ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1272/19 Справа № 185/6057/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_9 ,

потерпілої ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі матеріали кримінального провадження № 0001398 за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_7 , її захисника адвоката ОСОБА_11 , обвинуваченої ОСОБА_8 , з доповненнями до апеляційних скарг обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , а також прокурора Павлоградської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_12 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 листопада 2018 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , -

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м.Павлоград Дніпропетровської області, громадянку України, з середньою спеціальною освітою, не заміжню, не працюючу, проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судиму,

визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців, з конфіскацією усього належного майна.

та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженку м.Перевальськ, Луганської області, громадянку України, з середньою спеціальною освітою, розлучену, маючу на утриманні малолітню доньку ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не працюючу, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судиму,

визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців, з конфіскацією усього належного майна.

До набрання вироком чинності, застосовано щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Строк відбуття покарання ухвалено рахувати з 06 листопада 2018 року.

Вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат.

Вказаним вироком ОСОБА_8 та ОСОБА_7 визнано винуватими у тому, що вони приблизно о 23.45 год. 22.06.2018 року, проходили по вул.Харківська в м.Павлограді, Дніпропетровської області, де помітили раніше не знайому ОСОБА_14 , яка мала при собі жіночу сумочку з особистими речами. Обвинувачені стали слідувати за ОСОБА_10 , наздогнавши біля будинку АДРЕСА_2 , ОСОБА_8 підійшла до потерпілої ОСОБА_10 , схопила її жіночу сумочку за ручку та стала тягнути на себе. ОСОБА_10 , усвідомлюючи, що відносно неї вчиняється злочин, почала оборонятися та намагатися утримати свою жіночу сумочку та наявні в ній речі. А ОСОБА_7 , перебуваючи з боку від потерпілої, розбила наявну пусту скляну пляшку об асфальтову поверхню дороги, та так званою «розочкою» почала погрожувати потерпілій ОСОБА_10 , а також нанесла один удар рукою в підборіддя ОСОБА_10 , чим спричинила останній легкі тілесні ушкодження у вигляді саден шиї.

В цей же час, ОСОБА_8 заволоділа жіночою сумочкою з особистими речами потерпілої, та разом з ОСОБА_7 з місця вчинення нападу втекли, спричинивши потерпілій ОСОБА_15 матеріальну шкоду на загальну суму 6790грн.97коп.

В апеляційних скаргах та доповненнях:

- обвинувачена ОСОБА_7 просить вирок змінити через призначення занадто суворого, на її думку, покарання.

В доповненнях до апеляційної скарги просить вирок скасувати, через відсутність в її діях складу злочину, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України, і призначити новий розгляд справи у суді першої інстанції.
Вважає, що ні під час досудового розслідування, ні судового розгляду, стороною обвинувачення не було доведено наявність умислу у обвинувачених на здійснення розбійного нападу за попередньою змовою осіб.
Вважає, що у неї не було мотиву та мети злочину, а також попередньої домовленості з ОСОБА_7 .
Також зазначає, що ні при її затриманні, ні при затриманні ОСОБА_8 , не було виявлено знаряддя злочину, так звану розочку, а фрагменти скла були виявлені на відстані 110 метрів від місця події, відбитки пальців зі скла зняті не були.
Огляд сумки потерпілої проведено без участі обвинувачених.
Обвинувачена стверджує, що судово-медичну експертизу на наявність в крові потерпілої алкоголю одразу після події проведено не було, а проведено лише через 10 днів з часу події.
Вважає, що судом не було взято до уваги пояснення свідка ОСОБА_16 , який в судовому засіданні пояснив, що не бачив її біля місця вчинення злочину, а бачив лише ОСОБА_8 .
Вказує, що під час досудового розслідування їй не були роз`яснені процесуальні права, вона надавала пояснення під тиском погроз з боку правоохоронних органів, слідчий експеримент було проведено за участі лише потерпілої, без обвинувачених, а також її не було ознайомлено з матеріалами справи в порядку ст.290 КПК України.

