовувати заходи фізичного впливу, в тому числі прийоми рукопашного бою, для припинення правопорушень, подолання протидії законним вимогам міліції, яка здійснюється із застосуванням сили щодо працівників міліції або інших осіб, якщо інші способи були застосовані та не забезпечили виконання покладених на міліцію обов`язків.
Відповідно до ст.14 Закону України «Про міліцію», працівники міліції мають право застосовувати наручники у таких випадках:
1) для захисту громадян і самозахисту від нападу та інших дій, що створюють загрозу їх життю або здоров`ю;
2) для припинення масових безпорядків і групових порушень громадського порядку;
3) для відбиття нападу на будівлі, приміщення, споруди і транспортні засоби, незалежно від їх належності, або їх звільнення у разі захоплення;
4) для затримання і доставки в міліцію або інше службове приміщення осіб, які вчинили правопорушення, а також для конвоювання і тримання осіб, затриманих і підданих арешту, взятих під варту, якщо зазначені вище особи чинять опір працівникам міліції або якщо є підстави вважати, що вони можуть вчинити втечу чи завдати шкоди оточуючим або собі;
5) для припинення масового захоплення землі та інших дій, що можуть призвести до зіткнення груп населення, а також діянь, які паралізують роботу транспорту, життєдіяльності населених пунктів, посягають на громадський спокій, життя і здоров`я людей;
6) для припинення опору працівникові міліції та іншим особам, які виконують службові або громадські обов`язки по охороні громадського порядку і боротьбі із злочинністю;
7) для звільнення заложників.
Відповідно до розділу 8 наказу МВС України №404 від 28.07.1994 року «Про затвердження Статуту патрульно-постової служби міліції України», працівники міліції мають право застосувати заходи фізичного впливу, в тому числі прийоми рукопашного бою для припинення правопорушень, подолання протидії їх законним вимогам, якщо інші способи не забезпечили виконання покладених на них обов`язків. Застосуванню сили, спеціальних засобів повинно передувати попередження про намір їх використання, якщо дозволяють обставини. Без попередження фізична сила, спеціальні засоби можуть застосовуватися, якщо виникла безпосередня загроза життю або здоров`ю громадян чи працівників міліції. Рішення про застосування спеціальних засобів приймає посадова особа, відповідальна за забезпечення громадського порядку, або керівник конкретної операції. Працівники міліції, які діють індивідуально, приймають такі рішення самостійно. Забороняється застосовувати заходи фізичного впливу і спеціальні засоби до осіб похилого віку або з вираженими ознаками інвалідності. У разі неможливості уникнути застосування спеціальних засобів воно не повинно перевищувати міри, необхідної для виконання покладених на міліцію обов`язків і має зводити до мінімуму можливість заподіяння шкоди здоров`ю правопорушників та інших громадян. Перевищення повноважень по застосуванню сили, в тому числі спеціальних засобів, тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
17.12.2010, о 09 годині, оперуповноважений СКР Житомирського РВ УМВС України в Житомирській області ОСОБА_10 , слідчий СВ Житомирського РВ УМВС України в Житомирській області ОСОБА_11 , експерт СТКЗР Житомирського РВ УМВС України в Житомирській області ОСОБА_12 та міліціонер-водій Житомирського РВ УМВС України в Житомирській області ОСОБА_13 відповідно до розстановки нарядів на 17.12.2010, затвердженої начальником Житомирського РВ УМВС України в Житомирській області, заступили на добове чергування у складі слідчо-оперативної групи (далі - СОГ) Житомирського РВ УМВС України в Житомирській області.
Цього ж дня, о 16 годині 22 хвилин, до чергової частини Житомирського РВ по спецлінії «102» надійшло повідомлення від ОСОБА_14 про те, що затримано ОСОБА_15 , який викрав майно ОСОБА_14 з її будинку по АДРЕСА_2 .
За вказаним повідомленням на місце події на службовому автомобілі ВАЗ 2104 реєстраційний номер НОМЕР_1 виїхала слідчо-оперативна група (надалі СОГ) Житомирського РВ УМВС України в Житомирській області у складі оперуповноваженого СКР Житомирського РВ УМВС України в Житомирській області ОСОБА_10 , слідчого СВ Житомирського РВ УМВС України в Житомирській області ОСОБА_11 , експерта СТКЗР Житомирського РВ УМВС України в Житомирській області ОСОБА_12 та міліціонера-водія Житомирського РВ УМВС України в Житомирській області ОСОБА_13 . Крім того, разом із СОГ на місце події виїхав оперуповноважений СКР Житомирського РВ УМВС України в Житомирській області ОСОБА_16 .
Близько 17 години 20 хвилин 17.12.2010, приїхавши в с. Піски, службовий автомобіль Житомирського РВ зупинився біля будинку по вул. Постишева,7, де знаходилися ОСОБА_17 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 . Відразу з службового автомобіля вийшли ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_16 та ОСОБА_10 запитав у ОСОБА_17 , вказуючи на ОСОБА_15 , чи це він, ОСОБА_17 відповів, що так. Після цього оперуповноважений Житомирського РВ УМВС України в Житомирській області ОСОБА_10 , підійшовши до ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в порушення ст.ст.2,3,5,12,13 Закону України «Про міліцію» та розділу 8 наказу МВС України №404 від 28.07.1994 «Про затвердження Статуту патрульно-постової служби міліції України», будучи працівником правоохоронного органу, службовою особою - представником влади, перевищуючи владу, застосовуючи насильство, без будь-якої причини, умисно наніс ОСОБА_15 удар кулаком в область грудної клітини. Від удару ОСОБА_15 упав на землю. Відразу ОСОБА_10 , в порушення ст.ст.2,3,5,12,13,14 Закону України "Про міліцію", будучи працівником правоохоронного органу, службовою особою - представником влади, перевищуючи владу, без будь-якої причини, не маючи жодних підстав для застосування до ОСОБА_15 спецзасобів, одягнув на його руки спецзасіб «БР-наручники». Після цього, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 разом із ОСОБА_14 і ОСОБА_17 пішли до будинку ОСОБА_14 , де відібрали у останніх пояснення.
Близько 18 години 17.12.2010 ОСОБА_10 та ОСОБА_11 повернулися до службового автомобіля. Після цього, працівники міліції разом із ОСОБА_15 на службовому автомобілі ВАЗ 2104 реєстраційний номер НОМЕР_1 поїхали до будинку ОСОБА_15 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .
Близько 18 години 10 хвилин 17.12.2010 року, під`їхавши до будинку ОСОБА_15 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_16 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 та ОСОБА_15 зайшли до будинку останнього, де ОСОБА_10 та ОСОБА_11 відібрали пояснення у дружини ОСОБА_15 - ОСОБА_18 .
Близько 18 години 30 хвилин, ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_16 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 разом із ОСОБА_15 вийшли із будинку останнього та на службовому автомобілі ВАЗ 2104 реєстраційний номер НОМЕР_1 поїхали до Житомирської психіатричної лікарні №1.
Цього ж дня, близько 19 години 20 хвилин, на службовому автомобілі ВАЗ 2104 реєстраційний номер НОМЕР_1 , зазначені вище працівники міліції доставили ОСОБА_15 до Житомирської обласної психіатричної лікарні №1, що розташована за адресою: Житомирський район, с. Зарічани, Шосе Бердичівське,3, де ОСОБА_15 був оглянутий завідуючою відділенням Житомирської обласної психіатричної лікарні №1 ОСОБА_19 , яка відмовила працівникам міліції у госпіталізації ОСОБА_15 . Близько 19 години 40 хвилин, вийшовши з адміністративного приміщення Житомирської обласної психіатричної лікарні №1, оперуповноважений СКР Житомирського РВ УМВС України в Житомирській області ОСОБА_10 , в порушення ст.ст.2,3,5 Закону України "Про міліцію", будучи працівником правоохоронного органу, службовою особою - представником влади, перевищуючи владу, помістив ОСОБА_15 до багажного відділення службового автомобіля ВАЗ 2104 реєстраційний номер НОМЕР_1 , в якому була відсутня перегородка, що відділяє багажне відділення від салону автомобіля. Після цього, ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_16 , ОСОБА_10 та ОСОБА_13 на службовому автомобілі ВАЗ 2104 реєстраційний номер НОМЕР_1 поїхали до Житомирського РВ.
Близько 20 години 17.12.2010 поблизу приміщення Центральної дитячої міської лікарні, що знаходиться за адресою: м.Житомир, вул.1-го Травня, 23, при доставці ОСОБА_15 до Житомирського РВ УМВС України в Житомирській області, оперуповноважений Житомирського РВ УМВС в Житомирській області ОСОБА_10 , знаходячись на задньому пасажирському сидінні біля задніх лівих дверцят службового автомобіля ВАЗ 2104 реєстраційний номер НОМЕР_1 , маючи вільний доступ до багажного відділення службового автомобіля із салону автомобіля, в порушення ст.ст.2,3,5,13,14 Закону України "Про міліцію", будучи працівником правоохоронного органу, службовою особою представником влади, перевищуючи владу, застосовуючи насильство, умисно наніс ОСОБА_15 , який знаходився в багажному відділенні службового автомобіля, удар спецзасобом гумовою палицею в область правого плеча, спричинивши йому біль.
Дії підсудного ОСОБА_10 органом досудового слідства кваліфіковані за ч.2 ст.365КК України як перевищення влади, тобто умисному вчиненні службовою особою дій, які явно виходять за межі наданих їй прав чи повноважень, що супроводжувалось насильством, болісними і такими, що ображають особисту гідність ОСОБА_15 діями, за відсутністю ознак катування.
В судовому засіданні підсудний ОСОБА_10 винним себе у вчиненні інкримінованого злочину не визнав та показав, що 17.12.2010 будучи оперуповноваженим СКР Житомирського РВ УМВС України в Житомирській області, знаходився на добовому чергуванні у складі слідчо-оперативної групи разом з працівниками райвідділу. Біля 16 години у складі групи за розпорядженням чергового ОСОБА_20 , який повідомив про виклик, а саме крадіжку з домоволодіння, де на місці затримали чоловіка, виїхав у с.Піски на цей виклик. Перед виїздом з групою було проведено інструктаж.
На місце події поїхали на службовому автомобілі ВАЗ 2104 реєстраційний номер НОМЕР_1 куди сіли: за кермо міліціонер Рогозовський, справа від водія слідчий ОСОБА_11 , зайшовши через задні праві дверцята (так як ліві задні дверцята не відчинялися) за водієм сів він, посередині сів оперуповноважений Житомирського РВ ОСОБА_16 , який поїхав з ними, оскільки обслуговував цю дільницю і на цій території було вчинено багато крадіжок та поруч з ним праворуч сів експерт-спеціаліст ОСОБА_12 . На вказаних місцях як на виїзд так і у подальшому вони сиділи постійно.
Близько 17 години приїхали у с. Піски, де на проїзній частині неподалік будинку по вул. Постишева, 7 зупинились та вийшли біля раніше незнайомих йому двох чоловіків і жінка ( ОСОБА_17 , ОСОБА_15 та ОСОБА_14 ), які стояли на дорозі. На дворі вже було темно. З автомобіля він виходив останній.
