Справа № 544/1621/18
№ пров.1-кп/544/34/2019
Номер рядка звіту 34
В И Р О К
іменем України

04 червня 2019 року м. Пирятин

Пирятинський районний суд Полтавської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у судовому засіданні в залі суду по вул. Ярмарковій, 17 обвинувальний акт у кримінальному провадженні, унесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі ЄРДР) за № 0000459 від 17.11.2017, відносно
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Пирятин Полтавської області, зареєстроване місце проживання по АДРЕСА_1 , фактично проживає по АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, освіта повна вища, не працюючого, розлученого, має на утриманні непрацездатну матір ОСОБА_4 , 1934 року народження, військовозобов`язаного, такого, що раніше до кримінальної відповідальності не притягувався,
за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі КК України),
із участю сторін кримінального провадження із боку обвинувачення: прокурора Пирятинського відділу Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , неповнолітнього потерпілого ОСОБА_7 , законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_7 ОСОБА_8 , представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 , із боку захисту: обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника обвинуваченого ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_10 , представника цивільного відповідача ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія», педагога Пирятинської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №4 ОСОБА_11 ,

у с т а н о в и в :

ОСОБА_3 17 листопада 2017 року близько 17 години, керуючи технічно справним автомобілем Toyota Corolla, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по вул. Цибаня у м. Пирятині Полтавської області. Проїжджаючи перехрестя вулиць Цибаня Ярмаркова Визволення, на освітленій ділянці дороги, з моменту виявлення пішохода ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який рухався по вул. Ярмаркова зліва праворуч стосовно руху автомобіля, водій ОСОБА_3 не прийняв своєчасних заходів до зменшення швидкості або безпечного об`їзду пішохода ОСОБА_7 , в результаті чого допустив наїзд на останнього чим порушив вимоги п. 12.3 Правил дорожнього руху.

У результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми зі струсом головного мозку та забитою раною потиличної ділянки голови, перелому середньої третини правої плечової кістки зі зміщенням уламків, що утворилися від дії тупих твердих предметів та при ударі об такі, при дорожньо-транспортній пригоді в якості пішохода, травмованого легковиком, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 114 від 15.12.2017 відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як такі, що спричинили тривалий розлад здоров`я.

Відповідно до висновку автотехнічної експертизи № 535 від 27.11.2018 у даній дорожній обстановці в діях водія Toyota Corolla, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_3 вбачаються невідповідності з вимогами п. 12.3 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням обставин даної пригоди. В умовах даної пригоди водій ОСОБА_3 мав технічну можливість уникнути наїзд на пішохода ОСОБА_7 шляхом виконання вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху, для чого у нього не було будь-яких перешкод технічного характеру.

Таким чином, своїми діями, що виразились в порушені правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Під час досудового слідства законним представником потерпілого заявлено цивільний позов про відшкодування шкоди завданої злочином, а саме просить стягнути з ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» матеріальну шкоду у розмірі 31584,58 грн, з яких 22690,53 грн витрати на лікування та 8894,05 грн витрати, пов`язані з перевезенням потерпілого від місця проживання до лікувальних закладів. Також малолітній ОСОБА_12 внаслідок ДТП зазнав фізичних та душевних страждань через спричинення йому тілесних ушкоджень, переніс дві операції та був позбавлений можливості вести усталений спосіб життя, спілкуватися з однолітками та відвідувати школу протягом тривалого строку. Моральну шкоду позивач оцінює у 60000 грн, та просить стягнути у відшкодування такої шкоди з ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» 5000,00 грн та з ОСОБА_3 55000,00 грн.

19 лютого 2019 року до Пирятинського районного суду Полтавської області надійшов відзив на позовну заву відповідача ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія», у якому представник останнього вказує, що страховик ПрАТ «УПСК» несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого не за законом, а за договірними зобов`язаннями, а тому не може бути відповідачем в рамках кримінального судочинства. Наразі триває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, а до набрання законної сили судового рішення ПрАТ «УПСК» не може прийняти мотивованого рішення про здійснення або відмову у здійсненні страхового відшкодування. Звернення з цивільним позовом до ПрАТ «УПСК» в межах кримінального провадження є передчасним, оскільки останній не вчинив жодних дій або бездіяльності, що свідчили б про порушення прав потерпілого на отримання страхового відшкодування. Щодо стягнення матеріальної шкоди, то зазначає, що в матеріалах справи наявна також квитанція про сплату добровільного внеску, проте ці витрати не пов`язані з лікуванням. Страхова компанія рахує, що розмір страхового відшкодування за шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого складає 31469 грн 58 коп. Щодо виплати моральної шкоди, то зазначає, що страхова компанія відшкодовує потерпілому фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральну шкоду у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Таким чином, розмір моральної шкоди мала б становити 1573,48 грн. Вказує, що розрахунки не є свідченням визнання відповідачем позову в частині стягнення моральної шкоди. Вважає, що за позовними вимогами відсутній предмет спору, та заявлені позовні вимоги підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

12 березня 2019 року до Пирятинського районного суду Полтавської області надійшла відповідь на відзив, в обґрунтування якої представник позивача вказує, що відповідно до положень КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням завдано шкоду має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого. Вказане неодноразово підтверджувалося рішеннями ВС/ККС. Також законний представник потерпілого 18.06.2018 подав до СК заяву про страхове відшкодування з необхідними документами, проте потягом восьми місяців не отримав ні виплат, ні рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування. Погоджується з відповідачем, що 115 грн благодійного внеску не підлягають стягненню, хоча кошти й були сплачені за вимогою керівництва лікувального закладу та без вказаної сплати неможливо було госпіталізувати потерпілого. Також погоджується з розміром моральної шкоди 5 % страхової виплати за шкоду. У зв`язку з викладеним просить суд стягнути з ПрАТ «УПСК» 31469,59 грн матеріальної шкоди та 1573,48 грн моральної шкоди, вимогу про стягнення з ОСОБА_3 55000 грн моральної шкоди підтримує у повному обсязі.

Допитаний у судовому засіданні малолітній потерпілий ОСОБА_7 пояснив, що він та ОСОБА_13 йшли на секцію по легкій атлетиці на 17 годину. З дому вийшли близько 16 год 30 хв. Підійшовши з ОСОБА_13 до пішохідного переходу на перехресті вул. Цибаня Визволення Ярмаркова побачили, що чорний легковий автомобіль Шкода, який їхав зі сторони базару, зупинився їх пропустити. Інших машин не було. Коли вони переходили через дорогу, то ОСОБА_14 йшов попереду нього на 1,5-2 метри. Вони йшли не спокійним кроком, але і не бігли. На дворі було світло. Більше нічого не пам`ятає. Отямився вже в лікарні, на той момент нічого не відчував. Потім боліла рука. Лікувався у м. Києві, переніс дві операції. Місяць не ходив до школи.