- захисник обвинуваченої ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_11 просить вирок скасувати через допущені, на її думку, неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції.

Просить врахувати її позитивні характеристики, відсутність судимості.

- обвинувачена ОСОБА_8 просить вирок змінити через призначене їй занадто суворе покарання.
В доповненнях до апеляційної скарги просить вирок скасувати та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції.
Вказує, що ОСОБА_7 до потерпілої не підходила, пляшку при собі не мала, не розбивала її та не погрожувала потерпілій навіть в усній формі.
Вважає, що спланованих з обвинуваченою ОСОБА_7 дій не було, розбійний напад вони не скоювали.
Стверджує, суд ухвалив вирок без допиту головного свідка подруги потерпілої ОСОБА_17 ; при затриманні на було виявлено знаряддя злочину розочку; не були вилучено записів вуличних відеокамер з магазину Ясень та дому, поряд з яким сталася подія; з фрагментів скла, вилучених на відстані 110 метрів від місця події не вилучені відбитки пальців; огляд місця події проведено після 22.00 годин при штучному освітленні; згідно висновкам судово-медичної експертизи на тілі потерпілої виявлені тілесні ушкодження від тупого твердого предмету, однак потерпіла стверджує про порізи на шиї та руці; огляд сумки потерпілої проведено без участі обвинувачених; не було проведено дослідження наявності алкоголю в крові обвинувачених та потерпілої.
Також апелянт вказує, що під час досудового розслідування було порушено її права, а саме: не роз`яснення право на відмову від дачі показань, згідно ст. 63 Конституції України, покази вона давала під тиском з боку працівників поліції; слідчий експеримент було проведено без участі обвинувачених, а лише за участю потерпілої; обвинувачену не було ознайомлено з матеріалами справи в порядку ст. 290 КПК України; також слідчим не було зафіксовано наявність на її тілі пошкоджень м`яких тканин у вигляді подряпин шиї.
Зазначає, що свідок ОСОБА_18 в суді пояснив, що він затримав лише ОСОБА_8 , а ОСОБА_7 на місці події не бачив.
Судом не було взято до уваги, що при затриманні, в її руках не було виявлено сумку потерпілої.
Просить врахувати, що вона має малолітню доньку, вела спокійний образ життя, алкоголь не вживала, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебувала, працювала не офіційно, раніше не судима.

- прокурор просить вирок в частині призначеного покарання скасувати, ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі строком 8 років 6 місяців, з конфіскацією всього належного майна; ОСОБА_8 призначити покарання за ч. 2 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі строком на 8 років, з конфіскацією всього належного майна.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Не заперечуючи доведеність вини обвинувачених у скоєнні ними злочину, не оскаржуючи фактичних обставин кримінального правопорушення, вважає, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особам обвинувачених через м`якість.

Вважає, що суд першої інстанції не в достатній мірі врахував тяжкість кримінального правопорушення, яке згідно з ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, те що обвинувачені фактично не визнали своєї вини у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, особи винних, які раніше не судимі, наявність на утриманні ОСОБА_8 малолітньої дитини.

Зазначає, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 мають посередню характеристику за місцем проживання, не працевлаштовані, постійного заробітку не мають, повернення потерпілій речей стало можливим лише за втручанням працівника поліції, який проїжджав повз місця скоєння злочину та наздогнав одну з обвинувачених. Крім того, а ні ОСОБА_7 , а ні ОСОБА_8 не відшкодували матеріальну шкоду за пошкоджену жіночу сумку. Також просить врахувати, що відносно потерпілої було скоєно фізичне насильство, яке було небезпечним для життя та здоров`я в момент заподіяння, а саме небезпечним предметом - фрагментом розбитої скляної пляшки спричинено тілесні ушкодження в життєво-важливий орган людини - шию.