Він разом з ОСОБА_21 підійшли до ОСОБА_22 і ОСОБА_23 , які повідомили, що затримали чоловіка який хотів у них вчинити крадіжку та вказували на ОСОБА_24 , що стояв недалеко за ОСОБА_22 та ОСОБА_23 . Він підійшов до ОСОБА_24 , останній тримав руки в кишенях, він представився і попросив вийняти руки з кишень, однак ОСОБА_24 не виймаючи руки з кишень, почав відходити, а тому він ще раз попросив вийняти руки і повідомив, що можуть бути застосовані наручники для проведення поверхневого огляду, так як поведінка особи була підозрілою, останнього було затримано на місці вчинення злочину, що давало йому право провести такий огляд. В послідуючому ОСОБА_24 вийняв руки, він вдягнув наручники, провів поверхнений огляд, не виявивши предметів, які могли загрожувати безпеці працівників міліції і оточуючих, сказав ОСОБА_25 зняти наручники, а сам повернувся до ОСОБА_21 і разом з ним та присутніми ОСОБА_23 і ОСОБА_22 прослідували до будинку останніх. Перебуваючи в будинку він опитував ОСОБА_22 , останній повідомив, що саме він зловив крадія, але не повідомляв, що він його бив, а ОСОБА_21 відбирав пояснення у ОСОБА_23 , остання в послідуючому відмовилася писати заяву про вчинений злочин, оскільки речі, які викрав ОСОБА_24 проникнувши в будинок було повернуто. Також від ОСОБА_23 дізналися, що ОСОБА_24 має в селі прізвисько «Той хто краде». В послідуючому слідчий ОСОБА_21 прийняв рішення встановити особу і вийшовши на вулицю дізналися від ОСОБА_25 та ОСОБА_26 де живе ОСОБА_24 . До службового автомобіля він сів перший на заднє сидіння, за ним ОСОБА_27 , ОСОБА_26 , а перед цим останній забрав з багажного відділення свій чемодан експерта, який поставив попереду під ноги ОСОБА_21 , хто садив ОСОБА_24 в багажне відділення йому невідомо. Під`їхавши до будинку ОСОБА_24 , їм відчинила бувша дружина останнього, зайшли до будинку він та ОСОБА_21 , а потім ОСОБА_24 , ОСОБА_27 і ОСОБА_26 . Дружина ОСОБА_24 повідомила, що її чоловік зловживає алкоголем, що має проблеми з головою і вона вижене ОСОБА_24 з будинку, якщо міліція його не завезе до психіатричної лікарні та дала паспорт останнього. Коли він відбирав пояснення у ОСОБА_18 , ОСОБА_28 та ОСОБА_26 знімали у ОСОБА_15 відбитки пальців. Потім з будинку пішли ОСОБА_28 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 і з ними ОСОБА_15 , а він з ОСОБА_21 ще поспілкувавшись з жінкою, також вийшли з будинку та пішли до автомобіля. Після чого за розпорядженням ОСОБА_21 , який після дзвінка до чергового по РВ прийняв рішення везти ОСОБА_15 до обласної психіатричної лікарні, вони всі сіли у автомобіль на ті ж місця, що і раніше. Хто і як посадив ОСОБА_15 у багажник автомобіля він не бачив та на це уваги не звертав. По приїзду до лікарні у с. Зарічани, він з ОСОБА_21 пройшли у приймальне відділення, де пояснили лікарю, що привезли чоловіка, який нічого про себе не може розповісти та не може пояснити чого лазив по домоволодінню у чужих людей, розповіли про пояснення ОСОБА_18 про те, що ОСОБА_15 з`їхав з глузду. Коли хтось із групи привів ОСОБА_24 , лікар його оглянула та сказала, що він «дементний» і його стан є нормальним як для особи яка хворіє на алкоголізм, не потребує поміщення в психіатричне відділення лікарні і його туди поміщати не будуть. Коли він чекав на виписку документа з лікарні, інші пішли з ОСОБА_24 до автомобіля і коли він повернувся до автомобіля, ОСОБА_24 вже сидів у багажному відділенні, а ОСОБА_27 та ОСОБА_26 стояли біля автомобіля.
Після спілкування з черговим по райвідділу по телефону, ОСОБА_21 сказав, що потрібно їхати до РВ. По дорозі до Житомирського РВ вони доїхали до гуртожитку біля приміщення апеляційного суду Житомирської області, що по вул.1-го Травня, де висадили ОСОБА_27 , який пішов додому. Після цього їх автомобіль заглох, ОСОБА_28 не міг його завезти, тому вони намагались завезти автомобіль, проштовхавши до дитячої поліклініки. Так як автомобіль не завели, то вирішили зупинити якийсь автомобіль, щоб той протягнув за собою службовий автомобіль та таким чином спробувати його завезти. ОСОБА_26 сів у автомобіль, а він, ОСОБА_28 та ОСОБА_21 намагались зупинити автомобіль. Приблизно через 15 хвилин він зупинив автомобіль "Газель", водій якої погодився допомогти лише після його прохань та пояснень, що вони працівники міліції з райвідділу на Крошні, куди їм потрібно проїхати. Після цього, вони прив`язали якийсь ремінь до двох автомобілів, сіли у автомобіль. ОСОБА_24 весь час сидів в автомобілі у багажнику. Щоб ОСОБА_24 виходив на вулицю не бачив. Він сів на своє місце, бо ОСОБА_26 його пропустив туди. Після чого, водій автомобіля "Газель" протягнув їх автомобіль до вулиці І.Кочерги та зупинився, відчепив свій автомобіль та поїхав, а вони поїхали у напрямку Житомирського РВ, по дорозі підвезли ОСОБА_26 до його будинку, де ОСОБА_26 вийшов, а вони поїхали до РВ. В автомобілі Прокопюку ударів не наносив, у тому числі і палкою гумовою "ПР" та такої палки у автомобілі не бачив, наодинці з ОСОБА_26 та ОСОБА_24 у автомобілі не залишався. Приїхавши до райвідділу, завів ОСОБА_24 в хол, а сам піднявся до свого кабінету і через 15 хвилин повернувся та побачив, що біля ОСОБА_24 стоїть ОСОБА_29 , який повідомив, що ОСОБА_24 погано і останній падає, у зв`язку з чим почали викликати «швидку», а ОСОБА_30 наказав самостійно завезти ОСОБА_24 до лікарні не чекаючи карети «швидкої». Вивели ОСОБА_24 на вуличні сходи, розтирали його снігом і в цей час водій підігнав службовий автомобіль, куди вони посадили ОСОБА_24 , але в цей час прибула карета «швидкої», які і констатували смерть останнього. Зазначив, що прибули до села в темну пору, ОСОБА_23 і ОСОБА_22 , які їх викликали, були агресивно налаштовані, говорили на підвищених тонах, а в стороні від них стояв ОСОБА_24 , який поводив себе не як зовсім нормальна людина, зігнувся, руки в кишенях, а тому він йому надів наручники, оскільки підозрював, що ОСОБА_24 міг завдати шкоди іншим особам чи собі, бо не реагував на його вказівки вийняти руки з кишень, але провівши поверхневий огляд та виявивши, що нічого немає, сказав ОСОБА_27 зняти наручники, вважає, що діяв по обстановці і не перевищив меж своїх повноважень. Коли у селі вперше підійшов до ОСОБА_31 , то було темно, а останній був у такому одязі, що позбавляло можливості визначити його вік. При цьому, оскільки ОСОБА_23 сказала, що ОСОБА_24 вчинив крадіжку, то він був зобов`язаний провести поверхневий огляд ОСОБА_24 , який сховав руки у кишені та проявив непокору його законним вимогам. Надягнув ОСОБА_24 наручники на руки, які були спереду і коли він впритул підійшов до ОСОБА_24 , тільки тоді ОСОБА_24 вийняв руки з кишень. Ніяких ударів ОСОБА_24 ні він, ні присутні працівники міліції не наносили. Зазначив, що якби їм було відомо про те, що ОСОБА_24 до їх приїзду побили, вони б завезли останнього до лікарні, а оскільки ніяких ознак побиття не було, останній не скаржився, не стогнав, єдиною була його неадекватна поведінка. Також пояснив, що рішення слідчого завезти до лікарні не було затриманням ОСОБА_24 , а неадекватна поведінка останнього і пояснення його бувшої дружини, яка наполягала на цьому. Ствердив, що ОСОБА_24 не садовив до багажного відділення в автомобілі і таких рішень він не приймав, всі рішення дій СОГ приймав слідчий. Також ствердив, що ударів палкою в автомобілі ОСОБА_24 не наносив, оскільки цей спецзасіб був відсутній в автомобілі.
Відповідно до вимог ст. 2 КПК України завданнями кримінального судочинства є охорона прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб, які беруть в ньому участь, а також швидке і повне розкриття злочинів, викриття винних та забезпечення правильного застосування Закону з тим, щоб кожний, хто вчинив злочин, був притягнутий до відповідальності і жоден невинний не був покараний.
Відповідно до вимог ст. 64 КПК України при провадженні досудового розслідування, дізнання і розгляді кримінальної справи в суді підлягають доказуванню: 1) подія злочину (час, місце, спосіб і інші обставини вчинення злочину; 2) винність обвинуваченого у вчиненні злочину і мотиви злочину; 3) обставини, що впливають на ступінь тяжкості злочину, а також обставини, що характеризують особу обвинуваченого, пом`якшують і обтяжують покарання; 4) характер і розмір шкоди, завданої злочином, а також розмір витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння. Обов`язок доказування обставин, передбачених цією статтею, покладається на сторону обвинувачення.
Так, на обґрунтування вини ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 365 ч.2 КК України, сторона обвинувачення посилається на фактичні дані, які досліджені судом безпосередньо в судовому засіданні, а саме покази потерпілої ОСОБА_32 , покази свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_17 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_16 , ОСОБА_11 , ОСОБА_33 та письмові докази, що містяться в матеріалах справи та були досліджені в судовому засіданні.
Потерпіла ОСОБА_18 показала, що 17.12.2010 її чоловік пішов з дому о 3-ї годині дня, у останнього були провали з пам`яттю, оскільки він зловживав спиртними напоями. О 18 год. 10 хв. на стукіт відкрила двері, де чоловіки представившись працівниками міліції запитали де її чоловік, це були ОСОБА_34 і ОСОБА_21 , а потім до будинку зайшли й інші працівники, які притягнули ОСОБА_24 , останній був у неадекватному стані, але того дня він не пив, руки були опухли та чорні, на що ОСОБА_26 сказав, що напевно відморозив руки. Її опитував ОСОБА_34 , а ОСОБА_26 знімав відбитки пальців, після чого чоловіка вирішили залишити в будинку, але вона відмовилася його залишати і наполягла на тому, щоб чоловіка забрали. Від ОСОБА_35 вона дізналася, що чоловік заліз в будинок ОСОБА_23 , де його остання разом з чоловіком затримали та викликали міліцію. Зазначила, що у ОСОБА_24 не було наручників на руках, його ніхто не бив і куди чоловіка посадили в автомобілі їй не відомо, оскільки вона цього не бачила. Також пояснила, що з чоловіком була розлучена, але вони проживали разом, після смерті чоловіка вона отримала дві його пенсії. Які дії вчинив ОСОБА_34 їй невідомо, але від слідчого та під час судового розгляду їй стало відомо, що він бив чоловіка руками по руках.
Свідок ОСОБА_17 в судовому засідання пояснив, що 17.12.2010 разом з дружиною ОСОБА_23 перебували у її батьків, а живуть вони в одному будинку на два ходи і в цей час дружина почала кричати, що у них в будинку крадій, оскільки побачила чоловіка, який виходив з їх будинку. Це був ОСОБА_24 , у якого в руках була косметичка і пояс дружини, останній намагався втекти, але він його зупинив на подвір`ї, а дружина викликала міліцію. В якому стані перебував ОСОБА_24 не пам`ятає, але був цілий. Для того щоб ОСОБА_24 не втік зв`язав його руки шарфом, бив його по руках, а коли ОСОБА_24 намагався втекти вдарив його по нозі, від чого останній впав. Довго чекали міліцію і вирішили повести ОСОБА_24 додому, руки йому він розв`язав і той йшов самостійно. Зустріли сусідку ОСОБА_36 , поспілкувалися і пішли далі, в цей час під`їхав міліцейський автомобіль, в якому було 4 чи 5 чоловіків. До них підійшли працівники міліції, представилися і один з них вдарив ОСОБА_24 в область грудної клітки, від удару останній впав, йому допомагали встати, вдягли на руки наручники, але коли саме не пам`ятає. Чоловік, який наносив удар і вдягав наручники був зростом 180-182, міцної статури, колір волосся не пам`ятає, оскільки було темно і не пам`ятає в чому був одягнений. Чоловік у міліцейський формі, ОСОБА_34 , він та його дружина пішли до будинку, де у них відбирали пояснення, а решта працівників міліції повели ОСОБА_24 додому. Зазначив, що вдарив ОСОБА_24 по руках, щоб той більше не крав, але не пам`ятає скільки разів ще бив по руках.
