Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/292/19 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 286 (215) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.09.2019 року. м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря ОСОБА_5 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кропивницькому кримінальне провадження № 0001202 за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_6 , на вирок Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 04.03.2019 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Протопопівка, Олександрійського району, Кіровоградської області, громадянина України, одруженого, працюючого головним державним соціальним інспектором управління соціального захисту населення Олександрійської РДА Кіровоградської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
визнано невинуватим та виправдано, у зв`язку з недоведенням вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, в якому обвинувачується ОСОБА_7
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника-адвоката ОСОБА_8 ,
потерпілого ОСОБА_9 ,
виправданого ОСОБА_7 .

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_6 просить вирок суду скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначити покарання у виді 4 років позбавленя волі з позбавленням права керувати транспортним засосбом на 3 роки, без застосування положень статей 69 та 75 КК України.

Цивільний позов прокурора в інтересах держави в розмірі 8275, 34 грн. задовольнити в повному обсязі.

В порядку ч.3 ст. 404 КПК Україниповторно дослідити докази у справі, зокрема допитати обвинуваченого, та потерпілого, вивчити письмові докази.

Зазначає, що постанова про призначення судово-медичної експертизи №418 (т.2 а.с. 131) винесена слідчим 24.03.2014 року тоді, як рішення про закриття кримінального прянято 26.03.2014. Рішення про призначення експертного дослідження прийнято не за межами досудового розслідування, а вимоги ст.ст. 113, 219 КПК України жодним чином не обмежували права та обов`язки експерта, вважає твердження суду помилковими.

Вважає технічною помилкою зазначених експертом строків проведення (почата «29 квітня 2014 року» та закінчена «25 квітня 2014 року»).

Судом не вказано вимоги якого закону чи інструкції порушено експертом при виконанні дослідження, що в подальшому призвело до його необґрунтованості.

Судом не прийнято до уваги, що під час допиту у якості обвинуваченого ОСОБА_7 зазначив, що погіршення самопочуття не було, лише раптово потемніло в очах. Крім того, жодної медичної документації, яка б підтверджувала наявність хвороби в результаті якої обвинувачений раптово втрачає свідомість судом не досліджувалося.

Вважає, що судом допущено суб`єктивне трактування показів особи, що полягає у неповному їх викладі, що знайшло своє відображення у вироці.

Зазначає, що в матеріалах кримінального провадження відсутні дані про наявність будь-яких причин технічного характеру, які б могли перешкоджати виконанню водієм вимог ПДР і які мають досліджуватись експертним шляхом. Невідповідність дій водія автомобіля ЗАЗ -1103 ПухтієнкаО.А. вимогам п.п. 1.5, 2.3(б) і (д) та 12.1 ПДР перебуває у причинному зв`язку з даною ДПТ(т.2 а.с. 139-142).

Суд першої інстанції не провів аналізу всіх зібраних у справі доказів та не зазначив, які вихідні дані він визнав такими, що відповідають дійсності, і з їх урахуванням не надав оцінку висновку експерта.

Короткий зміст суті справи:
Згідно обвинувального акту, ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що 27.06.2013 близько 16 год. 30 хв., керуючи автомобілем ЗАЗ - 110307, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись в світлу пору доби на 9 км + 300 м автодороги «Т 12-05» Кіровоград - Олександрія, на території Кіровоградського району, Кіровоградської області, зі сторони м. Кіровоград в напрямку с.Аджамка, в порушення вимог п.п. 1.5, 2.3 (б, д) ПДР (п. 1.5. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. п. 2.3., при цьому порушуючи вимог п. 12.1 ПДР (п. 12.1 Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним) не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати можливість постійно контролювати рух транспортного засобу, не впоравшись з керуванням автомобіля, допустив виїзд автомобіля за межі проїзної частини з наступним наїздом на дерево, яке росло на лівому узбіччі щодо напрямку руху автомобіля. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажири автомобіля ЗАЗ -110307, реєстраційний номер НОМЕР_1 :
- ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно з висновком судово-медичної експертизи № 577 від 25.07.2013, отримала тілесні ушкодження, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент спричинення, та в даному випадку призвели до смерті останньої, і знаходяться в прямому причинному зв`язку з отриманими в результаті дорожньо-транспортної пригоди тілесними ушкодженнями;
- ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , згідно з висновком судово-медичної експертизи № 199 від 28.02.2014, отримав тілесні ушкодження, що спричинили смерть одного потерпілого та середньої тяжкості тілесні ушкодження іншому потерпілому.
Суд першої інстанції за наслідком розгляду кримінального провадження прийшов до висновку, що у діях ОСОБА_7 відсутній склад злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, з таких підстав.
Суд першої інстанції, визнав таким, що не відповідає фактичним обставинам по справі і не є доказом винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, висновок № 418 від 25.04.2014 року, оскільки він проведений поза рамками досудового слідства, ґрунтується на недостовірних вихідних даних, проведений без участі обвинуваченого та має ряд розбіжностей при його складенні.
Суд прийшов до висновку, що надані докази стороною обвинувачення не спростовують показання ОСОБА_7 про те, що він при русі автомобіля раптово втратив свідомість та вважає його покази достовірними.
Відсутність обов`язкових складових частин кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, а саме, об`єктивної сторони - діяння, яке пов`язане із недотриманням обвинуваченим вимог ПДР, причинного зв`язку між цим діянням і наслідками спричиненими потерпілим, та суб`єктивної сторони у формі необережної форми вини, свідчить про відсутність в діянні ОСОБА_7 складу інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого за ч.2 ст.286 КК України.

