Справа №585/492/19 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/655/19 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відео конференції, в залі суду у м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області, від 24 травня 2019 року, якою засудженому ОСОБА_8 замінено покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на строк 20 років,

ВСТАНОВИЛА:

За вироком Апеляційного суду Черкаської області, від 24 березня 2004 року, ОСОБА_8 засуджений за ст. ст. 187 ч. 4; 289 ч. 3; 357 ч. 3; 263 ч. 1; 115 ч. 2 п. 6; 15 ч. 3 115 ч. 2 п. п. 1, 6; 70 КК України до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна. Початком строку відбування покарання ОСОБА_8 є 4 травня 2005 року.

Засуджений ОСОБА_8 5 лютого 2019 року звернувся до суду з клопотанням про дострокове його звільнення від відбування призначеного покарання у виді довічного позбавлення волі або ж заміну призначеного йому покарання у виді довічного позбавлення волі на інше більш м?яке покарання.

Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області, від 24 травня 2019 року, клопотання засудженого ОСОБА_8 було задоволено частково та замінено ОСОБА_8 призначене за вироком Апеляційного суду Черкаської області, від 24 березня 2004 року, покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на строк 20 років, за умови належної поведінки ОСОБА_8 .

Суд мотивував своє рішення тим, що покарання у виді довічного позбавлення волі порушує право засудженого на вирішення питання про звільнення засудженого від відбування цього покарання, оскільки таке покарання не передбачає можливості, за певних умов, дострокового звільнення засудженого від його відбування.

Суд вказав, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошував на необхідності створення умов за яких особи, засудженні до великих термінів покарання, мали б можливість звертатися з клопотанням про заміну призначеного їм покарання більш м`яким покаранням або ж дострокового звільнення від відбування цього покарання.

У поданій апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ставить питання про скасування ухвали суду та постановлення нової ухвали про відмову в задоволенні клопотання засудженого.

Свої вимоги прокурор обґрунтовує тим, що заміна покарання у виді довічного позбавлення на біль м`яке можлива лише в порядку помилування, що здійснюється Президентом України у встановленому законом порядку, а не судом.

Крім того прокурор зазначає, що характеризуючи дані відносно засудженого ОСОБА_8 не підтверджують його виправлення.

Від засудженого ОСОБА_8 надійшло заперечення на апеляційну скаргу, в якому зазначається про законність рішення суду першої інстанції та необґрунтованість апеляційної скарги прокурора.

Заслухавши суддю доповідача щодо суті ухвали суду та поданої апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_6 про підтримку апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні, думку адвоката ОСОБА_7 та пояснення засудженого ОСОБА_8 про заперечення апеляційної скарги прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження та, піддавши аналізу мотиви апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Колегія суддів вважає, що суд, постановляючи ухвалу про часткове задоволення клопотання засудженого ОСОБА_8 про заміну йому покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на строк 20 років, за умови належної поведінки останнього, прийшов до необґрунтованого такого рішення.

Законом України про кримінальну відповідальність, зокрема ст. ст. 81; 82; 85 87 КК України, визначені підстави для умовно дострокового звільнення засудженої особи від відбування призначеного судом першої інстанції покарання або ж заміни не відбутої частини покарання більш м?яким, а кримінальним процесуальним законом, зокрема ст. ст. 537; 539 КПК України, визначено саму процедуру розгляду таких питань.

Питання про умовно дострокове звільнення засудженої особи від відбування призначеного покарання або ж заміни не відбутої частини покарання більш м?яким вирішується судом у кримінальному провадженні, що розпочинається з часу заявлення відповідного клопотання про вирішення такого питання.

Порядок кримінального провадження визначений законодавцем у ст. 1 КПК України, згідно якої, на території України порядок кримінального провадження визначається Конституцією України, міжнародними договорами, згода на обов?язковість яких надана Верховною Радою України, кримінальним процесуальним законом та іншими законами України.

Завданнями кримінального провадження, згідно ст. 2 КПК України, крім іншого, є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також, забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу, і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до загальних засад кримінального провадження, викладених у ч. 1 ст. 7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати, крім іншого, таким загальним засадам кримінального провадження, як верховенство права (п. 1), законність (п. 2) та диспозитивність (п. 19), згідно яких, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (ч. 1 і ч. 2 ст. 8 КПК). Під час кримінального провадження суддя зобов?язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, кримінального процесуального кодексу України, міжнародних договорів, згода на обов?язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших законодавчих актів. Закони та інші нормативно правові акти України, положення яких стосуються кримінального провадження, повинні відповідати кримінальному процесуальному кодексу України. При здійсненні кримінального провадження не може застосовуватися закон, який суперечить кримінальному процесуальному кодексу України. У разі, якщо норми кримінального процесуального кодексу України суперечать міжнародному договору, згода на обов?язковість якого надана Верховною Радою України, застосовуються положення відповідного міжнародного договору України. Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У випадках, коли положення кримінального процесуального кодексу України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 цього Кодексу (ч. 1 та ч. ч. 3 6 ст. 9 КПК).

Коституційний Суд України в своєму рішенні, від 29 червня 2010 року, у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, зазначив, що одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями (абз. 3 п. п. 3.1 п. 3), а у рішенні, від 22 вересня 2005 року, № 5 рп/2005, Конституційний Суд України вказав, що із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування (абз. 2 п. п. 5.4 п .5).