З оголошених показань свідка ОСОБА_37 , які він дав на досудовому слідстві при допиті як свідка на наступний день після подій, а саме 18 грудня 2010 вбачається, що 17 грудня 2010 року виявлені у ОСОБА_31 речі перед цим лежали у комоді у будинку його співмешканки ОСОБА_23 . ОСОБА_23 о 16 годині 20 хвилин зателефонувала до міліції, і працівник міліції по телефону повідомив, що наряд буде через 20 хвилин. Він, ОСОБА_23 та ОСОБА_24 пішли на дорогу зустрічати міліціонерів, які приїхали після 17 години 30 хвилин на автомобілі ВАЗ 2104 білого кольору, з якого вийшло п`ятеро чоловіків. На запитання старшого лейтенанта ОСОБА_23 відповіла, що ОСОБА_24 викрав з будинку її речі, після чого один з чоловіків спортивної тілобудови надягнув ОСОБА_24 наручники. Він, ОСОБА_23 , старший лейтенант та ще один міліціонер у цивільному одязі, чорнявий, невисокого зросту, пішли до будинку писати пояснення. Останній відбирав пояснення у нього. Він ОСОБА_24 не бив. Не били ОСОБА_24 у його присутності і працівники міліції (т.1 а.с.80-81).
Додатково допитаний на досудовому слідстві наступного дня 19 грудня 2010 ОСОБА_38 доповнив свої показання та зазначив, що коли вибіг з будинку на вулицю, то побачив, що у ОСОБА_24 були подерті штани і не трималися на ньому. Він не зв`язував ОСОБА_24 , не валив його на землю, а лише лаявся на нього, а на прохання ОСОБА_24 відпустити не відпускав, однак фізичної сили не застосовував, лише притримував рукою. Не зв`язував, бо для цього не було підстав, бо ОСОБА_24 ледве ходив, хоча на землю не падав, однак одяг був у снігу. Коли він та ОСОБА_23 вивели ОСОБА_24 на вулицю, то сусідка розповідала, що ОСОБА_24 того ж дня був у неї вдома і вона його вигнала. У його присутності працівники міліції не застосовували фізичної сили до ОСОБА_24 , лише один з них, сильної фізичної статури одяг наручники. Двоє з працівників міліції пішли з ним та ОСОБА_23 до будинку, а троє, у тому числі і той, що надягав наручники, залишились біля автомобіля. Після закінчення складання протоколу та його підписання свідком та особою, що проводила допит, протокол містить продовження, у якому ОСОБА_39 власноручно зазначив, що коли вони йшли до будинку, то працівники міліції, що залишились, повели ОСОБА_24 у бік газової підстанції. Крім цього, змінив показання та зазначив, що після затримання бив ОСОБА_24 рукою по руках та вдарив ногою по його нозі, щоб ОСОБА_24 не утікав, завів руки назад та зв`язав шарфом. Наніс рукою по руках ОСОБА_24 близько 10 ударів, по голові та грудях не бив. Тримав зв`язаним 10 хвилин. Після підписання власноручно викладених показань, знову доповнив, що коли працівники міліції вийшли з машини, то один з них запитав "це він", і коли він відповів, що так, вдарив кулаком ОСОБА_24 в груди, від чого останній впав сідницями на землю. Він побачив, як один з працівників міліції одягнув на руки ОСОБА_24 кайданки, останнього підняли з землі і повели у темну вулицю у бік від машини. ОСОБА_40 сказала працівникам міліції, щоб ОСОБА_24 не чіпали, на що один з них сказав, «що аби він видержав». Зазначив, що описати усіх працівників міліції не може, а може описати лише старшого лейтенанта ( ОСОБА_21 ) і працівника міліції ( ОСОБА_35 ) в цивільному, що були у хаті, коли відбирали у нього та ОСОБА_23 пояснення. Ці двоє працівників міліції при ньому ОСОБА_24 не били (т.1 а.с.87-89).
З оголошених судом показань свідка ОСОБА_37 , даних ним під час додаткового допиту 28 січня 2011 року, вбачається, що він уточнив свої показання та доповнив, змінив їх зазначивши, що той хто запитував, вказуючи на ОСОБА_24 , чи це він був чоловік у формі ( ОСОБА_21 ), а коли він відповів, що "так", то чоловік у цивільному одязі завдав ОСОБА_24 удару в область грудної клітини, від якого ОСОБА_24 впав на спину. У цей час чоловік у цивільному, зростом близько 190 см. допоміг іншому, підняти ОСОБА_24 та надягнути йому наручники, при цьому руки ОСОБА_24 були за спиною. Після цього чоловік зростом близько 180см, який був плотної тілобудови і який допомагав піднятися ОСОБА_24 , підійшов до міліціонера у формі, який розмовляв з ОСОБА_23 і вони удвох почали розпитувати про обставини викрадення майна та пішли з ними у хату, де працівник у цивільному відбирав у нього пояснення. Цього працівника міліції він може впізнати, бо він має кругле повне обличчя, чорне пряме волосся та чорні густі брови. Уточнив, що раніше дані ним показання про те, що працівники міліції, що відбирали пояснення, не били ОСОБА_24 не зовсім точні тому, що працівник у цивільному, що відбирав пояснення, в момент завдання ОСОБА_24 удару, знаходився біля ОСОБА_24 і він не виключає, що саме він міг завдати удару ОСОБА_24 . Чоловіків, що мали плотну тілобудову та були зростом біля 180см було двоє, один з них відбирав пояснення (т.2 а.с.4-5).
З оголошених судом показань свідка ОСОБА_37 , даних ним під час додаткового допиту 12 березня 2011 року, вбачається, що він уточнив свої показання та доповнив, змінивши їх та зазначив, що вже зможе впізнати чоловіка, який завдав удару ОСОБА_24 в грудну клітину, описавши при цьому прикмети того чоловіка, який відбирав у нього пояснення у будинку ОСОБА_23 (т.2 а.с.131-132).
Щодо наявності протиріч, суперечностей та розбіжностей у показаннях, свідок ОСОБА_38 у судовому засіданні пояснив, що він боявся сказати, що ОСОБА_24 били працівники міліції, але не може сказати, що саме ОСОБА_34 є тією особою, яка вдарила ОСОБА_24 та надягав наручники. Також зазначив, що приймав участь у впізнанні особи, але на пам`ятає як саме проходила ця дія, чи пред`являли йому людей, чи впізнавав по фото.
Свідок ОСОБА_41 показала, що точної дати не пам`ятає, під вечір перебувала вдома і в кімнаті виявила ОСОБА_24 , покликала чоловіка, а потім викликала міліцію. Вони втрьох вийшли на вулицю, потім приїхала міліція, з кимось розмовляли, щось писали, ОСОБА_24 затримували, але вона не пам`ятає, а також не пам`ятає чи били ОСОБА_24 .
З оголошених показань свідка ОСОБА_14 , які вона давала на досудовому слідстві при її допиті як свідка на наступний день після подій, а саме 18.12.2010 вбачається, що ОСОБА_22 не завдавав ударів ОСОБА_24 , що вона не бачила такого, щоб працівники міліції у її присутності застосовували фізичну силу до ОСОБА_24 і що він падав на землю (т.1 а.с.82-84).
З оголошених показань свідка ОСОБА_23 , які вона давала на досудовому слідстві при додатковому допиті 19.12.2010 (т.1а.с.90-94), вбачається, що ОСОБА_42 не притримував у дворі її будинку, оскільки останній не збирався нікуди втікати, та ні ОСОБА_22 ні інші до приїзду міліції ударів ОСОБА_24 не завдавав та не зв`язував. Під час подальшого допиту власноручно записала свої показання про те, що пригадала, що коли ОСОБА_24 намагався втекти, ОСОБА_22 схопив його за куртку, від чого ОСОБА_24 впав на сніг, а ОСОБА_22 зв`язав ОСОБА_24 руки за спиною шарфом. І після цього ОСОБА_24 знову намагався втекти, а тому ОСОБА_22 притримав його за рукав куртки та вдарив рукою по нозі ОСОБА_24 , а під час її телефонного дзвінка до міліції, ОСОБА_22 ногою вдарив ОСОБА_24 ногою по нозі, бо ОСОБА_24 намагався втекти, від чого ОСОБА_24 впав обличчям у сніг. ОСОБА_43 посадив ОСОБА_24 на лавку, а ОСОБА_22 через 2 хвилини знову вдарив рукою по нозі ОСОБА_24 , від чого останній впав на сідниці на землю. Після цього, через 10 хвилин ОСОБА_22 розв`язав руки ОСОБА_24 та руками 5-6 разів вдарив його по руках, говорячи, що більше красти не буде. По приїзду автомобіля працівників міліції, з нього вийшло 2 працівника міліції, з якими вона розмовляла та повідомила про вчинення ОСОБА_24 крадіжки. У цей час один з інших працівників міліції підійшов до ОСОБА_24 та завівши руки останнього за спину, надягнув на них наручники та вдарив ОСОБА_24 у грудну клітину, від чого ОСОБА_24 впав. Вона продовжила розмовляти з двома міліціонерами, а два інших повели ОСОБА_24 у провулок. З двома міліціонерами, з якими вона розмовляла і один з яких був у формі вони пішли до неї у будинок, де відібрали у неї та ОСОБА_22 пояснення. Під час розмови біля будинку вона попросила, щоб не били ОСОБА_24 , але міліціонер у формі посміхнувся та сказав:"аби він витримав".
Додатково допитана на досудовому слідстві ОСОБА_14 26.01.2011 показала, що бажає уточнити свої показання та власноручно виклала свої показання, у яких вказала, що міліціонерів приїхало на автомобілі разом з водієм 5 чоловік. Вийшовши з автомобіля до них спочатку підійшов один у форменому одязі та розмовляв з нею та ОСОБА_22 , а ОСОБА_24 стояв трохи позаду зліва від неї та ОСОБА_22 на відстані приблизно двох метрів. Вона на протязі близько 2 хвилин розповідала міліціонеру у формі, що ОСОБА_24 заліз у будинок та викрав ремінь та косметичку, а інші четверо працівників міліції стояли ближче до автомобіля і ОСОБА_24 . Поки вона розмовляла, один з працівників міліції ударив ОСОБА_24 рукою в область грудної клітини, від чого ОСОБА_24 впав на землю на сідниці. Хто саме його вдарив, вона не запам`ятала, так як було темно і вона не роздивилася. Після цього до них підійшов ще один працівник міліції та з нею, ОСОБА_22 та міліціонером у формі пішли до неї у будинок. Чи саме той міліціонер, що вдарив ОСОБА_24 , підійшов до них та пішов у будинок, вона не знає, так як не роздивилась. Як вставав ОСОБА_24 вона не бачила. Вона точно пам`ятає, що хтось з міліціонерів надягнув на ОСОБА_24 наручники, проте чи до того, як ОСОБА_24 вдарили чи після, не пам`ятає. Хто саме надягав наручники, вона не бачила. Коли вони пішли у сторону будинку, то двоє інших працівників міліції з ОСОБА_24 пішли в протилежну сторону. Показання, які давала раніше, є не зовсім точними, оскільки тоді вона сильно переживала (т.1 а.с.237-238).
Після оголошення показань, даних ОСОБА_14 під час досудового слідства, остання показала, що дійсно давала такі показання, але пояснити чому такі розбіжності не пам`ятає, як і невідомо їй, хто вдарив ОСОБА_24 , а обличчя ОСОБА_35 запам`ятала, оскільки він був у її будинку та проводив опитування. Також зазначила, що на вулиці було темно і облич вона не бачила.