На думку прокурора, суд призначив обвинуваченим за тяжкий злочин недостатньо суворе покарання, передбачене санкцією цієї статті. Окрім цього, не зважаючи на той факт, що саме ОСОБА_7 вчиняла більш активні дії спрямовані на насильство, що було небезпечним для життя та здоров`я потерпілої в момент заподіяння, та на той факт що обвинувачена ОСОБА_8 має на утриманні малолітню дитину, суд призначив однакове за розміром покарання обом обвинуваченим.

Заслухавши суддюдоповідача, думки обвинувачених та захисника, які підтримали вимоги своїх апеляційних скарг та просила їх задовольнити, а апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, думку прокурора та потерпілої, які підтримали апеляційні вимоги сторони обвинувачення та заперечувала проти задоволення апеляційних скарг обвинувачених та захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження, співставивши їх з доводами апеляційних скарг, колегія суддів прийшла до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіркою наявних матеріалів встановлено, що районний суд вказаних вимог дотримався у повному обсязі.

Згідно з вимогами ст.404 КПК в апеляційному порядку вирок суду першої інстанції перевіряється в межах поданих апеляційних скарг.

Висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження та доведеність вини ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні злочину при обставинах, викладених у вироку, а також правильність кваліфікації їх дій за ч. 2 ст. 187 КК України - вірні та ґрунтуються на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, та оцінці сукупності доказів з точки зору належності, допустимості та достовірності.

Посилання сторони захисту на недоведеність вини обвинувачених у вчиненні ними злочину, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України, на думку колегії суддів, є безпідставними.
Апеляційним переглядом встановлено, що судове слідство по ній проведено з дотриманням процесуального закону, а висновки суду про винуватість ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні злочину, за який їх засуджено, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджені розглянутими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами.
В обґрунтування свого висновку про доведеність вини обвинувачених суд обгрунтовано послався на показання потерпілої ОСОБА_10 , яка суду пояснила, що близько 23.45 годин 22.06.2018 року, вона з подругою йшли по вул.Харківській в м.Павлограді, де несподівано, в темному місці вулиці, на неї напали раніше не знайомі ОСОБА_19 та ОСОБА_20 . При цьому, ОСОБА_20 підбігла до неї зпереду, схопила наявну у неї сумку обома руками, та стала намагатися вирвати сумку з особистими речами. В цей час ОСОБА_19 розбила об асфальт скляну пляшку, та так званою «розочкою», на відстані витягнутої руки, стала розмахувати розбитою пляшкою перед її обличчям, спричинивши на шиї тілесні ушкодження, погрожувати їй вбивством, вимагати віддати сумку. Їй було страшно, вона реально сприймала погрози обвинуваченої. Розірвавши ручки жіночої сумки ОСОБА_20 заволоділа нею, а ОСОБА_19 , нанесла їй один удар кулаком в підборіддя. Обидві обвинуваченні з майном, яким заволоділи стали тікати в різні сторони. В цей час по вулиці на мопеді їхав чоловік, якого вона стала благати про допомогу. Останній виявився працівником поліції, він наздогнав ОСОБА_20 , яка під час її затримання викинула її сумку, відтак усі речі їй були повернуті.

В апеляційному суді потерпіла повністю підтвердила надані раніше пояснення, наголосивши, що обвинувачені в апеляційних скаргами та поясненнях в апеляційному суді надають неправдиві відомості, аби уникнути кримінальної відповідальності. ОСОБА_10 також пояснила, що ОСОБА_7 дійсно погрожувала їй розочкою.

Свідок ОСОБА_21 суду пояснив, що в пізній час у темну пору доби 22.06.2018 року, він на мопеді їхав по вул.Харківській в м.Павлограді та бачив, як з сумкою біжить ОСОБА_8 , в той же час потерпіла ОСОБА_10 кричала про допомогу, бігла за обвинуваченою та вимагали віддати сумку. Він наздогнав на мопеді ОСОБА_8 , яка мала при собі сумку потерпілої, яку, під час затримання, вона намагалася викинути. При цьому ОСОБА_8 пояснювала, що вона з ОСОБА_19 напали на потерпілу та заволоділи сумкою. ОСОБА_7 застосувала так звану «розочку», погрожуючи нею потерпілій, вимагаючи віддати сумку.

Обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , кожна окремо, поясняли, що приблизно о 23.45 годин 22.06.2018 року вони проходили по вул. Харківській в м. Палограді, де помітили раніше їм не знайому ОСОБА_14 , яка мали при собі жіночу сумочку. Вони домовились між собою вчинити жарт з потерпілою. ОСОБА_8 підійшла до потерпілої, вихватила у неї сумку та стала з сумкою тікати. ОСОБА_7 також стала тікати з місця пригоди, та одночасно сказала ОСОБА_8 , аби та викинула сумку. Удовенко так і вчинила та викинула сумку потерпілої.

Пояснення потерпілої, свідка ОСОБА_21 відзначалися послідовністю і узгодженістю між собою та з іншими доказами по справі і містили дані щодо часу, місця, мотиву, способу застосування насильства, наслідків таких дій та інших фактичних обставин злочину, які складають елементи кримінально-караного діяння, і які визнані доведеними судом, і належно викладені в мотивувальній частині вироку.
Вину обвинувачених встановлено:
- протоколом прийняття заяви потерпілої ОСОБА_10 про злочин, де остання повідомила про вчинення на неї розбійного нападу їз застосуванням небезпечного для життя та здоров`я насильства, заволодіння жіночою сумочкою з речами та використання під час вчиненні злочину розбитої скляної пляшки;
-протоколом огляду місця події, яким встановлено місце вчинення злочину, та наявність в місці вчинення злочину фрагментів розбитого скла від скляної пляшки;

- протоколом огляду жіночої сумки потерпілої ОСОБА_10 з наявними в ній особистими речами потерпілої, яким, у тому числі, зафіксовано розірвані ручки сумки та постановою про визнанням вказаних речей речовими доказами у справі;

- висновком судово-медичної експертизи № 132 від 03.07.2018 року, згідно якого у потерпілої ОСОБА_10 виявлені механічні тілесні ушкодження легкого ступеню у вигляді саден шиї;

-висновком судової товарознавчої експертизи № 1945/18 від 03.07.2018 року, яким встановлена загальна вартість майна, яким заволоділи обвинуваченні під час вчинення злочину;

-протоколом проведення слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_10 , де остання повідомила про обставини та наслідки вчиненого відносно неї розбійного нападу.