Педагог ОСОБА_11 вважає, що ОСОБА_7 правдиво надав суду пояснення.

Батько малолітнього потерпілого ОСОБА_8 в судовому засіданні вказав, що впевнений, що діти йшли по пішохідному переходу. Вважає, що вони побачили, що автомобіль не зупиняється та тому пришвидшили кроки. Вказує, що куртка сина має світловідображувальні елементи. Зазначає, що ОСОБА_15 пропонував йому гроші не на лікування сина, а за те, щоб він забрав заяву з поліції про дане ДТП. Образливим для нього було те, що обвинувачений намагався торгуватися у розмірі грошової суми, яку він готовий надати потерпілому. Просив суд, як цивільний позивач, задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та призначити додаткову міру покарання позбавлення прав керування транспортними засобами на один рік.

Свідок ОСОБА_13 повідомив, що він є однокласником та товаришем потерпілого ОСОБА_7 . Того дня близько 16 години прийшов додому потерпілого та потім разом пішли на тренування з легкої атлетики. Біля пішохідного переходу на перехресті вул. Цибаня Визволення Ярмаркова зупинилися та подивилися по сторонам. Біля переходу зупинився чорний автомобіль пропустити їх та вони пішли. Йшли зі сторони лікарні до стадіону. Він йшов швидше, тому ОСОБА_7 відстав. Коли він був близько за 0,5 м до кінця переходу, почув удар. Повернувшись, побачив, що стояв темний автомобіль, а ОСОБА_7 лежав близько до 3 м від переходу по ліву сторону від переходу. Чоловік з чорного автомобіля вийшов та викликав швидку допомогу, а ОСОБА_13 підбіг до ОСОБА_7 та заспокоював його. Чоловік з автомобіля, який наїхав на ОСОБА_7 , запропонував йому поїхати до батьків ОСОБА_16 . Вказує, що на дворі вже темніло, горіли ліхтарі. Зазначив, що темний автомобіль їхав з вулиці Цибаня.

Педагог ОСОБА_11 зазначила, що ОСОБА_13 надавав пояснення впевнено та правдиво.

Свідок ОСОБА_17 повідомив, що з ОСОБА_3 знайомий, проте ніяких відносин не підтримують, ОСОБА_7 до цього випадку ніколи не бачив. Суду пояснив, що у листопаді 2017 року їхав по вул. Ярмаркова у сторону м. Прилуки. На перехресті біля дитячого садка «Червона шапочка» та лікарні зупинився, як того вимагає знак «Стоп», в цей момент перед ним пробігли діти. Точно двоє хлопців було, можливо й троє. На те, яка була між ними відстань, не звернув уваги. Зазначив, що зупинився виключно на вимогу знаку, хлопців біля пішохідного переходу не бачив. Бігли вони не по переходу, а по діагоналі. Потім почув глухий удар на рівні свого багажнику. Відкривши двері побачив, що стояла машина та кричала дитина. Він поставив автомобіль на ручник, увімкнув «аварійку», вийшов з машини та викликав швидку допомогу. На дорозі на відстані близько 15 м від переходу по ліву сторону (якщо стояти обличчям в напрямку дитячого садка) лежав хлопчик, у якого була розбита голова. ОСОБА_3 також вийшов з автомобіля. Зазначив, що в його полі зору знаходився весь пішохідний перехід, проте зіткнення відбулося не на ньому.

Обвинувачений ОСОБА_3 у судовому засіданні вину в скоєнні інкримінованого йому злочину визнав частково, в тому, що травмував потерпілого. Не визнав, що зіткнення відбувалося на пішохідному переході, вважає, що винен не лише він, а й ОСОБА_7 . Суду пояснив, що рухався з м. Прилуки. На перехресті поруч лікарні, кладовища та дитячого садка пересвідчився, що на пішохідному переході пішоходів немає, пересвідчився, що по сторонам на дорогу ніхто не виїжджає. На дорозі зліва, що веде до лікарні стояв автомобіль на знаку «Стоп», та прямо в стороні дитячого садка також стояв автомобіль на знак «Стоп». Подивися праворуч, там автомобілів не було, а коли голову повернув вже прямо, то побачив в світлі правої фари хлопчика, як потім виявилося ОСОБА_13 , який якось увернувся, щоб автомобіль не зачепив його. Перед капотом побачив ще одного хлопчика ОСОБА_7 , в стані шоку відпустив гальма та після того, як автомобіль вдарив хлопчика, об`їхав його, та постав автомобіль на ручник. Таким чином хлопчик залишився позаду автомобіля по праву сторону. Після цього до ОСОБА_3 підійшов свідок ОСОБА_17 та сказав, що викликає швидку медичну допомогу, а ОСОБА_3 щоб телефонував у поліцію. В цей час ОСОБА_7 не був непритомний, він кричав. Вказав, що зіткнення відбулося за межами пішохідного переходу 4,8 м від переходу. Вказує зі слів свідка ОСОБА_17 , що діти пробігли через автомобіль останнього та після цього побігли по діагоналі в сторону зупинки. Їхав ОСОБА_3 зі швидкістю 30 км на годину. Після вказаного поїхав до батька ОСОБА_7 та запропонував 500 доларів США на лікування сина, проте останній відповів, що ОСОБА_3 заможний, тому нехай дає 1000 доларів США. Пізніше ОСОБА_8 повідомив, що витратив на лікування сина 32000 грн та ще 8000 грн необхідно, щоб зняти з руки штир. Домовилися, що ОСОБА_3 надасть 20000 грн, проте в подальшому на запитання обвинуваченого чи потрібні гроші, ОСОБА_8 відповів, що не потрібно. Заявлені до нього позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди не визнає.

Прокурор у судовому засіданні заперечив проти пояснення обвинуваченого, що він їхав за швидкістю 30 км/год, оскільки на досудовому слідстві він пояснював, що їхав зі швидкістю 50 км/год. Також на досудовому слідстві проводилися слідчі дії, в тому числі і слідчі експерименти, де скрізь застосовувалася швидкість 50 км/год, обвинувачений та його захисник на всіх цих документах ставили власні підписи, чим погоджувалися із написаним.

Винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому злочину підтверджується наступними письмовими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 17 листопада 2017 року та схемою до протоколу встановлено, що місцем вчинення дорожньо-транспортної пригоди є проїжджа частина дороги по вул. Ярмаркова в м. Пирятині Полтавської області поблизу електроопори № 2/76. Ширина проїжджої частини становить 10,4 м., призначено для руху в двох напрямках, дорожня розмітка 1.14.1 «нерегульований пішохідний перехід», який розташований на відстані до електроопори № 2/76: лівий край 14,1 м, правий край 9,3 м. Пора доби темна, на момент огляду ділянка вулиці освітлена міським електроосвітленням та світлом фар автомобілів. На проїжджій частині дороги виявлено: пластикові уламки декоративної решітки радіатора автомобіля Toyota Corolla, слід волочіння пішохода на проїзній частині вул. Ярмаркова довжиною 4,5 м, початок якого знаходиться на відстані 1,9 м від правого краю проїзної частини та на відстані 2,3 м до електроопори № 2/76 і закінчується на відстані 1,4 м. до правого краю проїзної частини, пляма речовини бурого кольору, схожа на кров, довжиною 0,25 м та шириною 0,4 м, яка знаходиться на проїзній частині вул. Ярмаркова на відстані 1,4 м до правого краю проїзної частини та на відстані 2,2 м від електроопори №2/76. Під час огляду опадів не було, асфальтобетонне покриття сухе. Під час огляду місця дорожньо-транспортної пригоди вилучено три пластмасові уламка декоративної решітки радіатора, свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_2 автомобіля Toyota Corolla, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , на ім`я ОСОБА_18 , автомобіль Toyota Corolla, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Пошкодження на автомобілі зосередженні в передній частині: капот має деформацію металу у вигляді вм`ятини, утвореної спереду назад та зверху вниз, вм`ятина довжиною 0,11 м, початок якої розташований на відстані 0,8 м від правої сторони автомобіля та на висоті 0,67 м від рівня поверхні. Деформована декоративна решітка радіатора у вигляді лому пластмаси (а.с. 134-153).

З протоколу огляду предмету вбачається, що під час ДТП ОСОБА_7 був одягнений у: 1. Балонову дитячу куртку, чорно-сірого кольору, фабричного виготовлення. По передній поверхні мається застібка по типу «блискавка», по боковим поверхням у верхніх та нижніх відділах маються по одній врізній кишені з застібками по типу «блискавка», комір стійка. 2. Спортивні штани темно-синього кольору із синтетичної тканини, фабричного виготовлення. По боковим поверхням правої та лівої штанини маються вставки у вигляді смужок синього кольору. По боковим поверхням маються по одній врізній кишені. 3. Шапка червоного кольору, із синтетичної тканини, фабричного виготовлення. По передній поверхні мається малюнок у вигляді білої смужки з написами іноземними літерами. 4. Пару кросівок зі шкірозамінника, темно-синього кольору на литій гумовій, рельєфній підошві, довжиною 240 мм кожної, фабричного виготовлення. Середнього забруднення та щільним накладенням світло-сірого кольору схожі на ґрунт (а.с. 161).

У судовому засіданні були дослідженні три пластмасові уламка декоративної решітки, вилучені під час огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, та вказаний одяг. Суд погоджується з твердженням прокурора, що одяг не повністю темний, має світлі елементи, які вбачаються на дорозі.

Відповідно до висновку експерта № 294-МК на куртці, шапці будь-яких механічних пошкоджень, крім природного зносу, забруднення не виявлено, на спортивних штанах будь-яких механічних пошкоджень, крім природного зносу, забруднення та накладення фарбуючої речовини білого кольору не виявлено. На лівому кросівку по зовнішній поверхні ніска з частковим переходом на ніскову частину гумової підошви, поверхневі зчіси шкірозамінника та гуми, які утворилися в результаті дії твердого тупого предмету, якими могли бути виступаючі частини транспортного засобу; на підошвенній поверхні, в проекції задника зліва, виходячи за край задника, поверхневі зчіси гуми «траси», які утворилися в результаті ковзання та тертя об тверду, не рівну, рельєфну поверхню, якою могло бути асфальтне покриття, при чому направлення сили дії було спереду назад, справа наліво. На правому кросівку по зовнішній поверхні, лівої бокової поверхні шкірозамінника, виходячи за край, поверхневі зчіси шкірозамінника, які утворилися в результаті дії твердого тупого предмету, якими могли бути виступаючі частини транспортного засобу; на підошвенній поверхні, в проекції задника справа, виходячи за край задника, поверхневі зчіси гуми «траси», які утворилися в результаті ковзання та тертя об тверду, не рівну, рельєфну поверхню, якою могло бути асфальтне покриття, при чому направлення сили дії було з переду назад, справа наліво. Враховуючи механізм виявлених пошкоджень на кросівках, які утворилися при контактуванні з транспортним засобом останнього, в момент ДТП вірогідніше всього ОСОБА_7 знаходився в русі та в вертикальному положенні (а.с. 166-169).

Згідно висновку експерта № 114 від 20 грудня 2017 року у ОСОБА_7 мали місце тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми зі струсом головного мозку та забитою раною потиличної ділянки голови, перелому середньої третини правої плечової кістки зі зміщенням уламків, що утворилися від дії тупих твердих предметів та при ударі об такі, можливо в строк та обставинах вказаних у постанові при ДТП в якості пішохода, травмованого легковим автомобілем і за ступенем тяжкості відносяться до середнього ступеню тяжкості, як такі, що спричинили тривалий розлад здоров`я (а.с. 170-171).

Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 11.05.2018 із фото таблицями за участю потерпілого ОСОБА_7 , законного представника потерпілого ОСОБА_8 , представника потерпілого ОСОБА_9 , свідка ОСОБА_13 , у присутності баби ОСОБА_13 ОСОБА_19 , потерпілий ОСОБА_7 повідомив, що 17.11.2017 близько 16 години він спільно з ОСОБА_20 підійшли зі сторони вул. Визволення, до пішохідного переходу перехрестя вулиць Цибаня Визволення Ярмаркова, де зупинилися на тротуарі перед пішохідним переходом. ОСОБА_21 стояв з лівої сторони від ОСОБА_22 . Подивившись праворуч та ліворуч, де з лівої сторони побачив як легковий автомобіль темного кольору, що рухався по вул. Ярмаркова в напрямку вул. Цибаня, зупинився. Даний автомобіль пропускав його та ОСОБА_23 , щоб вони перейшли проїзну частину вулиці. Інших автомобілів та пішоходів на даному перехресті та на проїзній частині він не бачив. Після цього він з ОСОБА_20 стали переходити проїзну частину по пішохідному переходу. ОСОБА_24 йшов першим, а він за ним на відстані близько 1 м спокійною ходою. Яку відстань він пройшов по пішохідному переходу до моменту наїзду на нього, вказати не може, оскільки щойно він вийшов на пішохідний перехід, втратив пам`ять та розвиток подій того вечора не пам`ятає. Пояснив, що рухався він по пішохідному переходу прямолінійно на відстані 1,2 м до лівого краю дорожньої розмітки 1.14.1 «нерегульований пішохідний перехід». ОСОБА_24 рухався також прямолінійно на відстані 1 м від нього і темп його руху був аналогічний його (а.с. 172-179).