В судовому засіданні свідок ОСОБА_12 показав, що в 2010 працював експертом НДКЕЦ при ОСОБА_44 17.12.2010 близько 18 год. в складі групи СОГ виїхали в с. Піски, коли сідали до автомобіля ніяких спецзасобів не бачив, чи були вони у ОСОБА_35 він теж не бачив. Перед тим як сісти, поклав свій чемодан експерта до багажного відділення. Приїхавши в с. Піски, їх зустріли потерпіла з чоловіком і чоловіком, який заліз до будинку. Слідчий і ОСОБА_34 були поруч з потерплими та розмовляли, він стояв до них боком, а тому не бачив, що там відбувалося, а потім затриманого залишили біля автомобіля, де в той час перебували він, ще один опер та водій, а самі пішли до будинку потерпілих відібрати пояснення. У особи, яку затримали на руках не було наручників, останній був одягнутий в брудний одяг і походив на безхатька. Коли вони стояли, затриманий постійно падав, оскільки стояв на горбу, а він його постійно піднімав. Потім слідчий і ОСОБА_34 повернулися та хто як сідав в автомобіль він не пам`ятає, а затриманий сів в багажник, а чи добровільно не пам`ятає, хто закривав багажник не пам`ятає, але свій чемодан він забирав і віддав слідчому під ноги. Ніякої агресії до затриманого ніхто не висловлював, оскільки було видно, що людина несповна розуму. Ствердив, що перед тим як сідати до автомобіля ніхто фізичної сили до затриманого не застосовував, кайданки не вдягав і ударів не наносив. Приїхали до місця проживання затриманого, зайшли всі до будинку, де за вказівкою слідчого він у затриманого знімав відбитки пальців, при цьому дружина затриманого не пускала його до хати, кричала, вимагала його забрати. На обличчі у затриманого видимих тілесних ушкоджень не було, а руки були набряклі та сині, але про це слідчого не повідомляв. Слідчий зателефонував черговому та повідомив, що потерпілі відмовилися писатися заяву і вважав, що немає необхідності везти ОСОБА_24 до райвідділу, але цього вимагала його дружина, та черговий наказав везти до Житомира. По дорозі ОСОБА_24 почав голосно дихати, а тому слідчий наказав їхати до психлікарні, але в лікарні відмовили в госпіталізації, у зв`язку з «дементним» станом останнього. Приїхавши в місто, заглох автомобіль і водій, чи слідчий намагалися зупинити інший автомобіль для допомоги, чи залишався ОСОБА_34 чи слідчий в автомобілі не пам`ятає. Затриманий залишався в автомобілі, чи хтось з присутніх наносив йому удари не пам`ятає, здається, що ні. Потім автомобіль вдалося завести і по дорозі він вийшов та пішов додому.
Після оголошення показань свідка ОСОБА_12 , які він дав 18 грудня 2010 під час досудового слідства (т.1 а.с.71-73) про те, що на місце події виїздила СОГ, однак без ОСОБА_27 та що ніхто з працівників міліції та з інших сторонніх осіб ударів ОСОБА_24 не наносили, фізичного впливу та спецзасобів до останнього не застосовували, показав, що ці покази писав в прокуратурі і в свої показах зазначав, що не бачив удару, а бачив як ОСОБА_24 падав. Не пам`ятає чи були у ОСОБА_24 кайданки
Після оголошення показань свідка ОСОБА_12 , які він дав 21 грудня 2010 року під час досудового слідства (т.1 а.с.119-122), зазначив, що не пам`ятає звідки взявся гумовий кийок і він сумнівається в тому, ОСОБА_34 ударив ОСОБА_24 , оскільи останній сидів поперек багажного відділення, на скільки пам`ятає чув глухий звук, не пам`ятає чи ОСОБА_34 замахувався палкою, але бачив її в руках останнього і звідки вона взялася не знає. Під час проведення відтворення обстановки та обставин події за його участі йому замість палки дали аркуш паперу формату А-4, скручений уздовж у трубку. Силу завданого удару не знає. Уточнив, що ОСОБА_34 не наносив удару палкою, а мабуть хотів налякати і ударів в селі Силін Прокопюку не наносив, про це написав сам слідчий, незважаючи на те, що він наполягав на тому, що ніхто не бив ОСОБА_24 . Також зазначив, що до події чергував три тижні поспіль, а тому був дуже втомлений.
Свідок ОСОБА_11 показав, що в 2010 році працював слідчим Житомирського РВ, в кінці грудня 2010, точної дати не пам`ятає, чергував в складі СОГ та надійшов виклик в с. Піски, де затримали чоловіка, який щось вкрав. В складі групи були ОСОБА_34 , експерт ОСОБА_26 та водій, з ними з власної ініціативи виїхав також ОСОБА_25 . Зі значним перебігом часу з події не пам`ятає деталей, по приїзду на місце події не бачив чи застосовувалися до затриманого спецзасоби і щоб йому хтось наносив удари. З ним поруч завжди був ОСОБА_34 , який відбирав пояснення у заявників, а водій, експерт, ОСОБА_27 та затриманий залишалися на вулиці. Потім вони їздили до будинку де живе ОСОБА_24 , спілкувалися з його дружиною, знімали відбитки пальців у ОСОБА_24 . В послідуючому він прийняв рішення, узгоджене з черговим, завезти ОСОБА_24 до психлікарні, оскільки були сумніви щодо його психічного стану, але було відмовлено в його госпіталізації, причини не пам`ятає, а тому з лікарні повезли до райвідділу, але по дорозі автомобіль зламався. Під час зупинки йому здається, що з автомобіля виходили всі, але точно не пам`ятає. Коли приїхали до райвідділу, ОСОБА_24 сам зайшов у приміщення та сів на стілець, але потім упав зі стільця і він разом з ОСОБА_45 винесли ОСОБА_24 на свіже повітря, надавали першу медичну допомогу, викликали «швидку». Ствердив, що фізичного насилля до ОСОБА_24 не застосовували і в автомобілі гумового кийка не бачив. Зазначив, що ОСОБА_24 підозрювався у крадіжці, про що зазначили заявники, але потім відмовилися від написання заяви і коли дружина наполягала на тому, щоб ОСОБА_24 забрали, завезли до лікарні і вважає, що це фактично не було затриманням.
Після оголошення показань свідка ОСОБА_11 (т.1 а.с.74, а.с.128-133) свідок ствердив, що покази надані ним під час досудового розслідування є правдивими і він їх підтримує.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_16 пояснив, що працював оперуповноваженим Житомирського РВ, точної дати події не пам`ятає, але в той день чергував ОСОБА_34 , а він не чергував, але виїхав разом з СОГ на виклик в с. Піски, оскільки зазначене село було його дільницею. Він, експерт та ОСОБА_34 сиділи на задньому сидінні, а слідчий на передньому пасажирському. Приїхавши в село слідчий і ОСОБА_34 пішли до людей, а він залишався біля автомобіля, хто ще з ним залишився не пам`ятає. Пам`ятає, що стояв разом з ОСОБА_26 біля затриманого, мав намір уточнити його анкетні дані, але поведінка була неадекватна, мова не зрозуміла. Він зняв з рук ОСОБА_24 наручники, але хто їх вдягав не пам`ятає. Також зазначив, що ОСОБА_24 намагався піти, але вони його зупинили. Потім не пам`ятає, що вони чи йшли, чи їхали до будинку ОСОБА_24 , останній йшов самостійно, ніхто його не вів. Перебуваючи в будинку ОСОБА_24 , його дружина стверджувала, що з чоловіком не живе. У ОСОБА_46 знімав відбитки рук, а ОСОБА_34 з ОСОБА_21 в іншій кімнаті розмовляли з дружиною, остання наполягала на тому, щоб ОСОБА_24 забрали. В автомобілі ОСОБА_24 сидів в салоні за заднім сидінням, оскільки салон має подовжений розмір, але як останній туди сідав він не бачив. Возили ОСОБА_24 до психлікарні, але там відмовили в госпіталізації і поїхали в місто до райвідділу. В місті по вул. 1-го Травня його висадили і він пішов додому. Зазначив, що оперативний працівник коли перебуває в складі СОГ має наручники і використовує їх в разі затримання особи на місці злочину. Показав, що коли знімав наручники з рук ОСОБА_24 , руки останнього були попереду. Йому невідомо ким приймалося рішення де посадити в автомобілі ОСОБА_24 . Також ствердив, що ніхто ОСОБА_24 не бив і гумової палиці в автомобілі не бачив.
Після оголошення показань, даних свідком ОСОБА_16 під час досудового розслідування (т.2 а.с.121-122) ствердив, що не бачив хто надягав наручники ОСОБА_24 , а лише припустив, що це був ОСОБА_34 , оскільки він брав їх з кабінету при виїзди на місце події. Також зазначив, що поведінка ОСОБА_24 була неадекватною, він міг завдати шкоди як собі, так і оточуючим, здійснити втечу, а тому застосування до нього наручників було правомірною дією.
Свідок ОСОБА_13 пояснив, що працював міліціонером Житомирського РВ, точної дати не пам`ятає в 2010 році був водієм у складі СОГ, а саме виїхали в с. Піски, в групі були слідчий ОСОБА_21 , опер ОСОБА_34 та експерт, прізвище якого не пам`ятає. Час не пам`ятає, але було вже темно, коли приїхали в село, де побачили групу людей, до яких пішли слідчий і опер Силін. Бачив, що експерт саджав затриманого в багажне відділення, оскільки там було достатньо місця для сидіння, а коли всі повернулися поїхали до будинку затриманого. Приїхавши до будинку зайшли всі, в тому числі і затриманий, який йшов самостійно. В будинку працівники щось писали, а потім отримав команду від слідчого їхати до психлікарні, хто знову саджав затриманого в багажник не бачив, останній рухався до автомобіля своїм ходом, його ніхто не бив, не штовхав, наручники не вдягав. В лікарні вони пробули 15 хвилин і після огляду, лікарі відмовилися його госпіталізувати і повернувшись до автомобіля поїхали до райвідділу, по дорозі на вул. 1-го ОСОБА_47 вийшов, а їх автомобіль заглох. ОСОБА_21 і ОСОБА_34 вийшли з автомобіля, штовхали, але завезти не змогли, зупинили інший автомобіль, який з тягача завів їх автомобіль і вони поїхали до райвідділу, перебуваючи в салоні ніхто ОСОБА_24 удари не наносив, резинового кийка в салоні автомобіля не було. По дорозі висадили експерта, приїхавши до райвідділу, всі вийшли і пішли в приміщення, ОСОБА_24 також йшов самостійно, що було в холі не бачив, оскільки не заходив, а побачив, що ОСОБА_24 вивели на вулицю подихати, оскільки йому стало погано, у зв`язку з чим викликали «швидку», але останній помер. Ствердив, що спецзасіб гумовий кийок ним не отримувався і в автомобілі його не було, не бачив чи обшукували затриманого, також не бачив щоб його хтось бив і одягав кайданки. Також зазначив, що слідчий підтримував зв`язок з черговим по райвідділу і всі розпорядження куди необхідно їхати надав слідчий.
Після оголошення показань, даних свідком ОСОБА_13 під час досудового розслідування (т.1 а.с.123-127, 209-211) ствердив, що гумової палки у автомобілі не було і у членів СОГ під час чергування її не бачив. Також зазначив, що погано знає українську мову і коли у нього відбирали пояснення, викладали її українською, на його прохання перекласти їх на російську, йому відмовили, а тому не читаючи він їх підписав.
Свідок ОСОБА_48 пояснив, що у зв`язку з тривалим перебігом часу від події, він не пам`ятає події, а тому попросив оголосити його покази, дані ним на досудовому розслідування. Суд, за погодженням з учасниками судового розгляду оголосив його покази, з яких вбачається, що в грудні 2010 року на перехресті вулиць 1-го Травня та Франка в м. Житомирі, двоє чоловіків його зупинили, які представилися працівниками міліції та попросили допомоги у буксирі їх автомобіля, за допомогою тросу завели їх автомобіль та він поїхав. Зазначав, що до нього підходили молоді чоловіки, серед присутніх чоловіка похилого віку не було і хто ще знаходився в салоні він не бачив(т.2 а.с.1-3).
Після оголошення показань свідок ОСОБА_48 покази підтримав та пригадав, що до нього підходив працівник міліції і з`ясувавши місце його проживання, останній повідомив, що він є оперуповноважений на території місця його проживання.
