Провадження № 1-кп/734/203/19 Справа № 734/3492/19
У х в а л а

іменем України

24 вересня 2019 року смт. Козелець

Козелецький районний суд Чернігівської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1

при секретареві ОСОБА_2

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в смт Козелець кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000046 від 24 травня 2019 року, відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Могиляни Острозького району Рівненської області, українця, громадянина України, неодруженого, із професійно-технічною освітою, військовослужбовця строкової військової служби військової частини НОМЕР_1 , солдата, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: казарма АДРЕСА_2 , раніше судимого: 04.04.2019 року Острозьким районним судом Рівненської області за ч. 2 ст. 186 КК України до позбавлення волі строком 4 роки 6 місяців /на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням і іспитовим строком 3 роки/,
за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

встановив:

23 вересня 2019 року до Козелецького районного суду Чернігівської області надійшов обвинувальний акт з угодою про визнання винуватості в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000046 від 24 травня 2019 року, відносно ОСОБА_3 , який обвинувачується у вчиненні злочину (кримінального правопорушення), передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України.

20 вересня 2019 року прокурором військової прокуратури Деснянського гарнізону лейтенант юстиції ОСОБА_4 , який здійснює процесуальне керівництво досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні № 0000046, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24.05.2019 року, та ОСОБА_3 , у присутності захисника ОСОБА_5 , укладена угода про визнання винуватості, яка була передана суду для затвердження.

Відповідно до вказаної угоди військовослужбовець строкової військової служби військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_3 , проходячи строкову військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , яка дислокується у АДРЕСА_3 , в порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст.ст. 1-2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 4, 16, 127-128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи умисно, з метою тимчасового ухилення від військової служби, в умовах особливого періоду 25.02.2019 року без поважних на те причин та відповідного дозволу командування самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 та незаконно перебував поза її межами до 03.07.2019 року. Під час незаконного перебування за межами указаної військової частини солдат ОСОБА_3 обов`язки військової служби не виконував, час проводив на власний розсуд та про належність до Збройних Сил України в інші органи влади не повідомляв, хоча об`єктивно мав можливість це вчинити.

Дії обвинуваченого підлягають кваліфікації за ч. 4 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Згідно з вказаною угодою ОСОБА_3 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України в обсязі пред`явленого йому обвинувачення.

Також вказаною угодою сторони погодили покарання у виді 3 років позбавлення волі, відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань за цим вироком та вироком Острозького районного суду Рівненської області від 04.04.2019 року, остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років, із застосуванням іспитового строку 3 (три) роки, встановивши обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 7 ст. 474 КПК України суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди.

Як вказано вище, вказаною угодою сторони погодили покарання у виді 3 років позбавлення волі, відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань за цим вироком та вироком Острозького районного суду Рівненської області від 04.04.2019 року, остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років, із застосуванням іспитового строку 3 (три) роки, встановивши обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Проте таке узгодження покарання суперечить вимогам Кримінального кодексу України.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України (на явку сторони посилаються в угоді) за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

В той же час, відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Злочин, передбачений ч. 4 ст. 407 КК України, є триваючим. Такий злочин визначається вчиненням особою суспільно небезпечного діяння, пов`язаного з подальшим невиконанням протягом певного часу покладених на неї обов`язків, які вона повинна виконувати під загрозою кримінальної відповідальності. Він характеризується безперервним здійсненням протягом визначеного часу певного злочинного посягання, коли його об`єктивна сторона «розтягнута» у часі.

Триваючий злочин вважається закінченим, якщо припинено злочинне посягання або припинено злочинний стан завдяки суб`єктивним або об`єктивним моментам.

Встановлення того, що злочин є триваючим, забезпечує його правильну кваліфікацію, а також обумовлює можливість чи неможливість застосувати до особи амністію, інститут давності притягнення до кримінальної відповідальності, а також вирішення питання про призначення покарання за сукупністю покарань чи вироків.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що ОСОБА_3 вчинив триваючий злочин, який вважається закінченим 03 липня 2019 року, тобто після постановлення щодо нього попереднього вироку від 04 квітня 2019 року, але до повного відбуття покарання, а тому правильно було б в угоді про визнання винуватості визначити остаточне покарання за правилами ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, проте вказаного зроблено не було.

Наведене вище дає підстави суду дійти висновку, що угода не відповідає вимогам КК України в частині узгодження покарання, з огляду на що в її затвердженні слід відмовити.

Керуючись ст. 474 КПК України,

ухвалив
В затвердженні угоди про визнання винуватості від 20 вересня 2019 року, що укладена прокурором військової прокуратури Деснянського гарнізону - лейтенантом юстиції ОСОБА_4 , який здійснює процесуальне керівництво досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні № 0000046, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24.05.2019 року, та ОСОБА_3 , у присутності захисника ОСОБА_5 , відмовити.

Судове провадження з розгляду обвинувального акту відносно ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України продовжити у загальному порядку.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1