Під час проведення даного слідчого експерименту свідок ОСОБА_13 вказав, що 17.11.2017 близько 16 години 20 хвилин він разом з ОСОБА_25 підійшли зі сторони вул. Визволення до пішохідного переходу перехрестя Цибаня Визволення Ярмаркова, де зупинилися на тротуарі перед пішохідним переходом. Вул. Ярмаркова була розташована з лівої сторони стосовно його руху, на стовпах було увімкнене міське освітлення. Він подивився праворуч та ліворуч, де з лівої сторони на вул. Ярмаркова він побачив, як легковий автомобіль темного кольору зупинився. Даний автомобіль на його думку пропускав його та ОСОБА_26 , щоб вони перейшли проїзну частину вулиці. Інших автомобілів та пішоходів він не бачив. Після цього він з ОСОБА_25 став переходити проїзну частину по пішохідному переходу. Він йшов першим, а ОСОБА_27 на декілька кроків відстав від нього, але на яку саме відстань він відстав вказати не може. Темп його кроку був - спокійна хода. Під час переходу пішохідного переходу він з ОСОБА_25 не говорив, останній йшов мовчки. Коли він майже перейшов проїзну частину вул. Ярмаркова, залишилась відстань близько 0,9 м до узбіччя, він почув позаду себе глухий звук удару. Коли зупинився та повернувся ліворуч, то побачив, що на проїзній частині вул. Ярмаркова знаходився легковий автомобіль темного кольору, а позаду нього лежав на спині обличчям вгору ОСОБА_28 . Він відразу зрозумів, що ОСОБА_16 збив вищевказаний автомобіль, який стояв передньою частиною в напрямку від перехрестя. Він побіг до ОСОБА_16 , який був переляканий і він став його заспокоювати, щоб він не хвилювався, і що зараз приїде швидка медична допомога, оскільки у ОСОБА_16 з голови йшла кров. В цей час до них підійшов водій, який збив ОСОБА_29 і з його слів він зрозумів, що він сам був в шоці і не зрозумів що сталося. Місце наїзду також не вказав, автомобіля, який здійснив наїзд на ОСОБА_29 він не бачив. Пояснив, що рухався він по пішохідному переходу прямолінійно на відстані 1,0 м до лівого краю дорожньої розмітки 1.14.1 «нерегульований пішохідний перехід» (а.с. 172-179).

Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 11.05.2018, проведеного за участю свідка ОСОБА_17 , який пояснив, що 17.11.2017 приблизно о 17 годині він на власному автомобілі Skoda Octavia, реєстраційний номер НОМЕР_3 , чорного кольору, рухався по вул. Ярмаркова в напрямку вул. Цибаня. Саме в цей час він зупинився на стоп-лінії перед пішохідним переходом та перехрестям вулиць Визволення Ярмаркова Цибаня м. Пирятина. На його автомобілі було увімкнене ближнє світло фар і двигун працював на холостих обертах. Перехрестя було вільне від транспортних засобів і пішоходів. Він бачив, що по вул. Цибаня йому на зустріч рухається легковий автомобіль з увімкненим ближнім світлом фар, з якою швидкістю рухався даний автомобіль не звернув увагу, але наближався він не швидко. В цей час з права ліворуч стосовно його руху з правого узбіччя, а саме з правого краю дорожньої розмітки «пішохідний перехід» вибігли (швидким бігом) один за одним два хлопця віком близько 8-10 років. Останні пробігли повз передню частину його автомобіля під незначним кутом в напрямку лівого узбіччя стосовно його руху. Він не придав значення вказаним хлопцям, а тому за ними не спостерігав. Через декілька секунд автомобіль під керуванням ОСОБА_3 проїхав перехрестя в напрямку вул. Ярмаркова і коли він проїхав повз його автомобіль, ОСОБА_17 почув позаду себе на зустрічній смузі руху глухий звук удару. Повернувши голову ліворуч побачив, що на зустрічній смузі позаду його автомобіля зупинився автомобіль Toyota Corolla. Він відкрив двері свого автомобіля і побачив на проїзній частині одного з вищевказаних хлопців, що перебігали проїзну частину поза межами пішохідного переходу, який лежав і ногами був звернутий до перехрестя, а за ним вищевказаний автомобіль. Автомобіль ОСОБА_17 знаходився в наступному положенні: відстань в поперечному напрямку від його правих коліс до правого краю проїзної частини становив 1,1 м, та на відстані від передньої частини автомобіля 2,7 м, на відстані 11,1 м від електроопори №2/76. Вказав, що темп руху пішоходів був швидкий біг, але вказати на місцевості не може, оскільки не звернув увагу. Місце наїзду вказати не може, оскільки на момент наїзду він не бачив. Проте вказав напрямок, в якому чув глухий звук удару: при замірі відстані від центру місця сидіння водія автомобіля Skoda Octavia до лівого краю проїзної частини склала 7,8 м, та на відстані 3,6 м до точки перетину умовної лінії лівого краю проїзної частини (а.с. 180- 182).