З показів свідка ОСОБА_49 вбачається, що він працював начальником Житомирського РВ. Перед початком виїзду групи СОГ на місце події обов`язково проводиться інструктаж і в разі потреби видаються зброя та спецзасоби, керує діями СОГ слідчий, чи видавалися того дня спецзасоби йому невідомо. Відомо, що був виклик в с. Піски з приводу крадіжки, куди виїхала група СОГ. Біля 22 год. черговий йому доповів, що доставили людину, якій стало погано, вийшовши він побачив біля дверей чоловіка, якому викликали швидку. Чоловіка понесли до автомобіля щоб доставити в лікарню, але в цей час прибула швидка, яка констатувала його смерть. Також зазначив, що будь-яких видимих тілесних ушкоджень на чоловікові не бачив.
Свідок ОСОБА_50 показав, що він працював помічником чергового по Житомирському РВ і у вечірній час надійшов виклик, що в с. Піски невідомий проник до будинку, куди виїхала група СОГ, в яку входили ОСОБА_21 , ОСОБА_34 , експерт ОСОБА_26 і водій. Також йому було відомо, що по дорозі їх автомобіль ламався. Коли повернулася група не пам`ятає, привели чоловіка і посадили в холі, останній сидів поклавши руки на коліна, зігнувся та сопів і на його розпитування не реагував, а тому він покликав чергового. Також зазначив, що візуально не було ніяких пошкоджень на чоловікові, ні на обличчі, ні на руках. Потім чоловік впав зі стільця, він його підхопив, давали воду, але чи пив він не пам`ятає. Разом з ОСОБА_21 вони винесли чоловіка на вулицю, розстьобнули сорочку, розтирали снігом, а в цей час вийшов начальник, який почав кричати щоб чоловіка занесли до автомобіля, він зрозумів, що потрібно везти до лікарні. Занесли його до автомобіля і в цей час приїхала «швидка», лікарі констатували його смерть. Зазначив, що того дня спецзасоби групі не видавали. Старшим групи є слідчий, який свої дії координує з черговим по райвідділу. Зазначив, що під час допиту в прокуратурі на нього здійснювався тиск, але він пояснював і наполягав на тому, що насилля від працівників міліції до затриманого не було.
В судовому засіданні свідок ОСОБА_51 підтримала свої показання, які давала на досудовому слідстві про те, що 17.12.2010р. йшла зі свого будинку в с.Піски на зустріч із подругою ОСОБА_52 . Проходячи біля подвір`я ОСОБА_23 , почула звідти гавкіт собаки та сварку. Потім з подвір`я ОСОБА_23 вийшов ОСОБА_53 , за ним ОСОБА_54 та її співмешканець ОСОБА_55 . ОСОБА_24 притримував руками штани, які були порвані та постійно спадали. ОСОБА_54 повідомила, що викликали міліцію, так як застали ОСОБА_24 в своїй хаті у другій половині, та який там випив духи, перевернув речі в шафі. Ще ОСОБА_56 їй сказала, що штани ОСОБА_24 порвала їх собака. ОСОБА_24 з подвіря ОСОБА_23 виходив самостійно, без сторонньої допомоги, на вулиці стояв, скарг на погане самопочуття від нього не чула. Пішла в напрямку церкви, зустріла ОСОБА_57 , порозмовлявши з якою поверталися разом до неї додому. За 50м до її будинку побачила автомобіль ВАЗ білого кольору біля якого стояли троє чоловіків. Біля автомобіля на обочині сидів ОСОБА_53 . Чоловіки представились працівниками міліції, та на їх запитання погодилася показати де проживає ОСОБА_24 . Один із працівників міліції попросив почекати поки вийде ще один міліціонер, який знаходиться в будинку ОСОБА_23 . Через 5 хвилин побачила як в їх бік ішов чоловік у форменному одязі та на його запитання також погодилася показати де проживає ОСОБА_24 . Після цього хтось із міліціонерів наказав ОСОБА_24 сідати в багажне відділення автомобіля. Останній самостійно, без сторонньої допомоги заліз в багажник автомобіля. Автомобіль з міліціонерами поїхав в напрямку будинку де живе ОСОБА_24 , який вона показала, а вона з ОСОБА_58 пішли пішки. Зустрівши працівників у зазначеному місці, показала де проживає ОСОБА_24 та погукала дружину останнього, якій повідомила, що її чоловіка привезли міліціонери. Потім в подвір`я зайшли працівники міліції з ОСОБА_24 (т.1 а.с.239-242). Після оголошення її показів зазначила, що бачила, як чоловік ОСОБА_23 пеньками виганяв ОСОБА_24 зі свого двору, а також штовхав останнього, його верхній одяг був обваляний у снігу. Зазначила, що ОСОБА_24 самостійно залазив і вилазив з багажнику, його туди ніхто не заштовхував. Також пояснила, що в її присутності ніхто ОСОБА_59 з працівників міліції не бив і вона не бачила щоб вдягали йому наручники. Пояснила, що ОСОБА_24 жив на горищі свого будинку, оскільки він скрізь крав, лазив по хатах, а також їй відомо, що дружина постійно його била.
Із оголошених в судовому засіданні показань свідка ОСОБА_60 , у зв`язку зі смертю допитати останню безпосередньо судом не надалося можливим, вбачається, що 17.12.2010 коли разом із ОСОБА_61 йшли до останньої додому, за 50м від будинку ОСОБА_62 побачила автомобіль білого кольору біля якого стояло декілька чоловіків. На землі сидів чоловік. Чоловіки, що стояли біля авто запитали чи знають вони цього чоловіка. ОСОБА_63 сказала, що знає цього чоловіка і де він проживає. Під час їх розмови з чоловіками, яка тривала 15-20 хвилин, чоловік, який сидів на землі, самостійно піднявся та хотів залізти в машину декілька разів, шарпав дверцята автомобіля. Чоловіки, які представилися працівниками міліції відпихали чоловіка від автомобіля і один раз той від поштовху упав на землю, після чого самостійно піднявся із землі. Через 15-20 хвилин до автомобіля підійшов працівник у форменому одязі, який став розмовляти з ОСОБА_64 . Після цього чоловік заліз у багажне відділення автомобіля, інші чоловіки також сіли в автомобіль і поїхали до будинку ОСОБА_24 . До своїх пояснень власноручно написала, що в її присутності працівники міліції особу, яка сиділа на землі біля автомобіля не били.(т.1 а.с.243-245).
Із оголошених в судовому засіданні показань свідка ОСОБА_65 слідує, що 17.12.2010 він чергував у Житомирському РВ як помічник відповідального по РВ. Слідчо-оперативна група у складі: ОСОБА_21 слідчий, Силін оперуповноважений, Хом`як експерт та Рогозовський водій автомобіля чергової частини ВАЗ 2104 за викликом, який надійшов до чергової частини РВ по телефону "02", виїхали у с.Піски у зв`язку з повідомленням ОСОБА_66 про те, що в її будинок по АДРЕСА_2 проникла невідома особа, яку затримано(т.1 а.с.165-166).
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_67 пояснила, що працювала прибиральницею в прокуратурі і в першій половині дня її було запрошено слідчим бути свідком слідчої дії. Пам`ятає, що у дворі стояв автомобіль УАЗ зеленого кольору та за сидінням в багажному відділенні лежав манекен. Пам`ятає, що щось відтворювали, але що саме не пам`ятає. Наскільки пам`ятає тоді був присутнім Силін, були ще якісь люди, а після слідчої дії піднялися до актового залу і щось підписувала. Ствердила, що автомобіль був зелений УАЗ.
Після надання для огляду протоколу відтворення обстановки та обставин події від 10.03.2011 з фототаблицями (т.2 а.с.114-120) зазначила, що в даному протоколі стоїть її підпис, але фото не відповідають тому, що вона бачила, оскільки в автомобілі знаходився не живий чоловік, а манекен і фото, які їй були надані для огляду в суді вона вперше бачить. Пригадала, що при вказаній події в автомобілі сидів чоловік, який тримав в руці папір і вказував на конкретні місця.
Постановою від 18.12.2010 по факту заподіяння умисного тяжкого тілесного ушкодження ОСОБА_15 , що спричинили його смерть, прокурором Богунського району м. Житомира порушено кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст.121 КК України (т. 1 а.с.1).
Згідно наказу начальника УМВС України в Житомирській області №188 о/с від 16 квітня 2008 ОСОБА_10 призначено оперуповноваженим сектору карного розшуку Житомирського РВ (т.2 а.с.40).
Як вбачається з постанови про закриття та порушення кримінальної справи, 21 грудня 2010 кримінальна справа за фактом заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_15 слідчим прокуратури Богунського району м. Житомира закрита та порушена по факту перевищення влади співробітниками міліції Житомирського РВ за ч. 3 ст. 365 КК України (т.1 а.с.134).
29 грудня 2010 щодо ОСОБА_10 порушено кримінальну справу за фактом перевищення влади за ч.3 ст. 365КК України та за ч.1 ст.115КК України за фактом умисного вбивства ОСОБА_15 , що слідує із постанови про порушення кримінальної справи (т.1 а.с.176), 15 квітня 2011 відповідно до постанови слідчого кримінальна справа щодо ОСОБА_10 закрита за відсутністю в його діях складу цих злочинів та порушена за ч.2 ст.365 КК України (т.2 а.с.170).
Крім цього, 15 квітня 2011 повторно порушено кримінальну справу за ч.2 ст.121КК України по факту заподіяння ОСОБА_15 тяжкого тілесного ушкодження, яка виділена у окреме провадження, про що свідчить постанова про порушення кримінальної справи (т.2 а.с.169).
Даними з ксерокопії книги нарядів Житомирського РВ УМВС України в Житомирській області підтверджується те, що відповідно до розстановки нарядів 17 грудня 2010 до складу добової слідчо-оперативної групи входили: як слідчий ОСОБА_21 , як оперуповноважений карного розшуку - Силін, як експерт ОСОБА_26 , а до добового наряду входили: відповідальним по РВ Нишпал, помічником відповідального ОСОБА_68 , оперативним черговим ОСОБА_30 , помічником чергового Чорноштан та міліціонером-водієм Рогозовський (т.2 а.с.69-72).
З оглянутого в судовому засіданні ксерокопії журналу прийому та видачі спеціальних засобів в Житомирському РВ вбачається, що ОСОБА_34 отримав наручники 08 грудня 2010, які у той же день здав до кімнати зберігання спецзасобів. 17 грудня 2010 спецзасобів у виді наручників та палиці гумової не отримував. Крім цього, палиці гумової не отримували і інші члени слідчо-оперативної групи, що підтвердили як ОСОБА_69 так і інші члени слідчо-оперативної групи та відомості вказаного журналу (т.2 а.с.73-74).
З журналу реєстрації заяв та повідомлень про злочини Житомирського РВ встановлено, що черговим по РВ 17 грудня 2010 о 16 годині 22 хвилини зареєстровано повідомлення по телефону від ОСОБА_66 , що проживає у АДРЕСА_2 про те, що в будинок заявниці за цією ж адресою проникла стороння особа, яку затримали (т.1 а.с.56).
З протоколу виїмки та огляду від 19.12.2010 вбачається, що у черговій частині Житомирського РВ вилучено оптичний диск CD-R з записом вхідного дзвінка на телефон чергової частини розмови від 17 грудня 2010 року, яка відбулася між черговим ОСОБА_20 та ОСОБА_14 щодо виклику останньою у с.Піски працівників міліції. З телефонної розмови з реєстратора мовної інформації "102" із записом вхідного дзвінка ОСОБА_14 від 17 грудня 2010 вбачається, що 17 грудня 2010 о 16 год. 22 хв. ОСОБА_14 зателефонувала до чергової частини Житомирського РВ та повідомила, що разом з чоловіками затримала чоловіка ( ОСОБА_15 ) у дворі свого будинку по АДРЕСА_2 , у зв`язку з чим викликала працівників міліції. Під час розмови говорила чоловіку на ім`я ОСОБА_55 , щоб він не чіпав ОСОБА_24 та говорила ОСОБА_24 , що ніхто його відв`язувати не буде (т.1 а.с.86). Безпосередньо прослухати зазначений диск не надалося можливим, оскільки під час огляду зазначеного речового доказу виявилося його пошкодження, шляхом зламу.