Заслухавши доповідача, потерпілого ОСОБА_9 , який просив вирок суду залишити без зміни, виправданого ОСОБА_7 та в його інтересах захисника-адвоката ОСОБА_8 , які просили вирок суду залишити без зміни, апеляційну скаргу прокурора без задоволення, прокурора у кримінальному провадженні, який просив вирок суду скасувати та визнати винуватим ОСОБА_7 у вчиненні пред`явленого обвинувачення, провівши судове слідство в об`ємі допиту потерпілого ОСОБА_9 , виправданого ОСОБА_7 та дослідженні матеріалів кримінального провадження за клопотанням прокурора, розглянувши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.
У відповідності до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
З положень ст.370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення вбачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінених судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим рішенням є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
У свою чергу положеннями ст. 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Відповідно до ст. 374 КПК України у разі визнання особи виправданою у мотивувальній частині вироку зазначаються: формулювання обвинувачення пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, яким керувався суд.
Суд при розгляді кримінального провадження повинен дослідити докази як ті, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, проаналізувати їх та дати оцінку з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності.
При вивченні матеріалів кримінального провадження, судом апеляційної інстанції встановлено, що вказані вимоги закону судом були дотримані.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
У справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанїї» від 06 грудня 1998 року, Європейський Суд наголошує про те, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою» (п. 150, п. 253).
В судовому засіданні Кропивницького апеляційного суду потерпілий ОСОБА_9 пояснив, що 27.06.2013 року попросив ОСОБА_7 забрати матір ОСОБА_11 з лікарні швидкої медичної допомоги (лікарня №4) на його автомобілі «Славута» Повертаючись назад було близько 16-17 години та на вулиці було жарко. Під час руху вони весь час спілкувалися. Швидкість булав межах дозволеного. В один момент він помітив, як автомобіль на прямій дорозі починає зміщуватись вліво, спочатку він подумав, що водій об`їжджає яму, автомобіль виїхав на ліве узбіччя, де відбувся наїзд на стовпчик, а після автомобіль здійснив наїзд на дерево, яке росло у кюветі, в результаті чого автомобіль підкинуло та розвернуло вліво. Після цього ОСОБА_7 кудись телефонував. Жодних претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має. Впевнений, що ОСОБА_7 втратив свідомість. В салоні автомобіля було дійсно дуже жарко, а вікна були закриті, адже він боїться протягів. Не вважає ОСОБА_7 винним.
Виправданий ОСОБА_7 пояснив, що 27 червня 2013 року забирав матір знайомого ОСОБА_9 з лікарні № 4 в м. Кіровоград.Покриття проїзної частини було асфальтобетонним, без вибоїн та перешкод для руху, сухим. В ході руху він спілкувався з ОСОБА_12 . Після цього розмова стихла та в нього потемніло в очах. Наступне що він пам`ятає, це що стоїть біля водійських дверцят, опершись на дах. Згодом він почав потроху приходити у свідомість та побачив, що відкрита задня ліва дверцята та ОСОБА_13 лежав позаду нього на траві. Він викликав швидку допомогу. Що могло статися йому не відомо. Було жарко в салоні автомобіля, вікна були зачинені. Після ДТП судмедексперт не оглядав. Отримав травми та був доставлений до лікарні.

Обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом. Тобто, дотримуючись засади змагальності, та виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 12 червня 2018 р. у справі № 712/13361/15, провадження № 51-1604км18, ЄДРСРУ № 74777387).
Оцінивши досліджені у кримінальному провадженні докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності і достатності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано ухвалив виправдувальний вирок, так як дійшов правильного висновку, що висунуте обвинувачення за ч.2 ст. 286 КК України таким, що не знайшло свого підтвердження дослідженими під час судового розгляду доказами та не доведене стороною обвинувачення поза межами розумного сумніву, виходячи з наступного.
В судовому засіданні 03.06.2019 року на підтвердження обвинувачення прокурором досліджені докази, які, на його думку, підтверджують обставини визнання винним ОСОБА_7 , а саме:
- Постанова слідчого про призначення судово-медичної експертизи від 24.03.2014 року постановлено призначити судово-медичну експертизу, на вирішення експерту поставлено питання чи міг ОСОБА_7 під час керування автомобілем втратити свідомість та чи міг бути в ОСОБА_7 сонячний чи тепловий удар в результаті якого він втратив свідомість під час керування автомобілем. (т.2 а.п. 104).
- Постанова слідчого ОСОБА_14 про закриття кримінального провадження від 26.03.2014 року постановлено кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001202 від 26.06.2013 року закрити у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_7 ознак кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, відповідно до ч.1 п.2 ст. 284 КПК України. (т.2 а.п. 117-119).
- Постанова заступника прокурора Кіровоградської області ОСОБА_15 про скасування постанови про закриття кримінального провадження та доручення здійснення досудового розслідування слідчому підрозділу вищого рівня від 30.12.2015 року постановлено скасувати постанову слідчого СВ Кіровоградського РВ УМВС України в Кіровоградській області ОСОБА_14 про закриття кримінального провадження №0001202 від 28.06.2013 року винесену 26.03.2014 року на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України. (.2. а.п. 123-124).
- Висновок експерта № 418 від 25.04.2014 року, згідно з яким об`єктивних судово-медичних даних, за якими можна було б говорити про виникнення синкопальних станів (втрату свідомості, або не притомність, пов`язаних з захворюванням) у ОСОБА_16 не має; об`єктивних судово-медичних даних, які б свідчили про розвиток теплового удару під час керування автомобілем, немає (останній запис в наданій медичній документації від 14.12.2012 року ( т.2 а.с.131).
- Висновок експерта №91 судової інженерно-транспортної (авто технічної) експертизи від 21.01.2016 року вбачається, що в розглянутій дорожній обстановці, дії водія автомобіля ЗАЗ-1103 ОСОБА_17 , що мали бути спрямовані на забезпечення безпеки та на можливість уникнення ДТП, регламентувались вимогами п. 1.5, 2.3 (б) і (д) та 12.1 Правил дорожнього руху, текст яких надано в дослідницькій частині висновку. Умовою, яка могла забезпечити безпеку і можливість запобігання ДТП для водія а/м ЗАЗ-1103 ОСОБА_17 є виконання ним вимог п. 1.5, 2.3 (б) і (д) та 12.1 Правил дорожнього руху. При цьому, слід зазначити, що в наданих на дослідження матеріалах кримінального провадження відсутні дані про наявність будь-яких причин технічного характеру, які могли перешкоджати виконанню водієм автомобіля зазначених вище вимог ПДР і які мають досліджуватись експертним шляхом. Невідповідність дій водія автомобіля ЗАЗ-1103 ОСОБА_17 вказаним вище вимогам п.п. 1.5, 2.3 (б) і (д) та 12.1 ПДР перебуває в причинному зв`язку з даною дорожньо-транспортною пригодою (т.2 а.с.139-142).
При дослідженні т.2 а.с. 104 встановлено, що в постанові про призначення судово-медичної експертизи від 24.03.2014 року не зазначено стан здоров`я ОСОБА_7 , не вказано особу, яка його оглядала. Експерт не відповів на питання, чи міг взагалі ОСОБА_7 втратити свідомість. В матеріалах провадження відсутнє підтвердження вручення копії постанови про призначення експертизи стороні захисту та ОСОБА_7 , як наслідок не надано можливості стороні захисту надати експерту запитання.
При дослідженні т.2 а.с. 131 встановлено, що висновок експерта ОСОБА_18 не містить підпис останньої, та що вона попереджена про кримінальну відповідальність. Крім того, в матеріалах провадження міститься тільки копія, оригінал висновку відсутній.
Відповідно до положень ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Згідно ст.219 КПК України строк досудового розслідування обчислюється з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня звернення до суду з обвинувальним, актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності або до дня ухвалення рішення про закриття кримінального провадження.
З висновку судово-медичної експертизи № 418 (т.2 а.с.131), яку проводив судмедексперт ОСОБА_18 вбачається, що експертиза почата «29 квітня 2014 року» та закінчена «25 квітня 2014 року», тобто проведена поза рамками досудового слідства, після винесення постанови про закриття кримінального провадження. ОСОБА_7 експертом не оглядався. В дослідницькій частині та у самому висновку не зазначено, які саме дані меддокументації використовував експерт.
Згідно п.19 Постанови Пленуму Верховного суду України №14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також адміністративні правопорушення на транспорті» на підставі аналізу всіх зібраних у справі доказів суд повинен зазначити у вироку, які вихідні данні він визнав такими, що відповідають дійсності, і з їх урахуванням оцінити висновок експерта.
Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що не відповідає фактичним обставинам по справі і не є доказом винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, висновок № 418 від 25.04.2014 року, оскільки він проведений поза рамками досудового слідства, ґрунтується на недостовірних вихідних даних, проведений без участі обвинуваченого та має ряд розбіжностей при його складенні.
Надані докази стороною обвинувачення не спростовують показання ОСОБА_7 про те, що він при русі автомобіля раптово втратив свідомість та вважає його покази достовірними. Стороною обвинувачення як в судовому засіданні суду першої інстанції так і при апеляційному прегляді не доведено та не здобуто достатніх та беззаперечних доказів, що ОСОБА_7 умисно чи з необережності порушив ПДР.
З вироку суду вбачається, що судом першої інстанції повно та об`єктивно встановлені обставини справи в межах пред`явленого обвинувачення на підставі заявлених сторонами доказів, яким судом надана оцінка з точки зору їх належності і допустимості та застосовано кримінальний закон, відповідно до якого органом досудового слідства ОСОБА_7 обвинувачувалася у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.
Дослідивши вказані письмові матеріали кримінального провадження, колегія суддів, погоджується з висновком суду першої інстанції, що вказані матеріали не містять належних та допустимих доказів наявності в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.
Посилання прокурора в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції допущені суттєві порушення кримінального процесуального закону, які полягають в тому, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи; істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони суперечать матеріалам кримінального провадження.
Аналізуючи оскаржуваний вирок суду та матеріали справи з урахуванням доводів апеляції, колегія суддів доходить висновку про те, що судом першої інстанції було створені необхідні умови для здійснення сторонами їх процесуальних прав та виконання їх процесуальних обов`язків та у прокурора у кримінальному провадженні було достатньо часу для надання належних доказів і істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були б безумовною підставою для скасування судового рішення стосовно ОСОБА_7 колегією суддів не встановлено, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора колегія суддів не вбачає.
Колегія суддів такі доводи прокурора розцінює як припущення, які за відсутності повного доведення зі сторони обвинувачення, згідно ст. 17 КПК України повинні тлумачитися на користь виправданого.
Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що в діях ОСОБА_7 відсутня об`єктивна сторона, а саме недотримання обвинуваченим вимог ПДР, причинного зв`язку між цим діянням і наслідками спричиненими потерпілим, та суб`єктивної сторони у формі необережної форми вини, що свідчить про відсутність в діянні ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.
Колегія суддів, з урахуванням викладених судом у оскаржуваному вироку висновків, керуючись ст.ст.85, 94 КПК України, дослідивши заявлені стороною обвинувачення письмові докази, пояснення потерпілого та обвинуваченого, оцінивши всі докази з точки зору належності і допустимості та дійшла обґрунтованого висновку, що всі заявлені стороною обвинувачення докази не підтверджують обставини про які зазначено в обвинувальному акті про вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.
Суд першої інстанції, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши у судовому засіданні всі наявні у справі докази, детально розглянув кожний з них з точки зору допустимості та обгрунтовано визнав такими, що не доводять вину ОСОБА_7 та не прийняв їх до уваги їх з наведенням відповідного докладного мотивування, і з такими висновками колегія суддів погоджується.
Обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом. Тобто, дотримуючись засади змагальності, та виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 12 червня 2018 р. у справі № 712/13361/15, провадження № 51-1604км18, ЄДРСРУ № 74777387).
З урахуванням наведеного колегія суддів доходить висновку про те, що оскаржуваний вирок суду є правильним по суті, законним та обгрунтованим, відповідає вимогам закону щодо його форми та змісту та колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора та скасування оскаржуваного вироку суду, а також вважає за необхідне зазначити, що доводи прокурора, викладені в апеляційній скарзі, в цілому не обгрунтовують наявності обставин, що згідно ч.1 ст.413 КПК України зумовлюють скасування вироку суду, що є предметом апеляційних вимог.
Доводи, наведені в апеляційній скарзі прокурора, не дають достатніх підстав для спростування законності та обгрунтованості оскаржуваного вироку суду, тому апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 376 ч.2 , 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора Кіровоградської місцевої прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 04.03.2019 року, яким ОСОБА_7 визнано невинуватим та виправдано,на підставі п.3 ч.1 ст. 373 КПК України, у зв`язку з недоведеністю в діянні обвинуваченого складу кримінального правопорушення без зміни.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції.

Судді: ( підписи )
Згідно з оригіналом:

Суддя Кропивницького
апеляційного суду ОСОБА_2