Відповідно до протоколу додаткового огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 21.06.2017, проведеного з метою перевірки і уточнення відомостей водія ОСОБА_3 щодо обставин, механізму ДТП, положення транспортного засобу щодо елементів проїжджої частини перед наїздом, конкретної видимості пішохода з робочого місця водія автомобіля ОСОБА_3 та елементів проїзної частини, додатково встановлено, що останній місце наїзду вказати не може. Також ОСОБА_3 погодився і вказав, що він на автомобілі рухався зі швидкістю 50 км/год по правій смузі руху в напрямку вул. Ярмаркова м. Пирятин з ввімкненим ближнім світлом фар і встановив свій автомобіль на проїзній частині вул. Цибаня, передньою частиною в напрямку вул. Ярмаркова, відстань в поперечному напрямку від його правих коліс до правого узбіччя становить 1,0 м. Потім на проїзній частині дороги були відкладені ділянки, які відповідали положенню автомобіля Toyota Corolla та пішохода за 1с, тобто для автомобіля кожна з ділянок склала 13,9 м (50 км/год: 3.6), а для пішохода 1,43 м (з урахуванням пояснень свідка ОСОБА_13 та потерпілого ОСОБА_7 ). Дані ділянки відмірювалися від смуги наїзду в напрямку, зворотному напрямку їх руху. Всього було відміряно по 6 ділянок для кожного. Після закінчення вимірювань автомобіль Toyota Corolla та пішохід потерпілий ОСОБА_7 в одязі, в якому він був одягнений під час ДТП, були встановлені на границях 6 ділянок в тому ж положенні, відносно границь проїзної частини, в якому вони рухалися безпосередньо перед пригодою. При цьому на автомобілі Toyota Corolla були ввімкнені фари ближнього світла і двигун працював на середніх обертах. З місця водія учасники додаткового огляду визначали видимість пішохода. На ділянці 6 пішохода не видно. Далі автомобіль Toyota Corolla та пішохід послідовно були встановлені на початки ділянок 5, де також встановлювалась видимість пішохода. Водій ОСОБА_3 та учасники слідчої дії вказали, що з цього місця можливо визначити пішохода. При замірах відстань від передньої частини автомобіля Toyota Corolla до пішохода 69,5 м, що і є видимістю конкретної перешкоди.

Потім на проїзній частині дороги були відкладені ділянки, які відповідали положенню автомобіля Toyota Corolla (з показів водія ОСОБА_3 ) та пішохода (згідно показів свідка ОСОБА_17 ) за 1 с, тобто для автомобіля кожна з ділянок склала 13,9 м (50 км/год : 3.6), а для пішохода 3,53 м (12.7 км/год : 3.6). Дані ділянки відмірювалися від смуги наїзду з урахуванням траєкторії руху пішохода з показів свідка ОСОБА_17 в напрямку зворотному напрямку руху. Всього було відміряно по 6 ділянок. Автомобіль Toyota Corolla та пішохід потерпілий ОСОБА_7 в одязі, в якому він був одягнений під час ДТП, були встановлені на границях 6 ділянок в тому ж положенні, відносно границь проїзної частини, в якому з показів свідка ОСОБА_17 рухався пішохід та в якому рухався водій ОСОБА_3 безпосередньо перед пригодою. При цьому на автомобілі Toyota Corolla були ввімкнені фари ближнього світла і двигун працював на середніх обертах. З місця водія учасники додаткового огляду визначали видимість пішохода. На ділянці 6 пішохода не видно. Далі встановлювалася видимість пішохода при встановленні автомобіля Toyota Corolla та пішохода на початку ділянок 5. Водій ОСОБА_3 та учасники слідчої дії вказали, що з цього місця можливо визначити пішохода. При замірах відстань від передньої частини автомобіля Toyota Corolla до пішохода 65,6 м, що і є видимістю конкретної перешкоди. При цьому положення пішохода до елементів проїзної частини було 3,53 м від правого краю проїзної частини в напрямку вул. Цибаня та на відстані 0,9 м до дорожньої розмітки 1.14.1 «нерегульований пішохідний перехід».

Після цього автомобіль Toyota Corolla, з якого визначається видимість елементів дороги, був встановлений в тому ж положенні щодо меж проїзної частини, в якому він знаходився безпосередньо перед подією, з ввімкненим ближнім світлом фар і двигуном, що працював на середніх обертах. Для визначення місця, до якого є видимою межа правої кромки проїзної частини дороги з узбіччям, асистент, що несе в правій руці на висоті не більше 15-20 см від поверхні дороги білий аркуш паперу віддалявся по правому краю проїзної частини від автомобіля, переміно повертаючи папір то кромкою, то площиною. Спостерігачі, орієнтуючись на проблиски паперу, вказали в якому місці повинен зупинитися асистент, тобто в місці, до якого межа кромки проїзної частини дороги з узбіччям є видимою. При цьому замірялася відстань від передньої частини автомобіля до місця, де був зупинений асистент. Таким чином, в результаті проведеного огляду було встановлено, що відстань видимості елементів дороги правої смуги за умов, близьких до тих, що мали місце на момент ДТП, з ввімкненим ближнім світлом фар складає 84,7 м, що і є видимістю елементів дороги (а.с. 183-189).

Відповідно до висновку експерта Полтавського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України № 535 від 27.11.2018 у випадку, якщо обставини ДТП відповідають протоколу про проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_30 (швидкість руху пішохода 7 с. на ділянці довжиною 10 м, видимість пішохода ОСОБА_7 в ближньому світлі фар автомобіля Toyota Corolla на пішохідному переходу 69,5 м згідно протоколу додаткового огляду місця ДТП за участю водія ОСОБА_3 ), в діях водія автомобіля Toyota Corolla, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_3 вбачаються невідповідності з вимогами п. 18.1 Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди. В заданій дорожній обстановці водій автомобіля Toyota Corolla мав технічну можливість уникнути вказаної ДТП шляхом виконання вимог п. 18.1 Правил дорожнього руху, для чого у нього не було будь-яких перешкод технічного характеру. В той же час у випадку, якщо обставини ДТП відповідають протоколу про проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_17 (швидкість руху пішохода: швидкий біг 12,7 км/год, видимість пішохода ОСОБА_7 в ближньому світлі фар автомобіля Toyota Corolla на пішохідному переходу 69,5 м згідно протоколу додаткового огляду місця ДТП за участю водія ОСОБА_3 ), в діях водія автомобіля автомобіля Toyota Corolla, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_3 вбачаються невідповідності з вимогами п. 12.3 Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди. В заданій дорожній обстановці водій автомобіля Toyota Corolla мав технічну можливість уникнути вказаної ДТП шляхом виконання вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху, для чого у нього не було будь-яких перешкод технічного характеру (а.с. 190-196).

Згідно висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 87, складеного о 18 год 23 хв 17.11.2017, у ОСОБА_3 ознак алкогольного сп`яніння не встановлено (а.с. 154).

Статтею 11 КК України визначено, що злочином є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння, вчинене суб`єктом злочину.

Юридичний склад злочину становлять суб`єкт, об`єкт, суб`єктивна та об`єктивна сторони. Відсутність хоча б одного з елементів складу виключає кримінальну відповідальність особи.

Диспозиція частини 1 ст. 286 КК України передбачає відповідальність за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

У судовому засіданні покази свідків, потерпілого та обвинуваченого суттєво відрізняються в частині місця перебування потерпілого під час наїзду на нього автомобіля. Відповідно до пояснень потерпілого та свідка ОСОБА_13 потерпілий під час зіткнення з автомобілем перебував на пішохідному переході, проте згідно показань обвинуваченого та свідка ОСОБА_17 потерпілий був за межами пішохідного переходу.

Так, згідно пояснень потерпілого та свідка ОСОБА_13 обвинувачений порушив п. 18.1 ПДР, відповідно до якого водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

Сам обвинувачений у судовому засіданні вказав, що він при ударі нажав різко гальма, а потім їх відпустив і об`їхав потерпілого, таким чином зупинившись далі.

Пояснення потерпілого та свідка ОСОБА_13 заперечуються поясненнями ОСОБА_3 та ОСОБА_17 , а також не відповідають протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, згідно якого зіткнення відбулося на відстані 4,8 м від пішохідного переходу.

В даному випадку закономірно виникають сумніви щодо правдивості пояснень однієї зі сторін справи.

В такому разі, суд дотримуючись вимог ч. 4 ст. 17 КПК України трактує всі сумніви на користь обвинуваченого, тобто суд розглядає справу, беручи до уваги обставини, викладені обвинуваченим, які також узгоджуються з протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, а саме, що наїзд відбувся за межами пішохідного переходу.

У допиті інших свідків захисту судом було відмовлено, оскільки, відповідно до пояснень захисника обвинуваченого вони дають ті самі покази, що і свідок ОСОБА_17 . Крім того, у суду є сумніви, що заявлені свідки дійсно перебували на місці ДТП, оскільки під час досудового розслідування ні обвинуваченим, ні його захисником не було заявлено про їх допит, до слідчого судді з таким клопотанням сторона захисту також не зверталася. Також відповідно до пояснень свідка ОСОБА_13 під час ДТП на тому місці не перебували інші люди та інші автомобілі, окрім чорної Шкоди під керуванням ОСОБА_17 , яка зупинилася на перехресті. Суд розцінює вище вказане як спосіб захисту обвинуваченого від понесення кримінальної відповідальності.

Так, відповідно до п. 12.3 ПДР у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Крім того, як зазначив у судовому засідання обвинувачений він часто їздить цим перехрестям і про пішохідний перехід в даному місці йому відомо.

Оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд дійшов висновку, що ОСОБА_3 , будучи особою, яка керує транспортним засобом, порушив вимоги п. 12.3 Правил дорожнього руху України, оскільки після виникнення небезпеки для руху, не був достатньо уважним та несвоєчасно прийняв міри до зменшення швидкості руху та зупинки транспортного засобу, в результаті чого допустив наїзд на потерпілого, завдавши шкоди його здоров`ю, а також матеріальних збитків.

Дорожньо-транспортна обстановка в процесі пересування учасників дорожнього руху постійно змінюється, тому з метою підвищення безпеки дорожнього руху Правилами передбачена вимога про негайне зниження швидкості руху транспортного засобу аж до повної його зупинки. Якщо водій усвідомлює, що зниження швидкості не поліпшить дорожньо-транспортної обстановки, йому дозволено здійснити додатковий маневр об`їзд перешкоди, з дотриманням заходів безпеки. У разі виникнення перешкоди або небезпеки для руху не рекомендується збільшення швидкості транспортного засобу, оскільки такі заходи можуть погіршити ситуацію, що виникла.

Вищевказані порушення Правил дорожнього руху України, допущенні водієм автомобіля марки Toyota Corolla, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_3 , перебувають у прямому причинному зв`язку із скоєнням дорожньо-транспортної пригоди та наслідками у вигляді заподіяних потерпілому ОСОБА_7 тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я.

Отже, дії ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення Правил дорожнього руху України (п. 12.3), особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд виходить із загальних засад призначення покарання відповідно до ст.65 КК України та враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини, особу винного, його характеристику.

Обставин, що відповідно до ст.66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_3 , судом не встановлено.

Обставин, що відповідно до ст.67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_3 судом також не встановлено.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» висновки з усіх питань, пов`язаних із призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку. Суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу. Судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочини і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо. Коли санкція закону, за яким особу визнано винною, нарівні з позбавленням волі на певний строк, передбачає більш м`які види покарання, при постановленні вироку потрібно обговорювати питання про призначення покарання, не пов`язаного з позбавленням волі.

В судовому засіданні встановлено, що після дорожньо-транспортної пригоди обвинувачений намагався відшкодувати потерпілому завдані йому матеріальні збитки, що підтверджується показаннями потерпілого та обвинуваченого у судовому засіданні, однак у зв`язку з тим, що сторони не дійшли згоди щодо розміру такого відшкодування, а також у зв`язку з відмовою потерпілого отримати відшкодування у меншому розмірі, матеріальні збитки обвинуваченим не були відшкодовані. Разом з тим, цивільний позивач та його представник погодились на відшкодування матеріальних збитків потерпілому Страховою компанією.

Суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив злочин невеликої тяжкості, вперше притягується до кримінальної відповідальності, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, розлученого, такого, що має на утриманні непрацездатну матір, 1934 року народження, згідно висновку органу пробації, виправлення останнього можливе без ізоляції від суспільства та не становить небезпеку для суспільства, вчинив злочин з необережності, при цьому не перебував в стані алкогольного сп`яніння, і приходить до висновку, що обвинуваченому слід призначити покарання у виді обмеження волі, з призначенням додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Застосування більш м`якого покарання, передбаченого санкцією статті кримінального закону за вчинений злочин у виді штрафу суд вважає недоцільним з огляду на відсутність джерел доходу у ОСОБА_3 , а виправні роботи неможливим, оскільки останній не працює. Застосування покарання у виді обмеження волі суд вважає доцільним з огляду на тяжкість вчиненого ОСОБА_3 злочину, який віднесений до категорії злочинів невеликої тяжкості.

Згідно до п.п. 20, 21 Постанови Пленуму Верховного суду України №14 від 23 грудня 2005 р. «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при призначенні покарання за ст. 286 КК України суди мають ураховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію транспортних засобів, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного. У кожному випадку призначення покарання за частинами 1, 2 ст. 286 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

Обвинувачений ОСОБА_3 просить суд не позбавляти його права керування транспортними засобами з тих підстав, що він має на утриманні непрацездатну матір, яку необхідно перевозити. Непрацездатність матері полягає у похилому віці.