З протоколу огляду місця події від 24.12.2010 року вбачається, що під час огляду автомобіля ВАЗ 2104, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на якому 17 грудня 2010 здійснювався виїзд у с. Піски за викликом ОСОБА_14 , у ньому не виявлено спеціального засобу гумової палиці, а автомобіль має багажне відділення, яке відокремлено від салону спинкою заднього сидіння автомобіля (т.1 а.с.159-164).
З довідки-характеристики виконкому Пісківської сільської ради від 18.12.2010 на ОСОБА_15 вбачається, що останній ніде не працює, схильний до антигромадського способу життя та вживання спиртних напоїв, неодноразово помічений при вчиненні дрібних крадіжок, під час затримання громадянами симулює психічні розлади (т.1 а.с.23).
Згідно даних протоколу огляду від 28.12.2010р. під час огляду предметів, вилучених при огляді місця події 18.12.2010 в морзі СМЕ слідує, що ОСОБА_32 був одягнутий крім інших речей у куртку з підкладкою, шарф, светр, сорочку та футболку (т.1 а.с.167-168).
Відповідно даних висновку експерта №4806 від 31.12.2010 судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_15 встановлено, що тілесні ушкодження, виявлені у ОСОБА_15 у тому числі і в області грудної клітини та області правого плеча утворилися за 6-7 годин до смерті, яка настала близько 21 години 17 грудня 2010 (т.1 а.с.110-112).
Згідно даних висновку експерта №16 від 16.03.2011 комісійної судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_15 встановлено, що тілесні ушкодження, виявлені у ОСОБА_15 , а саме синець в ділянці правого плеча утворився в термін більше 3-4 діб до настання смерті. Тілесних ушкоджень на верхній кінцівках в ділянці кистей не виявлено. Виявлені тілесні ушкодження виникли в межах 6 годин до настання смерті (т.2 а.с.96-103).
Суд, проаналізувавши та оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність доказів з точку зору достатності та взаємозв`язку, перевіривши та оцінивши усі доводи учасників судового розгляду, дійшов до наступного висновку.
Відповідно до вимог ст. 323 КПК України вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим. Суд обґрунтовує вирок лише на тих доказах, які були розглянуті в судовому засіданні. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
При цьому, згідно ст. 67 КПК України ніякі докази для суду не мають наперед встановленої сили.
Усі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного.
Суд критично оцінює покази свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_70 та ОСОБА_12 щодо нанесення ОСОБА_10 в с. Піски Прокопюку удару, оскільки такі не узгоджуються з показаннями інших свідків. Так свідки ОСОБА_71 , ОСОБА_13 , ОСОБА_72 , ОСОБА_73 як на досудовому слідстві так і в судовому засіданні пояснювали, що не бачили, щоб ОСОБА_74 наносив удар кулаком в область грудей ОСОБА_24 .
Під час судового розгляду свідок ОСОБА_75 , після оголошення показів свідка та слідчої дії відтворення обстановки та обставин події, зазначила, що вона дійсно давала покази про те, що хтось з працівників міліції наносив удар ОСОБА_24 , але хто саме це здійснив вона вказати не може та стверджувати про те, що це був ОСОБА_34 вона теж не може, вона дійсно запам`ятала обличчя ОСОБА_35 , оскільки останній був у її будинку, опитував її, а тому вона і вказала на нього, як на людину обличчя якої вона запам`ятала.
Під час судового розгляду свідок ОСОБА_17 ствердив, що не може сказати, чи ОСОБА_34 є тією особою, яка вдарила ОСОБА_24 , зазначив, що приймав участь в слідчій дії впізнання, а саме перед ним ставили осіб чоловічої статі, але не пам`ятає чи серед них був ОСОБА_34 . Також підтвердив, що очікуючи працівників міліції зв`язував руки ОСОБА_24 та бив по руках і ногах, оскільки останній намагався втекти.
Про те, що ОСОБА_24 , до приїзду міліції наносилися удари, останній був зв`язаний свідчить і досліджений в судовому засіданні протокол виїмки та огляду від 19.12.2010, з якого вбачається, що жінка говорить « ОСОБА_55 не чіпай», «Ніхто Вас відв`язувати не буде». Крім того, свідок ОСОБА_51 в своїх показах зазначала, що бачила, як чоловік ОСОБА_40 пеньками ніг та руками виштовхував ОСОБА_24 з подвір`я.
Під час судового розгляду, після оголошення показів даних під час досудового розслідування свідок ОСОБА_76 зазначив, що він не бачив чи наносив ОСОБА_77 удар, бачив, що останній падав, але від чого йому невідомо, це була його здогадка. При цьому, свідок зазначав, що ОСОБА_24 стояв на горбі і неодноразово падав, його постійно піднімали.
Таким чином, крім зазначеного, з показань цих свідків, з урахуванням відсутності інших належних та допустимих доказів, неможливо встановити дійсні обставини подій, що відбулися.
Суд також відкидає і показання свідка ОСОБА_37 , дані ним під час проведення за його участі очної ставки з ОСОБА_14 , дані у протоколі про пред`явлення фотознімків для впізнання про впізнання ОСОБА_10 при пред`явленні йому фотознімків.
Крім цього, суд виключає протокол пред`явлення ОСОБА_78 фотознімків для впізнання від 15.03.2011 (т.2 а.с.133), як неналежний та недопустимий доказ ще і з тих підстав, що ця слідча дія проведена з порушенням вимог ст.ст.174-176 КПК України. Так протокол не містить фотознімків, а містить фотокопії знімків, які пред`являлися свідкові, що не передбачено законом та які не відображають рис обличчя осіб, які пред`являлися для впізнання. До пред`явлення осіб для впізнання свідок ОСОБА_22 зазначав, що не може впізнати особу, яка завдала ударів, стверджував, що ОСОБА_34 пішов з ним у будинок і ударів ОСОБА_24 не наносив, не бачив, чи падав від удару ОСОБА_15 та ким саме та якою рукою було завдано удару, однак слідчий всупереч необхідності допиту особи, перед впізнанням, як того вимагає ст. 174 КПК України, щодо рис обличчя особи, яку впізнають та незважаючи на такі показання, пред`явив свідку фотокопії фотознімків і свідок, спростовуючи свої попередні показання, викладені у протоколах його допиту, впізнав ОСОБА_35 по рисах обличчя, які на фотознімку відсутні, без опису цих рис, за якими впізнав ОСОБА_35 вже як особу, яка завдала удару ОСОБА_24 правою рукою в область грудної клітки, від якого потерпілий впав.
Протокол очної ставки між ОСОБА_14 та ОСОБА_79 (т.2 а.с.129-130), крім зазначеного, суд відкидає як доказ вини ОСОБА_10 також і з підстав порушення процесуального порядку його проведення, у зв`язку з чим вважає його неналежним та недопустимим доказом, оскільки в порушення вимог ст.ст.172,173КПК України, під час цієї слідчої дії цим особам не роз`яснено їх процесуального статусу та вони були позбавлені права задавати один одному запитання.
З цих же підстав суд відкидає і протокол очної ставки, проведеної між ОСОБА_10 та ОСОБА_12 (т.2 а.с.157). До того ж ОСОБА_10 в порушення вимог КПК та права останнього на захист, попереджений про кримінальну відповідальність за відмову від дачі показань та за дачу завідомо неправдивих показань за ст.ст.384,385КК України, вже будучи станом на час проведення цієї слідчої дії 05.04.2011 у справі у статусі обвинуваченого.
Крім цього, суд відкидає такий доказ сторони обвинувачення, як дані у протоколі відтворення обстановки та обставин події за участі свідка ОСОБА_37 від 12.03.2011 (т. 2 а.с.123-125), дані у протоколі відтворення обстановки та обставин події за участі свідка ОСОБА_14 (т.2 а.с.126-128), дані у протоколі відтворення обстановки та обставин події за участі свідка ОСОБА_12 (т.2 а.с.114-120) які отримані з порушенням процесуального порядку їх отримання, оскільки як вбачається з цих протоколів, ця слідча дія за участі свідків проведена з грубим порушенням вимог ст.ст.85,167,170,194,195КПК України у зв`язку з тим, що цих свідків взагалі не попереджено про кримінальну відповідальність за відмову дати показання і за дачу завідомо неправдивих показань, а тому визнає їх неналежними та недопустимими доказами.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_67 , яка була понятою під час проведення відтворення обстановки події за участі свідка ОСОБА_12 пояснила про обставини її проведення, а саме, що під час проведення вказаної слідчої дії слідчий прокуратури ОСОБА_80 відвів її на задній двір за прокуратурою м. Житомира, де стояв автомобіль УАЗ, в багажному відділенні якого лежав манекен, а чоловік який був в салоні щось показував, тримаючи в руках папір. Ствердила, що автомобіль був марки УАЗ зеленого кольору і живої людини, яка лежала в автомобілі не було, був манекен. Після пред`явлення фото, які долучено до даного протоколу зазначила, що бачить їх вперше і в її присутності таких подій не було. Зазначені фотознімки містять фото автомобіля марки ВАЗ і участь статиста, а не манекена, як стверджувала свідок ОСОБА_81 .
Допитати ОСОБА_82 , який згідно даних протоколу відтворення обстановки та обставин події від 10.03.2011 був понятим під час проведення відтворення обстановки події за участі свідка ОСОБА_12 не представилось можливим ще й під час попередніх судових розглядів, оскільки судове доручення про встановлення місцезнаходження ОСОБА_82 не було виконано та сторона обвинувачення відмовилась від його виклику та допиту в судовому засіданні, у зв`язку з чим під час даного судового розгляду таке клопотання стороною обвинувачення повторно не заявлялося.
Суд вважає, що з суперечливих показань свідків ОСОБА_22 ( ОСОБА_14 ), ОСОБА_17 та ОСОБА_12 неможливо встановити істину у справі і спростувати доводи ОСОБА_10 та показання свідків ОСОБА_83 , ОСОБА_84 , ОСОБА_85 , ОСОБА_86 .
Судом встановлено, що всі слідчі дії за участі свідків ОСОБА_22 ( ОСОБА_14 ), ОСОБА_17 та ОСОБА_12 були проведенні при розслідуванні справи за ч. 2 ст.121 КК України по факту заподіяння умисного тяжкого тілесного ушкодження ОСОБА_15 , що спричинило його смерть, а у подальшому і за ч.1 ст.115 КК України, однак жоден протокол допиту цих свідків в порушення вимог ст.ст.167-170КПК України, не містить даних про повідомлення свідка про те, у якій справі свідок викликаний, а лише зазначено номер справи.
Свідки ОСОБА_23 та ОСОБА_22 , будучи очевидцями та учасниками подій, після яких ОСОБА_15 помер внаслідок отриманих ним тілесних ушкоджень, достовірно знаючи, що приймали участь у заподіянні ОСОБА_15 тілесних ушкоджень з різним ступенем участі у цих діях, перебували під погрозою притягнення до кримінальної відповідальності та можливого викриття у вчиненні тяжкого, а у подальшому особливо тяжкого злочину, однак не були допитані з приводу зазначених обставин. За таких обставин суд розцінює їх показання як намагання зменшити свою роль у цих подіях, приховати дійсні обставини подій та намагання захистити свої права навіть шляхом дачі неправдивих показань та перекладення вини за завдані ОСОБА_15 тілесні ушкодження на інших осіб. Ця загроза щодо вказаних свідків на час розгляду справи не зникла, оскільки 15 квітня 2011 року під час розслідування справи вже за обвинуваченням ОСОБА_10 повторно було порушено кримінальну справу за ч.2 ст.121 КК України по факту заподіяння ОСОБА_15 тяжкого тілесного ушкодження, яка виділена у окреме провадження (т.2 а.с169), у якій не встановлено осіб, які завдали ці тілесні ушкодження та розслідування по якій не закінчено.
