УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2019 року
м. Київ

справа № 466/9388/17
провадження № 51-2275 ск 19
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі Суд) у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 18 грудня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 4 лютого 2019 року щодо ОСОБА_5 .
Обставини справи

1. Шевченківський районний суд м. Львова вироком від 18 грудня 2017 року визнав
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1
винуватим у розбої, вчиненому особою, яка раніше вчинила розбій; грабежі, вчиненому повторно та у грабежі, вчиненому повторно, поєднаному із погрозою застосування насильства, який не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, і засудив до покарання у виді позбавлення волі на строк:
за частиною 1 статті 187 Кримінального кодексу України (далі КК) 6 років,
за частиною 2 статті 186 КК 4 роки 6 місяців,
за частиною 2 статті 15 частиною 2 статті 186 КК 4 роки,
за частиною 2 статті 187 КК 7 років 6 місяців із конфіскацією майна.
2. На підставі статті 70 КК призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців із конфіскацією майна. Відповідно до частини 5 статті 71 КК за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Галицького районного суду м. Львова від 15 вересня 2016 року та призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років із конфіскацією майна.
3. Суд визнав доведеним, що ОСОБА_5 :
8 березня 2017 року приблизно о 19:30 біля будинку на вул. Мазепи, 11 у м. Львові зірвав з вух ОСОБА_6 золоті сережки, чим заподіяв легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я та завдав їй збитків на суму 4000 грн;
18 липня 2017 року приблизно о 18:55 на подвір`ї будинку на АДРЕСА_2 зірвав з шиї ОСОБА_7 золотий ланцюжок, чим завдав збитків на суму 18000 грн;
3 жовтня 2017 року приблизно о 18:00 у під`їзді будинку на АДРЕСА_3 , погрожуючи насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, намагався зірвати з шиї ОСОБА_8 золотий ланцюжок, однак не довів злочин до кінця, оскільки потерпіла чинила активну протидію;
27 жовтня 2017 року приблизно о 2:39 біля будинку на АДРЕСА_4 застосувавши фізичне насильство, небезпечне для життя чи здоров`я потерпілого, погрожуючи ножем, заволодів срібним хрестиком ОСОБА_9 , завдавши збитків на суму 300 грн.
4. Апеляційний суд Львівської області ухвалою від 4 лютого 2019 року залишив вирок без змін.
Доводи касаційної скарги

5. У касаційній скарзі захисник, посилаючись на частину 1 статті 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), просить скасувати судові рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
6. Він стверджує, що суд першої інстанції належним чином не обґрунтував свій висновок про доведеність вини засудженого у вчиненні злочинів, поклавши в обґрунтування винуватості засудженого недопустимі докази протоколи пред`явлення для впізнання з фототаблицями, протоколи допиту, висновки судово-медичних експертиз.
7. Також захисник посилається на надмірну суворість призначеного засудженому покарання, у тому числі, внаслідок відмови визнати пом`якшуючою обставиною, відшкодування збитків потерпілій ОСОБА_9 .
8. Захисник указує, що, незважаючи на подане клопотання сторони захисту про повторне дослідження доказів, апеляційний суд необґрунтовано відмов у його задоволенні.
9. На думку захисника, апеляційний суд не дав належної правової оцінки доводам апеляційної скарги сторони захисту та не навів підстав на їх спростування, чим порушив вимоги частини другої статті 419 КПК.
Оцінка Суду

10. Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, та додані до скарги копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
11. Відповідно до частини першої статті 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами нижчого рівня норм матеріального та процесуального права, правильність правової оцінки обставин і не уповноважений досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, не встановлені в оскарженому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
12. Посилання захисника на однобічність, неповноту судового слідства, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи не є предметом розгляду суду касаційної інстанції.
13. Згідно з частиною 2 статті 438 КПК при вирішенні питань про наявність підстав для зміни або скасування судового рішення суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412414 цього ж Кодексу.
14. Як убачається з матеріалів провадження, суд першої інстанції, дослідивши усі обставини справи, які належать до предмету доказування, й відповідно до статті 94 КПК дав оцінку зібраним доказам.
15. Крім того, як убачається з копії вироку, у судовому засіданні засуджений ОСОБА_5 , хоча і відмовився давати показання пославшись на статтю 63 Конституції України зазначив про те, що він визнає свою винуватість у вчиненні інкримінованих йому злочинів.
16. Посилання в касаційній скарзі на те, що ОСОБА_5 визнав свою винуватість внаслідок тиску та залякування його працівниками органу досудового розслідування не заслуговують на увагу. Суд зазначає, що для того, щоб у державних органів виник обов`язок розслідування скарг на неналежне поводження з боку правоохоронців, заява про таке поводження має бути небезпідставна, тобто підкріплюватися певними доказами (Naumenko v. Ukraine, no. 42023/98, § 135 є, 10 February 2004, Valasinas v. Lithuania, no. 44558/98, § 122, ECHR 2001-VIII).
17. У поданій захисником касаційній скарзі не міститься жодних даних про те, що у цій справі на досудовому слідстві чи в ході судового розгляду справи засуджений або його захисник подавали скарги на такі дії. За таких обставин Суд не має підстав ставити під сумнів допустимість визнання винуватості засудженого під час судового розгляду.
18. Сторона захисту вважає, що протокол проведення пред`явлення для впізнання засудженого є недопустимим доказом, оскільки проведений за відсутності його захисника, і в обґрунтування своєї позиції посилається на постанову Суду від 26 лютого 2019 року у справі № 206/6798/16-к. Суд зазначає, що на відміну від слідчого експерименту, про який ішлося у згаданій постанові, під час впізнання участь засудженого була пасивною, він не давав жодних показань, а тому не можна вважати, що його право на захист було порушеним.
19. Посилання сторони захисту на те, що апеляційний суд порушив вимоги статті 404 КПК, не допитавши свідка ОСОБА_10 за клопотанням сторони захисту, також не можуть бути визнані переконливими. Відповідно частини 3 цього положення, якщо сторона не заявляла про дослідження доказів в суді першої інстанції, вони можуть бути досліджені апеляційним судом, лише якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
20. Захисник посилається на те, що договір із ним укладено після ухвалення вироку судом першої інстанції, а тому про ці докази йому не могло бути відомо раніше. Суд зазначає, що правило частини 3 статті 404 КПК стосується ситуації, коли обставини про ці докази не були відомі стороні, у тому числі й обвинуваченому. У касаційній скарзі не вказано, які обставини завадили обвинуваченому клопотати про допит цього свідка в суді першої інстанції.
21. Призначаючи ОСОБА_5 покарання, місцевий суд врахував ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, особу обвинуваченого, який раніше судимий, обрав покарання у виді позбавлення волі, оскільки його виправлення не можливе без ізоляції від суспільства, чим дотримався вимог статті 65 КК.
22. Апеляційний суд, переглянувши справу в апеляційному порядку, не встановив порушень порядку дослідження та оцінки наведених судом у вироку доказів і переконливо спростував доводи, викладені в апеляціях сторони захисту. Ухвала апеляційного суду не суперечить вимогам статті 419 КПК.
23. Підстав для пом`якшення призначеного покарання за доводами, викладеними у касаційній скарзі, касаційний суд не вбачає.
24. Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, допущено не було.
25. З огляду на викладене, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які свідчать про необхідність відкриття провадження і перевірки його матеріалів, а з касаційної скарги та долучених до неї копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення касаційної скарги немає.
Керуючись пунктом 2 частини другої статті 428 КПК, Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 18 грудня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 4 лютого 2019 року щодо ОСОБА_5 .
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3