Наведеними у вироку даними спростовані твердження обвинувачених про відсутність доказів винуватості обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого їм злочину, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України, про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та про неповноту судового слідства.
Будь-якого сумніву в достовірності пояснень потерпілої та намисності наведених у вироку доказів, в обґрунтування доведеності винуватості ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , колегією суддів не встановлено.
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що дії обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 слід кваліфікувати за ч.2 ст. 187 КК України, а саме: у вчиненні нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб.
Не визнання обвинуваченими своєї вини, на думку колегії суддів, є способом захисту та бажанням уникнути кримінальної відповідальності за скоєне.
Доводи обвинувачених про те, що при затриманні не було виявлено та вилучено знаряддя злочину розочки, що не було проведено судово-медичну експертизу на наявність в крові потерпілої алкоголю, що огляд сумки потерпілої проводився без їх участі, не вплинули на правильність висновків суду про наявність в діях ОСОБА_7 та ОСОБА_8 складу злочину, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України.
Аналізуючи доводи обвинувачених про ніби-то порушення їх прав під час проведення досудового розслідування, колегія суддів зазначає наступне.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, під час повідомлення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про підозру 23.06.2018 року та 13 липня 2018 року, їм було роз`яснення їх процесуальні права та обов`язки, про що останні зробили власноручний підпис. Крім того, захист обвинувачених реально здійснював адвокат ОСОБА_9 .
Під час досудового розслідування, в порядку ст. 290 КПК України, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , 13.07.2018 року було надано доступ до всіх матеріалів досудового розслідування.
Отже, захист прав обвинувачених було здійснене належним чином і порушень КПК України, - не виявлено.
Щодо тверджень обвинувачених про те, що за їх участю не було проведено слідчого експерименту та не було оглянуто ОСОБА_8 на предмет наявності у неї тілесних ушкоджень, колегія суддів звертає увагу на те, що дані твердження обвинувачених наведені вже під час апеляційного оскарження рішення суду першої інстанції. Ні під час досудового розгляду, ні судового слідства будь-яких заяв чи клопотань з цього приводу від сторони захисту, чи обвинувачених, матеріали справи не містять. Скарг на дії органу досудового розслідування, - не надходило. Тому таку позицію обвинувачених колегія суддів вважає бажанням ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у будь-який спосіб уникнути покарання за скоєний тяжкий злочин.
Аналізуючи доводи сторони захисту про призначення обвинуваченим занадто суворого, а сторони обвинувачення, - занадто м`якого покарання, колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Згідно з вимогами статті 65 КК України, суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Виходячи з положень статті 50 КК України рішення суду про призначення покарання, повинно досягати мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як обвинуваченим, так і іншими особами.

Призначаючи ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції дотримався вимог кримінального та кримінального процесуального закону щодо призначення покарання.

Як убачається з вироку, при обранні обвинуваченим покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого ними злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких, ступінь його суспільної небезпеки, ставлення обвинувачених до наслідків скоєного, дані про особу обвинувачених, які раніше не судимі, за місцем проживання характеризуються посередньо, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебувають.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинувачених судом враховано відсутність судимості у ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , а також наявність у останньої малолітньої дитини.

Обставин, що обтяжують їх покарання, - судом не встановлено.

При призначенні покарання обвинуваченим суд об`єктивно врахував не тільки зазначені вище дані та обставини, але і конкретну роль, дії, активність поведінки як ОСОБА_7 , так і ОСОБА_8 .

Тому, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обгрунтовано призначено покарання у виді позбавлення волі, в межах строку, передбачених санкцією ч.2 ст. 187 КК України, з конфіскацією усього належного майна.

Призначене судом першої покарання у відповідності до ст. 50 КК України, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 : 7 років 6 місяців позбавлення волі, кожній, з конфіскацією усього належного майна, є необхідним та достатнім для виправлення кожної, та для запобігання вчиненню ними нових злочинів.

Вирок суду щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , в тому числі і щодо призначеного покарання, - є вмотивованим, обґрунтованим та законним.

На думку колегії суддів, саме такий вид та розмір покарання, на думку колегії суддів, є необхідним, справедливим та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ними нових злочинів.
Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що згідно ст. 2 Конвенції Про захист прав людини та основоположних свобод, право кожного громадянина на життя охороняється законом. Відповідно до ст. ст. 3, 27 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, ніхто не може бути свавільно позбавлений життя.
Також колегія суддів враховує практику рішень Європейського суду з прав людини, де в справі Скополла проти Італії від 17.09.2009 року, суд зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Процесуальних порушень під час апеляційного перегляду справи виявлено не було.

Отже, доводи апеляційних скарг обвинувачених, захисника та прокурора є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, а вирок, як законним, слід залишити без зміни.

Керуючись ст. 404,405, 407, 419 КПК України, колегія суддів. -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_7 , її захисника адвоката ОСОБА_11 , обвинуваченої ОСОБА_8 , з доповненнями до апеляційних скарг обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , а також прокурора Павлоградської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_12 , -залишити без задоволення.

Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 листопада 2018 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з дня проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст. 426 КПК України до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а обвинуваченими, які перебувають під вартою, - у той же строк з дати вручення їм копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4