Дослідивши та оцінивши всі зібрані по справі докази в їх сукупності, виходячи з того, що відповідно до ст.275 КПК України розгляд справи проводиться тільки в межах пред`явленого підсудному обвинувачення, а також того, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, суд приходить до наступного.
Згідно диспозиції ч.2 ст.365 КК України перевищенням влади або службових повноважень, є умисне вчинення службовою особою дій, які явно виходять за межі наданих їй прав чи повноважень, якщо вони супроводжувалися насильством або погрозою застосування насильства, застосуванням зброї чи спеціальних засобів або болісними і такими, що ображають особисту гідність потерпілого, діями, за відсутності ознак катування.
Відповідно до роз`яснень п.п.4-9 постанови Пленуму Верховного Суду України №15 від 26 грудня 2003 року «Про судову практику у справах про перевищення влади або службових повноважень», при вирішенні питання про те, чи є вихід за межі наданих прав або повноважень явним, суди мають враховувати, наскільки він був очевидним для службової особи і чи усвідомлювала вона протиправність своєї поведінки.
Під перевищенням влади або службових повноважень треба розуміти: б) вчинення дій, виконання яких дозволяється тільки в особливих випадках, або з особливого дозволу, або з додержанням особливого порядку, - за відсутності цих умов; г) вчинення дій, які ніхто не має права виконувати або дозволяти.
Обов`язковою ознакою об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ст.365 КК України, є заподіяння істотної шкоди охоронюваним законом правам та інтересам окремих громадян, або державним чи громадським інтересам, або інтересам юридичних осіб. Якщо шкода полягає у заподіянні суспільно небезпечних наслідків нематеріального характеру, питання про її істотність вирішується з урахуванням конкретних обставин справи. Зокрема, істотною шкодою можуть визнаватися порушення охоронюваних Конституцією України чи іншими законами прав та свобод людини і громадянина (право на свободу й особисту недоторканність та недоторканність житла, виборчі, трудові, житлові права тощо), підрив авторитету та престижу органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, порушення громадської безпеки та громадського порядку.
Відповідальність за кваліфіковані види перевищення влади або службових повноважень настає лише за наявності всіх ознак злочину, передбачених ч.1 ст.365КК України, і хоча б однієї кваліфікуючої ознаки, передбаченої ч.2 або ч.3 зазначеної статті. При цьому необхідно мати на увазі, що перевищення влади, супроводжуване насильством, або болісними й такими, що ображають особисту гідність потерпілого, діями (ч.2 ст.365КК України), як правило, вже за змістом цих дій свідчить про заподіяння істотної шкоди охоронюваним законом правам та інтересам громадян.
Болісними й такими, що ображають особисту гідність потерпілого (ч.2 ст.365КК України), необхідно вважати дії, які завдають йому особливого фізичного болю чи моральних страждань. Вони можуть полягати у протиправному застосуванні спеціальних засобів (наручники, гумові кийки, тощо), а також у приниженні честі, гідності, заподіянні душевних переживань, глумлінні тощо.
Судом встановлено, що ОСОБА_69 будучи службовою особою, приймав участь як оперуповноважений у виїзді в складі слідчо-оперативної групи Житомирського РВ УМВС України в Житомирській області у с.Піски Житомирського району Житомирської області 17 грудня 2010 за телефонним повідомленням ОСОБА_14 про затримання у будинку по АДРЕСА_2 ОСОБА_15 , який намагався викрасти її речі, тобто був затриманий на місці злочину.
Відповідно до ч.1 ст.5 та ч.2 ст.10 Закону України від 20.12.1990року «Про міліцію» працівник міліції на території України незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу в разі звернення до нього громадян або службових осіб із заявою чи повідомленням про події, які загрожують особистій чи громадській безпеці, або у разі безпосереднього виявлення таких зобов`язаний вжити заходів до попередження і припинення правопорушень, рятування людей, подання допомоги особам, які її потребують, встановлення і затримання осіб, які вчинили правопорушення. Відповідно до ч.1 п.п.1,5 ст.11 цього Закону міліції для виконання покладених на неї обов`язків надається право: вимагати від громадян і службових осіб, які порушують громадський порядок, припинення правопорушень та дій, що перешкоджають здійсненню повноважень міліції, виносити на місці усне попередження особам, які допустили малозначні адміністративні порушення, а в разі невиконання зазначених вимог застосовувати передбачені цим Законом заходи примусу; затримувати і тримати у спеціально відведених для цього приміщеннях осіб, підозрюваних у вчиненні злочину та осіб, які вчинили адміністративні правопорушення, для складення протоколу або розгляду справи по суті, якщо ці питання не можуть бути вирішені на місці, - на строк до трьох годин.
Виходячи із змісту ст.ст.12-14 Закону України «Про міліцію», наказу МВС України №404 від 28.07.94 «Про затвердження Статуту патрульно-постової служби міліції України» та встановлених обставин справи, у обстановці, що склалася, а саме, що ОСОБА_10 , знаючи про повідомлення про злочин та затримання заявниками особи, яка підозрюється у його вчиненні, діючи у темну пору доби, враховуючи поведінку останнього, тримання рук у кишенях, не реагування на вимогу вийняти руки, право працівника міліції на поверхневий огляд особи, яка затримана на місці вчинення злочину, не маючи інформації про вік особи та неможливість встановити вік за зовнішніми ознаками, маючи право на застосування спеціального засобу наручників, за відсутності обставин, які забороняють використання такого спеціального засобу, виконуючи ці дії за наявності особливого порядку застосування спеціального засобу, передбаченого вказаним Законом, враховуючи також незначний проміжок часу, протягом якого було застосовано наручники, які у подальшому були зняті та у зв`язку з встановленням відсутності потреби у їх застосуванні не використовувалися, суд приходить до висновку, що дії ОСОБА_10 не виходять явно за межі наданих йому як працівнику міліції прав та повноважень, визначених законом, оскільки не були очевидними для нього, що також перешкодило і усвідомити протиправність своєї поведінки. У зв`язку з цим обвинувачення у цій частині не знайшло свого підтвердження, оскільки під час судового розгляду стороною обвинувачення не доведено та судом не встановлено що дії ОСОБА_10 при застосуванні спеціального засобу наручників явно виходили за межі наданих йому прав та повноважень, а тому у діях ОСОБА_10 у частині застосування до ОСОБА_15 спеціального засобу наручників суд не вбачає перевищення службових повноважень, не розцінює дії підсудного у цій частині як надмірні, а вважає, що вони були необхідними і достатніми в даній обстановці. Також відсутні докази і заподіяння при застосуванні спецзасобу наручників болісних чи таких, що ображають особисту гідність потерпілого, дій.
Також судом враховується й та обставина, що на час вчинення інкримінованого ОСОБА_87 обвинувачення диспозиція ч.2 ст. 365 КК України не мала таку кваліфікуючу ознаку складу цього злочину як «застосування спеціального засобу», введена в дію 01.07.2011 та спеціальний суб`єкт «працівник правоохоронного органу», введено в дію 16.03.2014, а тому станом на 17.12.2010 інкримінування ОСОБА_87 кримінального діяння у вигляді неправомірного застосування спеціальних засобів, а саме застосування до ОСОБА_31 «Бр-наручників» та гумової палиці, як працівником правоохоронного органу не відповідає диспозиції ч.2 ст. 365 КК України, яка діяла на той час, а тому не є кримінально караним діянням і не може бути предметом обвинувачення.
Щодо обвинувачення ОСОБА_10 в частині того, що він 17 грудня 2010, близько 19 години 40 хвилин, вийшовши з адміністративного приміщення Житомирської обласної психіатричної лікарні №1, в порушення ст.ст. 2,3,5 Закону України "Про міліцію", будучи працівником правоохоронного органу, службовою особою - представником влади, перевищуючи владу, помістив ОСОБА_15 до багажного відділення службового автомобіля ВАЗ 2104 реєстраційний номер НОМЕР_1 , в якому була відсутня перегородка, що відділяє багажне відділення від салону автомобіля, то суд приходить до висновку, що обвинувачення у цій частині не знайшло свого підтвердження виходячи з наступного.
Як встановлено судом з показань свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_16 , ОСОБА_33 , ОСОБА_60 та підсудного ОСОБА_10 , ОСОБА_15 поміщався у багажне відділення службового автомобіля ВАЗ 2104 неодноразово, виходячи з розпорядження ОСОБА_11 як старшого СОГ про доставлення ОСОБА_15 у тому числі вперше з місця приїзду СОГ у с. Піски, неподалік будинку №7 по вул. Постишева до будинку по вул. Постишева, 37, від будинку №37 до Житомирської обласної психіатричної лікарні №1 у с. Зарічани, а звідти при слідуванні слідчо-оперативної групи на службовому автомобілі до Житомирського РВ у м. Житомирі.
Обвинувачення у цій частині ґрунтувалося на показаннях свідка ОСОБА_13 , даних на досудовому слідстві про те, що саме ОСОБА_34 посадив ОСОБА_24 в багажник автомобіля біля Житомирської обласної психіатричної лікарні №1 у с. Зарічани. Однак, у судовому засіданні зазначений свідок показав, що насправді не знає, хто поміщав ОСОБА_15 біля лікарні у багажник автомобіля, ОСОБА_24 сам сідав в багажне відділення автомобіля, а складений на досудовому слідстві протокол повністю не читав. Підтримав свої показання дані у судовому засіданні та показав, що саме вони відповідають дійсності. Зазначив, що після повернення від будинку заявниці ОСОБА_35 з ОСОБА_21 , за розпорядженням слідчого ОСОБА_21 вони поїхали до будинку ОСОБА_24 , забравши ОСОБА_24 з собою, бо так сказав слідчий. Коли всі сідали в автомобіль, то він сказав, що у салоні немає місця. Тоді експерт ОСОБА_26 забрав з багажника свій чемодан та поставив на перед в салон авто. ОСОБА_24 сам сів у багажне відділення, хто його відчиняв не знає, хто давав вказівку ОСОБА_24 сідати в багажник не знає. Суд приймає ці показання свідка ОСОБА_13 як правдиві, оскільки вони узгоджуються з іншими дослідженими судом доказами, а саме з показаннями свідків ОСОБА_21 , ОСОБА_27 , ОСОБА_29 про те, що старшим СОГ на місці події був слідчий ОСОБА_11 , який давав членам групи обов`язкові для виконання вказівки про маршрут слідування групи, вчинення процесуальних дій на місці події та доставлення ОСОБА_15 з одного у інше місце, а в кінцевому випадку до Житомирського РВ. ОСОБА_10 весь час сидів в автомобілі біля лівих задніх дверцят, які не відчинялася, а тому ОСОБА_26 та ОСОБА_27 сідали на заднє сидіння автомобіля лише після того, як туди сів ОСОБА_34 . Щодо місця первісного перебування валізи експерта, то як вказують свідки члени СОГ, валіза до того, як у багажне відділення посадили ОСОБА_31 , перебувала у багажнику і її саме ОСОБА_26 переставив на переднє сидіння під ноги слідчому, що підтвердив і свідок ОСОБА_26 . Показання ОСОБА_13 , дані на досудовому слідстві про те, що саме ОСОБА_34 помістив ОСОБА_24 у багажне відділення, які спростовані цим свідком у суді, суд відкидає як такі, що не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні та спростовані під час судового розгляду. Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснював, що не бачив, хто садив ОСОБА_24 в багажне відділення біля психіатричної лікарні. Свідки ОСОБА_27 та ОСОБА_26 не могли пояснити хто поміщав ОСОБА_24 в багажне відділення як біля будинку в с.Піски так і біля психіатричної лікарні.
