Центральний районний суд м. Миколаєва
_____________________________________________________________________________________05.07.2019
Справа № 490/4409/18
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 липня 2019 року м. Миколаїв

Центральнийрайонний суд м. Миколаєва у складі:
Головуючого судді - ОСОБА_1 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
його захисника - ОСОБА_5 ,
представника потерпілого - ОСОБА_6 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженеця м. Миколаєва, українця, громадянин України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого в силу ст. 89 КК України.
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,-
Прокурор просив суд продовжити обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , задля запобігання ризикам, на підставі яких до обвинуваченого було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, і які не перестали існувати та не зменшилися, оскільки інші запобіжні заходи, менш суворі ніж тримання під вартою, не зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_4 . Прокурор зазначив про можливість ОСОБА_4 в разі зміни міри запобіжного заходу, вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки він вже притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічного злочину, переховуватися від суду, з огляду на те, що він вже перебував у розшуку в межах іншого кримінального провадження, підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, а тому ризики, які існували при обранні запобіжного заходу на теперішній час не зменшилися. Крім того, прокурор звернув увагу про можливість обвинуваченого впливати на свідків у кримінальному провадженні, у разі зміни йому міри запобіжного заходу.
Представник потерпілого ОСОБА_6 просив продовжити відносно ОСОБА_4 міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки обвинувачений становить ризик для суспільства, а злочин, в якому він обвинувачується характеризується значною суспільною небезпечністю. ОСОБА_6 підтримав думку про прокурора про необхідність продовження обраної міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Захисник ОСОБА_7 04.07.2019 року подала суду заяву, про неможливість взяти участь у призначеному на 05.07.2019 року судовому засіданні по справі за обвинуваченням ОСОБА_4 .
Крім того, 05.07.2019 року захисником ОСОБА_7 було подано суду заяву, згідно якої з 06.07.2019 року вона буде знаходитися у плановій відпустці, а тому не зможе приймати участь у слуханні кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.
Захисник ОСОБА_5 , яку було залучено згідно ухвали суду від 04.07.2019 року, для проведення окремої процесуальної дії, заперечувала проти клопотання прокурора про продовження відносно ОСОБА_4 строку тримання під вартою, висловивши думку про можливість перегляду обраної міри запобіжного заходу.
ОСОБА_4 не висловив жодної думки щодо продовження відносно нього міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Суд, вислухавши думку, прокурора, представника потерпілого, захисника та обвинувачуваного, а також надані суду матеріали, приходить до наступних висновків.
Так, відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю мотивованою ухвалою скасовує, замінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Згідно до вимог ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:
1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Розглядаючи питання доцільності продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , суд приходить до висновку про те, що на час здійснення судового провадження продовжують мати місце ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які враховувалися при обранні та подальшому продовженні останьому запобіжного заходу, зокрема, можливість обвинувачуваченого переховуватися від суду і перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а також незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення.
Крім того, при встановленні наведених ризиків, суд, насамперед виходить з таких обставин, як ступінь тяжкості кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачуються ОСОБА_4 , а також тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим за вчинення інкримінованого правопорушення та можливість вчинити інше кримінальне правопорушення.
Поряд із цим, суд не може не враховувати підвищену суспільну небезпеку інкримінованого обвинувачуваченому кримінального правопорушення, що відповідно до вимог ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів.
Разом із тим, статтею 9 Конституції України визначено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Відповідно до вимог ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Таким чином, враховуючи позицію, викладену у рішенні "Геращенко проти України", суди повинні належним чином ураховуючи принцип презумпції невинності, розглянути всі факти, які свідчать "за" і "проти" існування публічного інтересу, який виправдовує відступ від норми статті 5 Конвенції.
На підставі викладеного, зважаючи, зокрема, на правову позицію, викладену в п.п.35-43 рішення ЄСПЛ "Мюллер проти Франції", яка зазначає, що тривале тримання під вартою може бути виправдано в тому чи іншому разі тільки тоді, коли є певні ознаки існування суспільного інтересу, що попри презумпцію невинності, переважує принцип поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним також в рішенні Європейського Суду у справі "Летельє проти Франції", суд дійшов до висновку про доведеність обставин, які виправдовують продовження строків тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою строком до 01 вересня 2019 року, включно.
Керуючись ст. ст. 177, 183, 194, 199, 331, 350, 370, 372 КПК України, суд, -
Строк обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, продовжити до 01.09.2019 року, включно.
Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суд протягом семи днів з моменту її проголошення.

Суддя: ОСОБА_1