Системний аналіз кримінального процесуального законодавства України, дає підстави для висновку, що до компетенції судді місцевого суду, на даний час, не розгляд клопотань про умовно дострокове звільнення від відбування покарання або ж заміну не відбутої частини покарання більш м?яким покаранням, відносно осіб засуджених до покарання у виді довічного позбавлення волі, враховуючи принцип правової визначеності, який є невід`ємною, органічною складовою принципу верховенства права, який знайшов своє закріплення у практиці Конституційного Суду України і рішеннях Європейського суду з прав людини, та прийняття рішення про заміну засудженій особі до покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, оскільки при вирішенні такого клопотання суддя суду першої інстанції повинен діяти відповідно до точного змісту норми права, яку він застосував, у межах своєї компетенції, суворо дотримуючись процедури розгляду клопотання, тобто виходити з принципу законності.

З огляду на викладене, суд першої інстанції, розглянувши по суті клопотання засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_8 про заміну не відбутої частини покарання більш м?яким або ж умовно дострокове звільнення від відбування призначеного покарання, діяв не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, визначений законом, явно вийшовши за межі своїх дискреційних повноважень, чим істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону.

Колегія суддів вважає, що норми кримінального процесуального закону України зобов?язують суддю діяти виключно в межах своїх повноважень, передбачених процесуальним законом, та приймати рішення керуючись загальними приписами ст. 370 КПК України.

Суддя, здійснюючи розгляд клопотання ОСОБА_8 , як особи, засудженої до довічного позбавлення волі та, частково задовольняючи його клопотання, замінюючи призначене ОСОБА_8 покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк 20 років, вийшов за межі своїх повноважень встановлених кримінальним процесуальним законом України та законом України про кримінальну відповідальність.

Суд першої інстанції вказав у своєму рішенні на законодавчі прогалини, що створюють обмеження права засуджених до довічного позбавлення волі осіб щодо можливості заміни таким особам такого покарання на більш м`яке покарання, а тому, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, у тому числі і рішення «Козлов проти України», від 12 березня 2019 року, суд вважав за можливе замінити ОСОБА_8 покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на строк 20 років.

Колегія суддів вважає, що з такими висновками суду першої інстанції також погодитися не можна, оскільки встановленні Європейським судом з прав людини порушення перш за все стосуються обов?язку держави виконати рішення Європейського суду з прав людини у справах проти України, а не обов?язку суду усувати певні законодавчі прогалини своїм рішенням.

Здійснюючи заміну покарання ОСОБА_8 , як особі засудженій до довічного позбавлення волі, суд першої інстанції використав процесуальну процедуру, що не передбачена ні КК України, ні КПК України, перебравши на себе таким чином повноваження, що не властиві суду, не прийнявши до уваги, що Європейський суд з прав людини у рішенні «Козлов проти України», від 12 березня 2019 року, поклав обов?язок на державу відповідача провести реформу системи перегляду вироків відносно осіб засуджених до довічного позбавлення волі, що само по собі лежить за межами повноважень судової гілки влади.

При цьому Європейський суд з прав людини зазначив, що механізм такого перегляду в кожному конкретному випадку має стосуватися перевірки обставин виправлення чи перевиховування засудженого, а би останній, за певних обставин, отримав право на звільнення (п. 194 рішенні «Козлов проти України», від 12 березня 2019 року).

Більш того, колегія суддів звертає увагу на те, що у рішенні «Козлов проти України», від 12 березня 2019 року, Європейський суд з прав людини саму систему призначення покарань та види покарання, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, не вважав такими, що суперечать положенням Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Натомість Європейський суд з прав людини акцентував увагу на необхідності розроблення процедури періодичного перегляду доцільності відбування засудженими особами призначених покарань у виді довічного позбавлення волі, на предмет, чи не відпали чинники суспільної небезпечності вказаних осіб і, за наявності певних умов та з`ясування можливості звільнення такої особи від подальшого відбування такого покарання.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду не можу вважатись законною, а тому, ухвала суджу підлягає до скасування з постановленням нової ухвали якою необхідно відмовити засудженому до довічного позбавлення волі ОСОБА_8 у замі такого покарання більш м`яким, або в умовно достроковому звільненні ОСОБА_8 від відбування такого покарання.

Керуючись ст. ст. 404; 405; 407; 418; 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області, від 24 травня 2019 року, якою засудженому за вироком Апеляційного суду Черкаської області, від 24 березня 2004 року, до довічного позбавлення волі ОСОБА_8 , замінено покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на строк 20 років, за умови належної поведінки ОСОБА_8 , скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою засудженому за вироком Апеляційного суду Черкаської області, від 24 березня 2004 року, до довічного позбавлення волі ОСОБА_8 у задоволенні клопотання про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покарання, про умовно дострокове звільнення від відбування покарання за вироком Апеляційного суду Черкаської області, від 24 березня 2004 року, у виді довічного позбавлення волі, про встановлення терміну перегляду питання умовно дострокового звільнення від відбування покарання за вироком Апеляційного суду Черкаської області, від 24 березня 2004 року, у виді довічного позбавлення волі, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду на протязі 3 х місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_8 у цей же строк з дня отримання ним копії цієї ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4