Інформації про те, як часто необхідно перевозити похилу матір та в чому саме полягає необхідність її транспортування суду не надано.

Також не надано доказів того, що навіть при наявності необхідності частого перевезення похилої матері, більше немає близьких родичів, які б могли взяти на себе такі обов`язки.

Необхідність користування матір`ю похилого віку саме особистим транспортом, та неможливість користування громадським транспортом у суді також не була доведена.

Таку підставу не позбавляти права керування транспортним засобом суд не може взяти до уваги, оскільки така підстава є недоведеною, а тому є припущенням.

Інших підстав для не призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортним засобом стороною захисту суду не надано.

Вирішуючи питання про призначення додаткового покарання, суд також враховує, що обвинувачений не має офіційного місця праці, яке б було пов`язане з використанням транспортного засобу для виконання посадових обов`язків, думку потерпілого, який щодо призначення обвинуваченому додаткового покарання просить суд позбавити його права керування транспортними засобами, а також з метою забезпечення міри виховного характеру, вважає за необхідне позбавити ОСОБА_3 права керування транспортним засобом.

Питання визначення тривалості іспитового строку та обов`язків передбачених ст.ст. 75, 76 КК України є виключною компетенцією суду та вирішується ним самостійно, а тому враховуючи обставини справи, з огляду на тяжкість вчиненого злочину та його суспільну небезпеку, суд вважає за необхідне встановити ОСОБА_3 іспитовий термін, з покладенням обов`язків, передбачених пп. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України для здійснення контролю за його поведінкою в період строку звільнення від покарання, оскільки вважає, що саме такі обов`язки забезпечать належну йому поведінку.

На переконання суду, покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та даним про особу обвинуваченого.

Оскільки обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжний захід не обирався, прокурор з відповідним клопотанням до суду не звертався, тому підстав для обрання обвинуваченому запобіжного заходу немає.

При вирішенні цивільного позову суд виходить з наступного.

Частиною 1 статті 128 КПК України передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні (ч. 2 ст. 127 КПК України).

Відмова у розгляді цивільного позову в рамках кримінального провадження є обмеженням прямо передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України прав потерпілого, тому твердження представника відповідача ПрАТ «УПСК», що шкода завдана злочином відшкодовується СК лише у цивільному судочинстві, оскільки останній несе зобов`язання не за законом, а за договірними відносинами, не заслуговують на увагу.

Відповідно до частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Суд керується правовим висновком, сформульованим Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року (755/18006/15-ц). Зокрема, згідно з п.п. 69, 71-73 вказаної постанови, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Згідно з п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У відповідності до приписів ст. 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є:

- шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого;

- шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим;

- шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим;

- моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Суд враховує, що за дослідженою судом копією полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/7308744 на момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 застрахована у страховій компанії ПрАТ «Українська пожежно-страхва компанія». Ліміт відповідальності страхової компанії по відшкодуванню шкоди заподіяної майну становить 200000 гривень.

З досліджених судом доказів та встановлених на їх підставі фактичних обставин не вбачаються підстави для висновку про те, що у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, останнім не вчинялися дії, передбачені статтею 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», доказів про отримання відмови у виплаті страхового відшкодування від страхової компанії цивільним позивачем не надано.

Оскільки на момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована, покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на цивільного відповідача відповідає меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

В той же час суд погоджується з представником відповідача ПрАТ «УПСК», що витрати на благодійний внесок у розмірі 115 грн (а.с. 36) є добровільним актом з боку позивача та не стосуються лікування потерпілого, що також визнається представником позивача у відповіді на відзив.

Представник відповідача ПрАТ «УПСК» визнає факт витрат на лікування потерпілого у розмірі 31469,58 грн. Вказані витрати на лікування підтвердженні товарними чеками та квитанціями (а.с. 33-41). З указаним висновком суд також погоджується.

Таким чином, з відповідача ПрАТ «УПСК» підлягають стягненню 31469,58 грн у відшкодування матеріальної шкоди.

У відповідності до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала.

За правилами ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно роз`яснень даних в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Відповідно до ст. 26-1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком відшкодовується потерпілому фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Враховуючи вказану норму, та те, що позовні вимоги до ПрАТ «УПСК» про стягнення матеріальної шкоди задоволено частково, то з останнього підлягає стягненню на користь позивача 1573,48 грн (31469,58*5%) у відшкодування моральної шкоди.

Вирішуючи заявлений цивільний позов про стягнення моральної шкоди з відповідача ОСОБА_3 , суд вважає встановленим, що потерпілому протиправними діями обвинуваченого спричинена моральна шкода, яка виразилась у моральних переживаннях потерпілого через спричинення йому тілесних ушкоджень середньої тяжкості; моральних переживаннях потерпілого у зв`язку з перенесенням двох операцій, був позбавлений можливості вести усталений спосіб життя, спілкуватися з однолітками, відвідувати школу протягом тривалого строку.

Суд бере до уваги, що потерпіла особа є малолітньою, а тому дана подія могла більш суттєво вплинути на емоційний стан дитини, ніж на дорослого, враховує, що внаслідок отриманих травм хлопчик тривалий час не відвідував навчання.

Відповідно до психолого-педагогічної характеристики Пирятинської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 4 Пирятинської міської ради Полтавської області № 09/01-17 від 15.01.2019 ОСОБА_12 протягом 2018 року відвідував індивідуальні корекційні заняття з психологом, у ході яких було виявлено, що ОСОБА_27 має підвищений рівень тривожності та страху, що ймовірно, є наслідком ДТП, в яку потрапив учень. Спостерігаються нервові стани при спогадах травмуючої події. Підвищене хвилювання при переході дороги навіть у супроводі дорослих (а.с. 113).

При цьому суд не бере до уваги підставу для стягнення моральної шкоди у такому значному розмірі. Те, що згідно практики ЄСПЛ розмір компенсації зазвичай становить 1000-5000 євро, не є усталеним показником необхідного розміру відшкодування моральної шкоди. Розмір моральної шкоди визначається у кожному випадку індивідуально в залежності від конкретних обставин справи.

Визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню позивачу суд враховує характер та обсяг фізичних, душевних та психічних страждань потерпілого, при цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості і оцінює моральну шкоду, спричинену ОСОБА_7 протиправними діями обвинуваченого в 10000 гривень.

Відповідно до ч. 1 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження (частина 2 ст. 120 КПК України).

Так, в матеріалах справи маються докази, надані потерпілим, про понесення ним витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7399 гривень, тому вказані кошти підлягають стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_8 у повернення судових витрат (по 2499,50 грн з кожного).

З аналізу Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність від 5 липня 2012 року № 5076-VI вбачається, що Закон №5076-VI не наводить форму та вимоги до документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди) адвокату.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (частина перша статті 15 ЦПК України).

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно положень частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

4. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з правилами пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

05 квітня 2019 року представник цивільного позивача у даному кримінальному провадженні адвокат ОСОБА_9 подавав до суду клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу на суму 7399 грн під час розгляду кримінального провадження у суді.

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представником цивільного позивача у даному кримінальному провадженні адвокатом ОСОБА_9 подано суду:

Договір про надання правової допомоги №12 від 01.12.2018, звіт про виконану адвокатом роботу за договором про надання правової допомоги від 01.12.2018, акт приймання передачі правничої допомоги за договором про надання правової допомоги від 01.12.2018, квитанції до прибуткового касового ордеру №3 від 14.12.2018, 25.02.2019 у загальному розмірі 2400 грн, звіт про виконану адвокатом роботу за договором про надання правової допомоги на стадії досудового розслідування та судового розгляду від 25.04.2018, акт приймання передачі правничої допомоги за договором про надання правової допомоги на стадії досудового розслідування та судового розгляду від 25.04.2018, квитанції до прибуткового касового ордеру № 2 від 11.05.2018, 25.04.2018, 25.04.2018, 25.04.2018 у загальному розмірі 4999 грн.

При дослідженні матеріалів кримінально провадження судом було встановлено, що представник потерпілого брав участь у справі 14.01.2019 (6 хв), 24.01.2019 (1 год 18 хв), 21.02.2019 (55 хв), а всього затрачено часу 2 години 9 хвилин. Крім того, представником позивача було підготовлено: позовну заяву, відповідь на відзив. При цьому адвокат ознайомлювався з матеріалами кримінального провадження, відзивом ПрАТ «УПСК». Також брав участь на стадії досудового розслідування 11.05.2018, 21.06.2018. До витраченого часу адвокат додає також час, затрачений у дорозі від м. Прилуки, де він проживає, до м. Пирятин, та витрати на пальне.

Зважаючи на викладене, виходячи із співмірності наданих послуг та виконання робіт представником, суд вважає, що потерпілим доведено понесення ним витрат за надання правничої допомоги у розмірі 7399 грн, які підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_8 .

Відповідно до п. 6 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Ухвалою Пирятинського районного суду Полтавської області від 29.11.2017 було накладено арешт на предмети, які 17 листопада 2017 року були вилучені в ході проведення огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, а саме на: автомобіль TOYOTA COROLLA, реєстраційний номер НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_2 автомобіля TOYOTA COROLLA, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_18 , а також на три пластмасові уламки решітки радіатора автомобіля TOYOTA COROLLA, реєстраційний номер НОМЕР_1 , до скасування арешту майна у встановленому КПК України порядку.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, за клопотанням учасників провадження, вирішує питання про скасування арешту майна.

Оскільки у застосуванні арешту потреба відпала, суд уважає за можливе скасувати арешт з набранням вироку законної сили.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справ "Ісмаїлов проти Росії" від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права".

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Згідно ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

З матеріалів справи вбачається, що вартість проведених експертиз під час досудового слідства становлять 572,00 грн за проведення автотехнічної експертизи, дані процесуальні витрати по кримінальному провадженню необхідно стягнути з обвинуваченого.

Керуючись ст.ст. 285, 349, 373, 374 КПК України, с у д

у х в а л и в :

Визнати ОСОБА_3 винуватим у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України, та призначити покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 6 (шість) місяців.

У відповідності зі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування основного призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.

Зобов`язати ОСОБА_3 відповідно до пп. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст.76 КК України в період іспитового строку:

- не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи;
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
Цивільний позов ОСОБА_8 до ПАТ«Українська пожежно-страхова компанія» та ОСОБА_3 про відшкодування матеріальних та моральних збитків, завданих злочином задовольнити частково.
Стягнути із ПАТ«Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_8 матеріальну шкоду завдану злочином у розмірі 31469 (тридцять одну тисячу чотириста шістдесят дев`ять) гривень 58 копійок та моральну шкоду у розмірі 1573 (одна тисяча п`ятсот сімдесят три) гривні 48 копійок.
Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_8 моральну шкоду у розмірі 10000 (десять тисяч) гривень.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_8 7399 (сім тисяч триста дев`яносто дев`ять) гривень у відшкодування витрат на правничу допомогу.
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Пирятинського районного суду Полтавської області від 29.11.2017 в рамках кримінального провадження №0000459, внесеного до ЄРДР 17.11.2017, на майно, що належить ОСОБА_3 , а саме автомобіль TOYOTA COROLLA, реєстраційний номер НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_2 автомобіля TOYOTA COROLLA, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_18 , а також на три пластмасові уламки решітки радіатора автомобіля TOYOTA COROLLA, реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Речові докази по справі, після набрання вироком законної сили, а саме: автомобіль Toyota Corolla, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_2 автомобіля TOYOTA COROLLA, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що знаходяться за місцем проживання ОСОБА_3 по АДРЕСА_1 повернути ОСОБА_18 як власнику; одяг потерпілого ОСОБА_7 : куртку, шапку, штани та кросівки, що перебувають в камері схову Пирятинського ВП Гребінківського ВП ГУНП в Полтавській області по вул. Зоряна, 7, м. Пирятин Полтавської області повернути законному представнику потерпілого ОСОБА_8 ; три пластмасові уламки решітки радіатора автомобіля TOYOTA COROLLA, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що перебувають в камері схову Пирятинського ВП Гребінківського ВП ГУНП в Полтавській області по вул. Зоряна, 7, м. Пирятин Полтавської області з набранням вироком законної сили знищити.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави (код класифікації доходів бюджету 24060300): рахунок 6379, отримувач Пирятинське УК/Пирятин.р-н/24060300, код отримувача-37958534, МФО банку 899998, банк Казначейство України (ЕАП) витрати за проведення автотехнічної експертизи у розмірі 572 (п`ятсот сімдесят дві) гривні.
Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду через Пирятинський районний суд Полтавської області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набуває законної сили після розгляду справи.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.
Копія вироку негайно після його проголошення підлягає врученню обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1