Крім цього, в обвинуваченні у цій частині не зазначено, у чому ж саме виразилося перевищення влади при поміщенні ОСОБА_15 у багажне відділення службового автомобіля, який за відсутності будь-яких інших автомобілів для виїзду СОГ у Житомирському РВ на місце події та відсутності місць у салоні автомобіля та вимоги якого Закону або нормативного акту таким чином порушила особа, яка помістила туди затриманого, оскільки ст.ст.2,3,5 Закону України «Про міліцію», на які в обґрунтування перевищення влади посилається обвинувачення, містять загальні норми щодо основних завдань міліції, принципів її діяльності та прав громадян, серед яких відсутнє нормативно-правове регулювання відносин, порушення яких інкримінується ОСОБА_10 . Посилання сторони обвинувачення про те, що ОСОБА_88 порушено Інструкцію з організації конвоювання затриманих і взятих під варту осіб органами внутрішніх справи України, не знайшло свого підтвердження, оскільки під час судового розгляду не здобуто доказів про те, що ОСОБА_24 було затримано, за наполяганням його бувшої дружини, погодженням слідчого з черговим по райвідділу, було прийнято рішення про його доставлення до лікарні, а в послідуючому, після відмови в його госпіталізації, знову ж слідчим за погодженням з черговим доставлено до райвідділу міліції. Свідок ОСОБА_71 , в судовому засіданні пояснив, що затримання ОСОБА_24 не було, питання доставлення останнього до психіатричної лікарні, а в послідуючому до райвідділу приймалося ним за погодженням з черговим райвідділу. Отже доказів про затримання ОСОБА_24 під час судового розгляду не здобуто.
Таким чином, виходячи також і з того, того, що після двох поміщень ОСОБА_15 у багажне відділення службового автомобіля невстановленим працівником міліції, висновок про те, що у третьому випадку таке ж поміщення ОСОБА_15 у багажне відділення автомобіля є перевищенням влади, ґрунтується на припущенні, яке не може бути покладене у основу обвинувачення ОСОБА_10 , а також того, що ні на досудовому слідстві, ні під час судового розгляду не здобуто доказів того, що саме ОСОБА_10 був ініціатором поміщення у багажне відділення ОСОБА_15 та що саме він помістив останнього у це відділення для доставлення до лікарні та Житомирського РВ, суд приходить до висновку, що обвинувачення у цій частині є таким, що не знайшло свого підтвердження у судовому засіданні і не доведене належними та допустимими доказами.
Обвинувачення ОСОБА_10 у тому, що він будучи оперуповноваженим Житомирського РВ УМВС в Житомирській області, близько 20 години 17.12.2010 поблизу приміщення Центральної дитячої міської лікарні, що знаходиться за адресою: м. Житомир, вул.1-го Травня,23, при доставці ОСОБА_15 до Житомирського РВ УМВС України в Житомирській області, знаходячись на задньому пасажирському сидінні біля задніх лівих дверцят службового автомобіля ВАЗ 2104 реєстраційний номер НОМЕР_1 , маючи вільний доступ до багажного відділення службового автомобіля із салону автомобіля, в порушення ст.ст. 2, 3, 5, 13, 14 Закону України "Про міліцію", будучи працівником правоохоронного органу, службовою особою представником влади, перевищуючи владу, застосовуючи насильство, умисно наніс ОСОБА_15 , який знаходився в багажному відділенні службового автомобіля, удар спецзасобом гумовою палицею в область правого плеча, спричинивши йому біль, не знайшло свого підтвердження і є недоведеним як у зв`язку з вищевикладеним.
Суд критично ставиться до показань свідка ОСОБА_12 даних на досудовому слідстві про те, що він був в автомобілі лише з ОСОБА_45 та ОСОБА_24 та у цей час, сидячи у службовому автомобілі ВАЗ 2104 поруч з Силіним на задньому сидінні бачив, як поблизу приміщення Центральної дитячої міської лікарні, ОСОБА_10 , знаходячись на задньому пасажирському сидінні біля задніх лівих дверцят автомобіля, взяв на задньому сидінні спецзасіб гумову палицю, якою з салону автомобіля вдарив ОСОБА_15 , який знаходився в багажному відділенні в область правого плеча, та відкидає їх, оскільки вони не підтверджені іншими дослідженими судом доказами та спростовуються показаннями свідків ОСОБА_21 , ОСОБА_28 про те, що ОСОБА_34 перебував на вулиці та зупиняв автомобілі разом з ними, і саме він, будучи разом з ОСОБА_21 на вулиці, зупинив автомобіль «Газель» під керуванням ОСОБА_89 . Свідок ОСОБА_90 підтвердив, що його зупинили двоє працівників міліції, як встановлено судом ОСОБА_34 та ОСОБА_21 , а також підтвердив, що мав розмову з працівником міліції, який дізнавшись про його місце проживання повідомив, що є оперуповноваженим цього населеного пункту. Крім цього, такі показання спростовані і самим свідком ОСОБА_26 , який у судовому засіданні повідомив, що він сумнівається в тому, що ОСОБА_34 завдав удару Прокопюку палицею, оскільки останній сидів поперек багажного відділення, що чув тільки глухий звук, відчув щось, а потім зазначив, що ОСОБА_34 не наносив удар, оскільки в умовах салону автомобіля це було неможливо. Зазначив, що під час проведення слідчої дії відтворення обстановки та обставин події, вони лише розглядали варіанти куди б і як ОСОБА_34 міг нанести удар. Крім цього, свідок ОСОБА_26 на протязі як досудового так і судового розгляду давав суперечливі, взаємовиключні показання, як щодо того, що до ОСОБА_24 не застосовувалося ніким насильство, так і про реакцію ОСОБА_24 на удар палицею. Факт наявності у автомобілі гумової палиці під час виїзду не підтверджено жодним доказом, а навпаки спростовується як журналом видачі спеціальних засобів, так і показаннями свідків членів СОГ та інших осіб очевидців подій, які не бачили у працівників міліції такого спеціального засобу.
Судом не встановлено та стороною обвинувачення не надано доказів того, що за час від виїзду слідчо-оперативної групи Житомирського РВ 17.12.2010 в с. Піски до 24.12.2010 коли проводився огляд місця події (службового автомобіля ВАЗ 2104 реєстраційний номер НОМЕР_1 ) до огляду вказаного автомобіля мали доступ працівники міліції.
Обвинувачення у частині завдання удару ОСОБА_15 як у с.Піски, так і у автомобілі, як і завдання при цьому болю, спростовується також і даними висновку комісійної судово-медичної експертизи №16 від 16.03.2011 про відсутність у ОСОБА_15 тілесних ушкоджень на верхній кінцівках, які були завдані у період часу, зазначений в обвинуваченні, а синець в ділянці правого плеча утворився більше 3-4 діб до настання смерті.
Крім цього, обвинувачення за такою кваліфікуючою ознакою, як вчинення ОСОБА_10 дій, що супроводжувалися болісними і такими, що ображають особисту гідність ОСОБА_15 спростовується висновками судово-медичних експертиз, та відсутністю доказів того, у чому виразилася така образа гідності та що вона дійсно мала місце.
Свідки ОСОБА_71 , ОСОБА_13 , ОСОБА_91 , ОСОБА_73 підтвердили, що в с.Піски вони не бачили, щоб Прокопюку хтось взагалі наносив удар в грудну клітину.
Органом досудового розслідування ОСОБА_87 інкримінується одночасне перевищення ним і влади і службових обов`язків, при цьому в обвинувальному висновку не конкретизовано, які саме функції представника влади чи організаційно-розпорядчі виконував ОСОБА_74 , виїжджаючи в складі оперативної групи на місце події. Так, службова особа може бути визнана суб`єктом злочину, передбаченого ст.365 КК України, не у зв`язку з тим, що вона обіймає певну посаду і наділяється у зв`язку з цим певними функціями та повноваженнями, а у зв`язку з тим, що нею вчиняються певні конкретні дії, можливість вчинення яких обумовлюється займаною посадою, і ці дії явно виходять за межі наданих ї прав чи повноважень. При цьому, при вчиненні конкретних дій, особа використовує або надану їй владу, або надані їй організаційно-розпорядчі обов`язки, тобто конкретні дії не можуть бути вчиненими і з перевищенням влади і з перевищенням організаційно-розпорядчих обов`язків одночасно. Також органом досудового розслідування не встановлено та не доведено мотиву діянь ОСОБА_92 , як складової ознаки суб`єктивної сторони службового злочину та не доведено наявності причинового зв`язку між його діяннями та настанням наслідків.
Відповідно до положень ст.62 Конституції України в основу вироку можуть бути покладені тільки достовірні докази, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний ухвалити виправдовувальний вирок.
Так, згідно з усталеною практикою Європейського Суду з прав людини, яка є частиною національного законодаства України, критерієм доведеності винуватості особи у вчиненні інкримінованого йому злочину є те, що прокурор має довести вину обвинуваченого поза межами розумного сумніву. Ухвалюючи обвинувальний вирок, суд має бути переконаний поза межами розумного сумніву, що кожен із суттєвих елементів інкримінованого особі злочину є доведеним (справа Дж. Мюррей проти Сполученого Королівства).
Такий принцип закріплений і в Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.
Докази визнані судом неналежними та недопустими, підлягають виключенню з кримінального процесу, саме в такий спосіб забезпечується гарантований Конституцією захист особи від порушення її прав.
Таким чином, з урахуванням викладеного вище, в ході судового розгляду за наслідками всебічного, повного й неупередженого дослідження всіх обставин кримінальної справи, керуючись законом, оцінивши кожний доказ наданий учасниками судового розгляду з точку зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що висунуте ОСОБА_10 обвинувачення у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст. 365 КК України, не знайшло свого підтвердження, оскільки достатніх та допустимих доказів на доведення у вчиненні інкримінованого злочину, стороною обвинувачення не надано, судом не виявлено, в зв`язку з чим суд вважає, в силу презумпції невинуватості, закріпленої у ст. 62 Конституції України, виправдати ОСОБА_10 на підставі ч.4 ст. 327 КПК України, оскільки при судовому розгляді не доведено обвинувачення ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.365КК України.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_18 про стягнення з підсудного на її користь завданої у зв`язку із смертю її чоловіка ОСОБА_15 6000грн матеріального збитку та 15000грн моральної шкоди, а всього на суму 21000грн підлягає залишенню без розгляду у зв`язку з тим, що позов не стосується обвинувачення ОСОБА_10 , а пов`язаний із заподіянням смерті ОСОБА_15 ..
Арешт на майно підсудного ОСОБА_10 , накладене постановою старшого слідчого прокуратури м. Житомира ОСОБА_93 від 24.02.2011, а саме 1/5 ідеальної частки квартири АДРЕСА_4 , (т.2 а.с.60-63) - підлягає звільненню з-під арешту.
Речові докази: оптичний CD-диск з реєстратора мовної інформації "102" із записом вхідного дзвінка ОСОБА_14 від 17 грудня 2010, який зберігається при справі та оптичний CD-R диск із записом вхідного дзвінка від 17 грудня 2010 з реєстратора мовної інформації "103", який зберігається в матеріалах кримінальної справи (т.2 а.с.50), підлягають залишенню при справі.
Судові витрати по справі відсутні.
Запобіжний захід у виді підписки про невиїзд щодо підсудного підлягає скасуванню.
Керуючись ст.ст.323, 324 КПК України, суд, -

з а с у д и в :
ОСОБА_10 визнати невинним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.365КК України та виправдати за цим законом за недоведеністю участі у вчиненні злочину.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_10 у виді підписки про невиїзд - скасувати.
Цивільний позов ОСОБА_18 про стягнення з ОСОБА_10 на її користь 21000 гривень залишити без розгляду.
Скасувати арешт на майно ОСОБА_10 , накладений постановою старшого слідчого прокуратури м.Житомира ОСОБА_93 від 24 лютого 2011 на 1/5 ідеальної частки квартири АДРЕСА_4 , яка зареєстрована за ОСОБА_10 .
Речові докази: оптичний CD-диск з реєстратора мовної інформації "102" із записом вхідного дзвінка ОСОБА_14 від 17 грудня 2010 року та оптичний CD-R диск із записом вхідного дзвінка від 17 грудня 2010 року з реєстратора мовної інформації "103" - залишити при справі.
На вирок може бути подана апеляція до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суд м. Житомира протягом 15 діб з моменту його проголошення.

Суддя ОСОБА_1