УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Снігурівського районного суду Миколаївської області від 12 червня 2019 року, стосовно
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Миколаєва, громадянина України, до засудження проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , засудженого вироком Жовтневого районного суду Миколаївської області від 5 грудня 2018 року за ч.2 ст.185, ч.4 ст.70 КК України на 1 рік 6 місяців позбавлення волі,
- якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_6

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі засуджений просить ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати щодо нього умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Короткий зміст ухвали.
Ухвалою суду в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовлено.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Апелянт зазначає, що ухвала суду першої інстанції є незаконною та несправедливою по відношенню до нього. Вказує, що суд безпідставно відмовив у задоволенні його клопотання про застосування до нього умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Зазначає, що має всього одне заохочення через те, що з 29.03.2018 року по 17.12.2018 року знаходився у ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор».
З першого дня перебування у ДУ «Снігурівська ВК» приймав участь у благоустрої установи, робив ремонт у житлових приміщеннях.
Крім того, ОСОБА_5 вказує, що у разі звільнення має намір працевлаштуватися, оскільки йому дуже потрібні кошти на операцію для сина.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
У травні 2019 року до суду надійшло клопотання засудженого ОСОБА_5 про звільнення його від подальшого відбування покарання умовно-достроково.
З клопотання вбачалося, що засуджений відбув більш за 2/3 частин строку покарання, призначеного за вироком суду, за період відбування покарання став на шлях виправлення, характеризувався позитивно, дотримувався встановлених правил поведінки та розпорядку дня, до роботи ставився сумлінно.

Відмовляючи в задоволенні клопотання, суд першої інстанції зазначив, що за час відбування покарання в ДУ "Снігурівська виправна колонія (№5)" з 03.05.2019 року зарекомендував себе з посереднього боку. На виробництві установи не працевлаштований за станом здоров`я. Намагається дотримуватись норм, які визначають порядок, умови відбування покарання, розпорядок дня установи, вимог пожежної безпеки. Стягнень та заохочень не має.
За попереднім місцем відбуття покарання в ДУ "Казанківська виправна колонія (№93)" характеризувався позитивно, за сумлінне ставлення до праці одного разу був заохочений правами начальника установи, стягнень не мав.
Крім того, на засіданні комісії розглядалося питання про заміну засудженому не відбутої частини покарання більш м`яким покаранням та 11.04.2019 року було відмовлено, також 16.05.2019 року розглядалося питання про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання та було відмовлено в усіх випадках як такому, що не довів свого виправлення.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції прийшов до висновку, що ОСОБА_5 не став на шлях виправлення, а тому до нього не може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора про залишення ухвали без змін, дослідивши матеріали судового провадження та особової справи засудженого, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд дійшов наступного.

Згідно ч.2 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений добросовісною поведінкою та відношенням до праці довів своє виправлення.

На думку апеляційного суду, розглядаючи клопотання засудженого ОСОБА_5 , суд першої інстанції належним чином дослідив всі обставини провадження та в достатній мірі вмотивував свій висновок про те, що засуджений не заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбування призначеного покарання, посилаючись на те, що таке звільнення є правом, а не обов`язком суду. При цьому суд врахував не тільки факт відбуття останнім певної частини покарання, а й тяжкість і характер вчинених ним кримінальних правопорушень, поведінку засудженого під час відбування покарання, становлення його на шлях виправлення.

Згідно вимогам ст.81 КК України підставами умовно-дострокового звільнення є виправлення особи. Висновок суду про доведеність виправлення засудженого повинен базуватися на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі.

Згідно до вимог ст. 6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.

Як вбачається із матеріалів судового провадження, ОСОБА_5 з 03.05.2019 року відбуває покарання у ДУ "Снігурівська виправна колонія (№5)" за вироком Жовтневого районного суду Миколаївської області від 05.12.2018 року за ч.2 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі.

З 18.12.2018 року відбував покарання в ДУ «Казанківська ВК (№93)». З 03.05.2019 року по теперішній час відбуває покарання в ДУ «Снігурівська ВК (№5)».
Початок строку 29.03.2018 року, кінець строку 29.09.2019 року. Таким чином, ОСОБА_5 фактично відбуто 2/3 частини призначеного йому покарання.

Відповідно до п.2 Постанови ПВС України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання - того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення (ч.2 ст.81 ).

Відмовляючи у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_5 , суд першої інстанції обґрунтовано послався на дані про особу засудженого, зазначені в його особовій справі.

Як вбачається з матеріалів особової справи засудженого, він неодноразово судимий, попередньо порушив покладені на нього судом обов`язки, раніше неодноразово відбував повний строк покарання у виді позбавлення волі, за попереднім місцем відбуття покарання в ДУ «Казанківська виправна колонія (№93)» характеризувався позитивно, за сумлінне ставлення до праці одного разу був заохочений правами начальника установи, стягнень не мав. Під час утримання в слідчому ізоляторі характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав.

Крім того, на засіданні комісії розглядалося питання про заміну засудженому не відбутої частини покарання більш м`яким покаранням та 11.04.2019 року було відмовлено, також 16.05.2019 року розглядалося питання про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання та було відмовлено в усіх випадках як такому, що не довів свого виправлення.

З огляду на зазначене, апеляційний суд приходить до висновку, що засуджений ОСОБА_5 не довів свого виправлення, що виключає можливість його умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання, про що зазначив в ухвалі суд першої інстанції і апеляційний суд погоджується з таким рішенням суду.

Рішення суду першої інстанції ґрунтується на матеріалах особової справи засудженого, даних щодо його особи та поведінки під час відбування покарання в умовах ізоляції від суспільства, також рішення суду постановлене з урахуванням вимог кримінального матеріального та процесуального права, а тому є законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Апелянт не навів жодної достатньо переконливої підстави для скасування ухвали суду першої інстанції.
А крім того, 29.09.2019 року у ОСОБА_5 вже закінчується строк відбуття покарання.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_5 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 424, 532, 537, 539 КПК України, апеляційний суд,

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Ухвалу Снігурівського районного суду Миколаївської області від 12 червня 2019 року про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_5 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: