ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1360/19 Справа № 191/4329/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001574 від 17 вересня 2018 року, щодо

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Синельникове Дніпропетровської області, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 115, ч.1 ст. 125, ч.1 ст. 129, ст. 348 КК України, за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_5 , прокурора Синельниківської місцевої прокуратури ОСОБА_7 на вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 18 лютого 2019 року,

за участю:

секретарів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

прокурора ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника адвоката ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_11 ,

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 18 лютого 2019 року, ОСОБА_5 визнано винуватим та призначено покарання: за ч.1 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі на строк 11 років, за ст. 348 КК України у виді позбавлення волі строком на 9 років, за ч.1 ст. 125 КК України у виді громадських робіт строком на 100 годин. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_5 покарання за сукупністю злочинів у виді позбавлення волі на строк 11 років. ОСОБА_5 визнано невинуватим та виправдано за ч. 1 ст. 129 КК України у зв`язку з відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення.
Окрім того, судом вирішено питання про стягнення процесуальних витрат та долю речових доказів у кримінальному провадженні.
ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 115, ч.1 ст. 125, ст. 348 КК України, за таких обставин.
Так, 17 вересня 2018 року, приблизно о 15 годині 30 хвилин, ОСОБА_5 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у дворі домоволодіння, за місцем свого проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , під час сімейної лайки зі своєю співмешканкою ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_2 , маючи раптово виниклий злочинний умисел, спрямований на заподіяння своєму малолітньому сину ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_3 , який знаходився у дворі, та був свідком вказаної лайки, тілесних ушкоджень, усвідомлюючи, що внаслідок його дій можуть настати суспільно-небезпечні наслідки у вигляді заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень, та бажаючи настання таких наслідків, взяв в руки дерев`яну палку, й умисно наніс нею та руками малолітньому ОСОБА_13 не менше шести ударів в область обличчя, голови, та шиї, заподіявши потерпілому тілесні ушкодження у вигляді: садна шкіри обличчя у виличній ділянці справа, у завушній ділянці справа, правої бокової і передньої поверхонь шиї, синця правої бокової поверхні шиї, які у відповідності до висновку судово-медичної експертизи № 357 від 26.09.2018 року, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
Після цього, 17 вересня 2018 року, приблизно о 16:00 годині, ОСОБА_5 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходився в приміщенні літньої кухні, за місцем свого проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , де у нього на ґрунті ревнощів виникла сварка зі співмешканкою ОСОБА_12 . В ході вказаної сімейної лайки з ОСОБА_12 через ревнощі у ОСОБА_5 раптово виник злочинний умисел, спрямований на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_12 . Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_12 , ОСОБА_5 знаходячись у приміщенні вказаної літньої кухні, взяв до рук дерев`яну скалку для розкачування тіста, та став нею наносити численні удари по тулубу, кінцівках, та голові, потерпілій ОСОБА_12 , всього в загальній кількості не менше 20 ударів, та не менше одного удару правою рукою, стисненою в кулак, в область лоба, внаслідок чого потерпіла впала на підлогу та втратила свідомість. Після цього ОСОБА_5 , продовжуючи свої злочинні дії, з метою протиправного заподіяння смерті ОСОБА_12 , облив потерпілу водою з чайнику, для того, щоб вона швидше прийшла до тями, та продовжив її бити. Після того, як потерпіла ОСОБА_12 прийшла до свідомості, ОСОБА_5 , продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_12 , наніс останній ще декілька ударів дерев`яною скалкою для розкачування тіста по голові, кінцівках й тулубу, внаслідок чого потерпіла вибігла з літньої кухні, та забігла в приміщення будинку за вказаною адресою, де впала на ліжко, розташоване в залі, й померла.
Згідно висновку судово-медичної експертизи № 283 від 05.10.2018 року Синельниківського міжрайонного відділення КЗ «ДОБ СМЕ» ДОР, потерпілій ОСОБА_12 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді: садна шкіри та синця в лобній ділянці голови справа; саден шкіри обличчя у скроневій ділянці справа, в лобній ділянці посередині; синця та садна шкіри у виличній ділянці обличчя справа; садна шкіри в ділянці перенісся носу; синців верхнього та нижнього повік лівого ока; дугоподібного садна шкіри лобно-скронево-виличної ділянки обличчя зліва; синця над лівою бровою; саден шкіри в ділянці лівої щоки та в проекції лівого кута нижньої щелепи; поширеного синця зовнішньої і задньої поверхонь лівої вушної скойки; забитої рани шкіри по лінії лівої завушної складки; поширеного садна шкіри у ділянці підборіддя, з розповсюдженням на підщелепну ділянку посередині, зліва і справа; крововиливів та забитої рани слизової оболонки верхньої губи; крововиливів у товщу м`яких покривних тканин голови, крововиливів під м`які мозкові оболонки та в просвітку лівого бокового шлуночка мозку; численних синців задньо-бокових поверхонь грудної клітки справа і зліва, в проекції обох лопаток; садна шкіри на передній поверхні шиї посередині; синця на передньо-боковій поверхні шиї зліва; синця у проекції грудини; садна шкіри по нижньому краю лівої молочної залози; синців в лобковій ділянці посередині та в правій паховій складці; численних поширених синців і саден шкіри верхніх та нижніх кінцівок, та в ділянці обох сідниць. Смерть ОСОБА_12 настала внаслідок закритої внутрішньочерепної травми з крововиливами під оболонки та у шлуночки головного мозку.
Після цього, 17 вересня 2018 року, приблизно о 16 годині 15 хвилин, ОСОБА_5 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись за місцем свого проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , побачив, що до його місця проживання, за вказаною адресою, за повідомленням сусідів про насильницькі дії з боку ОСОБА_5 по відношенню до потерпілої ОСОБА_14 , прибув наряд поліції сектору реагування патрульної поліції Синельниківського ВП ГКНП в Дніпропетровській області в складі поліцейських ОСОБА_15 та ОСОБА_16 . Коли поліцейські ОСОБА_15 та ОСОБА_16 виявили, що в будинку знаходиться труп ОСОБА_12 з очевидними ознаками насильницької смерті у вигляді численних тілесних ушкоджень, у ОСОБА_5 раптово виник умисел, спрямований на вбивство працівника правоохоронного органу у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, а саме на вбивство поліцейського СРПП Синельниківського ВП ГКНП в Дніпропетровській області ОСОБА_16 , для чого взяв в руки кухонну сокиру, та погрожуючи застосуванням вказаної сокири, став крокувати в напрямку до ОСОБА_16 . Поліцейський СРПП Синельниківського ВП ГКНП в Дніпропетровській області. ОСОБА_16 , вимагаючи припинити чинення опору, зробив ОСОБА_5 усне попередження про можливість застосування табельної вогнепальної зброї, але ОСОБА_5 , продовжуючи свої злочинні дії, направлені на вбивство працівника правоохоронного органу у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, вийшов з вказаного двору, та рухаючись пішки по вул. Новоукраїнська в м. Синельникове, Дніпропетровської області, до буд. № 69, продовжив погрожувати ОСОБА_16 вбивством із застосуванням вищевказаної сокири, яку він тримав у руках, крокуючи далі в напрямку ОСОБА_16 , який повільно відходив від ОСОБА_5 . Проходячи біля буд. № 69 по вул. Новоукраїнська в м. Синельникjве Дніпропетровської області, ОСОБА_5 , бажаючи привести в дію свій злочинний умисел, спрямований на вбивство працівника правоохоронного органу у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, тримаючи в руках кухонну сокиру, зробив різкий рух в напрямку до ОСОБА_16 , але в силу обставин, що не залежали від його волі, не зміг довести свій злочинний умисел до кінця, оскільки поліцейський СРПП Синельниківського ВП ГКНП в Дніпропетровській області ОСОБА_16 , діючи у відповідності з вимогами ст. 46 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015, застосував табельну вогнепальну зброю пістолет системи Макарова «ПМ» 1967 р.в. № НОМЕР_1 , та здійснив один постріл в праве стегно ОСОБА_5 , заподіявши останньому тілесні ушкодження, після чого ОСОБА_5 в 16 годин 20 хвилин 17.09.2018, був затриманий поліцейськими СРПП Синельниківського ВП ГКНП в Дніпропетровській області ОСОБА_16 та ОСОБА_15 .
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.125, ч.1 ст. 129, ч.1 ст. 115, ст. 348 КК України, та призначити покарання: за ч.1 ст. 125 КК України у виді 200 годин громадських робіт; за ч.1 ст. 129 КК України у виді 2 років обмеження волі; за ч.1 ст. 115 КК України у виді 14 років позбавлення волі; за ст. 348 КК України у виді 15 років позбавлення волі, на підставі ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_5 призначити покарання у виді 15 років позбавлення волі.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги прокурор вважає вирок незаконним через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Прокурор зазначає, що виправдовуючи ОСОБА_5 за ч.1 ст.129 КК України суд першої інстанції виходив з того, що потерпіла ОСОБА_17 лише була свідком сварки між обвинуваченим ОСОБА_5 та його співмешканкою ОСОБА_18 , яка мала місце у сусідньому дворі, а тому суб`єктивна сторона цього злочину відсутня. При цьому, прокурор вважає такий висновок невірним, внаслідок невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначає, що встановлені у справі та надані суду докази дають підстави зробити висновок про наявність в діях обвинуваченого злочину передбаченого ч.1 ст. 129 КК України. Так, залякування потерпілої позбавленням її життя, виявилась у словесних погрозах ОСОБА_5 , які він висловлював на адресу потерпілої, а саме що «заколпашить» її, при цьому утримував невстановлений слідством предмет, схожий на металевий шампур або прут. Дану погрозу ОСОБА_17 сприйняла, як реальну і мала достатні підстави вважати, що останній може перестрибнути через паркан з метою вчинення зазначених дій. Також, потерпіла пояснила, що реальність погрози обумовлени тим, що обвинуваченого знає з дитинства, і їй відомо, що він раніше неодноразово судимий (в тому числі за насильницкі злочини), окрім того незадовго до цього випадку бачила як ОСОБА_5 бив сусідку лопатою по голові. Об`єктивно дії самого обвинуваченого, який під час висловлюванні погрози ОСОБА_17 наносив удари скалкою загиблій ОСОБА_12 , дають підстави зробити висновок, що такі дії можуть свідчити про залякування потерпілої погрозою вбивства та реальності такої погрози.
До того ж прокурор вказує, що при призначенні ОСОБА_5 покарання, судом першої інстанції не дотримано принципів справедливості, обґрунтованості індивідуалізації покарання. Вважає, що судом не враховано, що ОСОБА_5 раніше неодноразово судимий, скоїв насильницькі злочини повторно, в стані алкогольного сп`яніння, також скоїв злочин щодо малолітньої особи та особи похилого віку, вину у вчиненні злочинів не визнав, не розкаявся, не засуджує своїх дій, не відшкодував матеріальних збитків, завданих вчиненням злочинів, тому признане ОСОБА_5 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком 11 років, не відповідає вимогам ч.2 ст.50 КК України, оскільки мета покарання - виправлення засудженого та упередження вчинення ним нових злочинів не буде досягнута.
В апеляційній скарзі захисник просить вирок змінити та пом`якшити призначене обвинуваченому покарання.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги захисник зазначає, що ізолювання ОСОБА_5 від суспільства на тривалий строк недоцільно, так як його виправлення і перевиховання можливе без застосування покарання у вигляді позбавлення волі на строк 11 років, оскільки він пояснив всі обставини інкримінованих йому злочинів та кається в скоєному. Вказує на те, що під час досудового слідства обвинувачений сприяв слідчому у встановленні істини у кримінальному провадженні. Акцентує увагу й на тому, що ОСОБА_5 на обліку у лікарів нарколога, психіатра не знаходиться, працював без офіційного оформлення, тому захисник вважає, що призначене судом покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості вчиненних злочинів та особі обвинуваченого.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора та потерпілу ОСОБА_11 , які підтримали скаргу сторони обвинувачення, обвинуваченого та захисника, які підтримали скаргу сторони захисту, частково дослідивши докази, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до таких висновків.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, в зазначеному кримінальному провадженні суд апеляційної інстанції переглядає вирок в межах апеляційних скарг.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 125, ст. 348 КК України, за обставин, встановлених судом та викладених у вироку, учасниками провадження не заперечується та не оскаржується.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції переглядає законність та обґрунтованість вироку виключно в частині виправдання ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 129 КК України, а також призначення обвинуваченому покарання за кожен з вчинених злочинів та за їх сукупністю.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення злочинів, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, колегією суддів не встановлено.

Виходячи з положень, закріплених у ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим, що передбачає його ухвалення компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України, а також вмотивованим, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України, у разі визнання особи виправданою, у мотивувальній частині вироку зазначаються формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

Судова колегія вважає, що судом першої інстанції ці вимоги кримінального процесуального закону при розгляді провадження та прийнятті судового рішення, дотримані повною мірою.

Так, органом досудового розслідування ОСОБА_5 обвинувачується за ч. 1 ст. 129 КК України за тих обставин, що він 17 вересня 2018 року, приблизно в 13 годин 30 хвилин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у дворі домоволодіння, за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем свого проживання, лаявся зі своєю співмешканкою ОСОБА_12 та бив її невстановленим слідством металевим продовгуватим предметом. Побачивши ОСОБА_17 , яка мешкає в сусідньому будинку АДРЕСА_2 , та має спільну межу з місцем проживання ОСОБА_5 , яка знаходячись у себе у дворі, вимагала припинити злочинні дії, зробила йому усне зауваження, ОСОБА_5 , маючи раптово виниклий злочинний умисел, спрямований на погрозу вбивством потерпілій ОСОБА_17 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, умисно, протиправно, на ґрунті неприязних відносин до останньої, маючи на меті викликати в неї реальне побоювання за своє життя та, посягаючи на її особисту безпеку, погрожуючи вбивством ОСОБА_17 , продемонстрував їй у себе в руках невстановлений слідством металевий продовгуватий предмет, та усно заявив, що він заколе її. Потерпіла ОСОБА_17 , зважаючи на обстановку та обставини, які склалися, предмет, яким погрожував ОСОБА_5 , агресивний стан правопорушника, сприймаючи погрози вбивством на її адресу як реальні, об`єктивно боячись за своє життя та здійснення цієї погрози, бажаючи уникнути протиправних по відношенню до неї дій з боку ОСОБА_5 уйшла в свій будинок.

Ці дії ОСОБА_5 кваліфіковані, як погроза вбивством, якщо були реальні підстави побоюватися здійснення цієї погрози, тобто за ч. 1 ст. 129 КК України.

Перевіривши матеріали провадження, судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність виправдання ОСОБА_5 з підстав, визначених п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України, за не доведенням, що в діяннях обвинуваченого є склад цього злочину.

Так, під час судового розгляду судом першої інстанції ОСОБА_17 вказала на те, що обвинувачений її сусід, якого вона знає з дитинства, неприязних стосунків з ним не має. 17 вересня 2018 року вона побачила, що ОСОБА_5 бив свою співмешканку якоюсь металевою «шпичкою», вона намагалась втекти до сестри у сусідній двір, та той її наздогнав, бив по ногах та руках. Побачивши це, вона почала робити йому зауваження, а він їй сказав «йди стара, а то зараз заколю», вона сприйняла його слова як погрозу своєму життю, бо він міг дійсно перестрибнути через паркан. Вона зачинилась у своєму будинку та більше не виходила. Поліцію не стала викликати, оскільки у сусідів постійно виникають бійки.

Згідно з протоколом проведення слідчого експерименту від 27 вересня 2018 року потерпіла ОСОБА_17 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_3 , розказала про обставини за яких їй 17 вересня 2018 року погрожував ОСОБА_5 , вказавши, що приблизно о 13:30 год. вона, знаходячись біля південно-східного кута будинку, побачила, що на відстані близько 10 метрів на схід від неї за парканом ОСОБА_5 бив деревяною круглою палкою свою співмешканку ОСОБА_12 , яка впала на землю та звала на допомогу. ОСОБА_17 зробила йому зауваження та у відповідь ОСОБА_5 став усно погрожувати їй, що заколе її, якщо вона буде йому заважати. ОСОБА_17 пояснила, що в цей момент вона бачила, що у ОСОБА_5 в одній руці була дерев`яна кругла палка, схожа на биту, а в іншій руці у нього був предмет, схожий на металевий шампур, та вона злякавшись забігла в будинок.

Під час судового розгляду провадження судом апеляційної інстанції потерпіла ОСОБА_17 підтвердила покази, надані нею при складанні слідчого експерименту від 27 вересня 2018 року. При цьому, обвинувачений вину у вчиненні злочину за ч.1 ст.129 КК України не визнав, та наполягав, що погроз позбавлення життя потерпілій не висловлював та такого наміру не мав, просто бажав, щоб ОСОБА_17 не заважала йому з"ясовувати відносини з дружиною.

Надаючи оцінку цим доказам, суд виходить з того, що з об`єктивної сторони злочин, передбачений ч. 1 ст. 129 КК України, проявляється у залякуванні потерпілого позбавленням його життя. Таке залякування може бути виражене у будь-якій формі: усно, письмово, шляхом демонстрації. Реальність погрози визначається достатністю підстав побоюватися її виконання, які у кожному випадку є різними. При визначенні реальності погрози значення має з`ясування форми, характеру, місця, часу, обстановки її висловлення, характеру попередніх взаємовідносин між винним і потерпілим тощо. Особливе значення при цьому має сприйняття погрози самим потерпілим, а також і присутніми при цьому іншими.

За цих обставин, колегія суддів погоджується з тим, що наведені вище докази підтверджують лише те, що потерпіла ОСОБА_17 була свідком сварки між обвинуваченим ОСОБА_5 та його співмешканкою ОСОБА_12 , яка мала місце у сусідньому дворі.

Колегія суддів вважає, що агресивну реакцію ОСОБА_5 неможливо було сприймати як реальну погрозу, яка б могла свідчити про намір завдати потерпілій ОСОБА_17 шкоди.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України, яка повинна характеризуватися прямим умислом (тобто винний повинен усвідомлювати, що погрожує вбивством, що ця погроза здатна викликати у потерпілого побоювання за своє життя, і бажати цього) відсутня.

Про вказані обставини свідчить й те, що потерпіла під час проведення слідчого експерименту і безпосередньо в судовому засіданні наполягала на тому, що у обвинуваченого в одній з рук був предмет, схожий на залізну «шпичку» чи то шампур, однак вказаний предмет під час досудового слідства із місця скоєння злочину не вилучався та не оглядався, а обвинувачений заперечує, що взагалі тримав такий предмет того дня в руках.

Окрім цього, між потерпілою та обвинуваченим була відстань близько 10 метрів, що давало потерпілій реальну можливість безперешкодно зайти до свого будинку, що вона й зробила. До того ж, обвинувачений жодних дій, спрямованих на проникнення до домоволодіння потерпілої ОСОБА_17 не здійснював.

Отже, надавши оцінку наявним у матеріалах провадження доказам, колегія судів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення скарги прокурора та визнання доведеною винуватість ОСОБА_5 у вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України.

Вирішуючи питання про правильність застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність та відповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину і особі обвинуваченого ОСОБА_5 за доводами апеляційної скарги прокурора та захисника, колегія суддів виходить із того, що у відповідності до вимог ст. 50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів.
При цьому, колегія суддів враховує вимоги ст. 65 КК України, згідно з якими при призначенні покарання суд повинен в повній мірі враховувати ступінь суспільної небезпечності скоєного злочину, дані про особу, а також ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, що скоїла злочин, повинно бути призначене покарання, необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

На думку колегії суддів, покарання обвинуваченому ОСОБА_5 призначено відповідно до вищезазначених вимог закону.

Як видно з вироку, призначаючи обвинуваченому покарання суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості скоєних ним злочинів, два з яких, передбачених ч. 1 ст. 115 та ст. 348 КК України, відносяться до категорії особливо тяжких та один, передбачений ч. 1 ст. 125 КК України, - до злочинів невеликого ступеню тяжкості, обставини вчинення цих злочинів, характер та ступінь тяжкості фактично спричинених наслідків злочину, відомості про особу обвинуваченого, який є раніше судимим за вчинення умисного злочину проти життя та здоров`я особи, на обліку лікаря нарколога та психіатра не перебуває, за місцем мешкання характерихується задовільно, у вчиненому не розкаявся.

В якості обставини, що пом`якшує покарання ОСОБА_5 відповідно до ст. 66 КК України, при призначенні покарання за ч. 1 ст. 125 КК України, суд визнав його щире каяття у вчиненому злочині.

При цьому обставин, які б пом`якшували покарання за ч. 1 ст. 115 та ст. 348 КК України судом встановлено не було.

В якості обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_5 , відповідно до ст. 67 КК України, суд визнав: вчинення злочину особою повторно, та рецидив злочинів; вчинення злочину щодо малолітнього; вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.
Перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів не вбачає сумнівів у достовірності встановлених судом відомостей. Оцінюючи їх у своїй сукупності, колегія суддів погоджується з видом та розміром покарання, призначеного обвинуваченому як за кожен з вчинених ним злочинів так і за їх сукупністю.

Відтак, на переконання колегії суддів, суд обґрунтовано дійшов до висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 та попередження вчинення ним нових злочинів можливе лише в умовах його ізоляції від суспільства протягом визначеного судом строку, а тому призначене покарання в межах санкцій ч. 1 ст. 115, ст. 348, ч. 1 ст. 125 КК України за своїм видом та розміром слід вважати справедливим.

З огляду на викладене, доводи прокурора про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості скоєного злочину та особі обвинуваченого через м`якість, а так само й захисника, внаслідок суворості, колегія суддів розцінює як необґрунтовані та такі, що не підлягають задоволенню.

Отже, колегія суддів приходить до висновку про законність, обґрунтованість і належну вмотивованість оскаржуваного вироку, який зміні чи скасуванню з викладених в апеляційних скаргах мотивів не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України,
колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_5 та прокурора Синельниківської місцевої прокуратури ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 18 лютого 2019 року щодо ОСОБА_5 залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4