Справа № 460/4119/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/416/19 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2019 року м. Львів
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №460/4119/18 про обвинувачення ОСОБА_6 за ч.1 ст.115 КК України, з участю
прокурора ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_6
захисника ОСОБА_8 ,
потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12
та представника потерпілих адвоката ОСОБА_13 ,
за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , представника потерпілих адвоката ОСОБА_13 в інтересах потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 на вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 09 квітня 2019 року,

встановила:
цим вироком

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше несудимого,

визнано винним у пред`явленому йому обвинуваченні за ч.1 ст.115 КК України та призначено покарання десять років позбавлення волі.
Початок строку відбуття покарання ОСОБА_6 рахується з 26.06.2018 року.
Міру запобіжного заходу тримання під вартою, до вступу вироку в законну силу, залишено без зміни.
Стягнуто в обвинуваченого ОСОБА_6 в користь: потерпілої ОСОБА_10 300 000 грн., ОСОБА_11 300 000 грн., ОСОБА_9 150 000 грн., ОСОБА_12 150 000 грн. компенсації за спричинену моральну шкоду.
Вирішено питання з речовими доказами та процесуальними витратами.

Згідно вироку суду, 25.06.2018 року, приблизно о 20 год., ОСОБА_6 , знаходячись на березі Грушівського водосховища, що на річці «Завадівка», неподалік с.Грушів Яворівського району Львівської області, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, під час конфлікту, який виник на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, керуючись прямим умислом спрямованим на вчинення умисного вбивства ОСОБА_14 , ножем завдав останньому удар в область обличчя справа, в основному знизу вгору та дещо спереду до заду і справа наліво, спричинивши на обличчі справа ушкодження правої привушної залози та стінок правого зовнішнього слухового ходу, крововиливу в м`яких тканинах обличчя справа, один удар в область лівого плечового поясу в основу зверху до низу, спричинивши рану в ділянці лівого плечового поясу з проникненням в порожнину лівого плечового суглобу, крововилив в м`які тканини лівого плеча, а також один удар в область грудей зліва, в основному спереду назад і дещо зліва на право, спричинивши рану на передній поверхні грудей зліва, яка проникає в ліву грудну порожнину з ушкодженням хрящової частини другого ребра, лівої легені, серцевої сумки і стовбура легеневої артерії, крововиливи в ліву плевральну порожнину (1000 мл.) і порожнину серцевої сумки (100 мл.), крововилив в м`яких тканинах грудної стінки, яке відноситься до тяжкого тілесного ушкодження, яке небезпечне для життя в момент спричинення та перебуває в прямому зв`язку із настання смерті ОСОБА_14 .
На даний вирок захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , представник потерпілих, адвокат ОСОБА_13 в інтересах потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_9 і потерпілі ОСОБА_11 та ОСОБА_12 подали апеляційні скарги.

Захисник ОСОБА_8 в апеляційній скарзі просить оскаржуваний вирок змінити, обравши обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.
В обгрутнування апеляційних вимог зазначає, що оскаржуваний вирок суду першої інстанції слід змінити, адже призначене обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Санкцією ч.1 ст.115 КК України передбачено можливість призначення покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 семи до 15 років. Позиція апеляційної скарги полягає у тому, що з метою виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 , а також запобігання ним вчиненню злочинів для останнього було б достатньо обрати покарання в межах санкції ч.1 ст.115 КК України у виді позбавлення волі на строк сім років.
Вказана вище позиція щодо зміни оскаржуваного вироку суду першої інстанції в силу невідповідності покарання за своєю суворістю тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого полягає у наступному.
Обвинувачений ОСОБА_6 повністю визнав свою вину у вчиненому злочині, щиро розкаявся та активно сприяв розкриттю злочину, дав визнавальні покази та неодноразово просив вибачення у потерпілих.
Так, будучи допитаними у судовому засіданні, як і сам обвинувачений ОСОБА_6 , так і свідки в даному кримінальному проваджені ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 показали, що 25.06.2018 року до події злочину усі вони без винятку, в тому числі сам потерпілий ОСОБА_14 , святкуючи день народження ОСОБА_16 , вживали спиртні напої, а саме горілку і пиво на березі Грушівського водосховища, що на річці «Завадівка» неподалік с.Грушів Яворівського району Львівської області, де власне і мала місце подія злочину.
Словесний конфлікт, що передував вчиненню злочину виник між обвинуваченим та потерпілим, які удвох перебували у нетверезому стані, викликаному спільним вживанням, однакової по своїй мірі кількості алкоголю. Злочин за своїм характером вчинений у нетверезій обстановці, де, окрім обвинуваченого та потерпілого, нетверезими були і свідки по даному кримінальному провадженні, а причиною вбивства став конфлікт на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, а не стан алкогольного сп`яніння самого обвинуваченого ОСОБА_6 , адже, слід зауважити, що умислу на вчинення вбивства потерпілого ОСОБА_14 як до організації святкування дня народження, як під час організації святкування, як і в ході самого святкування дня народження, що супроводжувалось вживанням алкоголю усіма без винятку та в однаковій мірі, в обвинуваченого ОСОБА_6 не було. Умисел на вбивство ОСОБА_14 виник в обвинуваченого ОСОБА_6 раптово і був моментально реалізованим під час виниклої словесної перепалки із загиблим.
Враховуючи вищевикладене, вважає, що стан алкогольного сп`яніння обвинуваченого ОСОБА_6 не може бути обставиною, яка обтяжує покарання.
Таким чином, суд першої інстанції, не надавши об`єктивної оцінки характеру вчиненого злочину, безпідставно визнав (врахував) обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_6 - вчинення останнім злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Також, попри те, що обвинувачений ОСОБА_6 є раніше не судимий (вперше притягується до кримінальної відповідальності) та за місцем проживання характеризується позитивно, суд першої інстанції залишив поза увагою молодий вік обвинуваченого ОСОБА_6 , якому на день ухвалення оскаржуваного вироку виповнилось 27 років. В даному випадку та з огляду на молодий вік обвинуваченого, ізоляція ОСОБА_6 від суспільства на 10 років є занадто тривалою, не виправдовує мети покарання та не сприятиме виправленню останнього, його майбутній ресоціалізації.
Представник потерпілих, адвокат ОСОБА_13 інтересах ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , потерпілі ОСОБА_11 і ОСОБА_12 подали апеляційній скарги аналогічні по змісту. В яких просять оскаржуваний вирок в частині призначеного покарання та вирішення цивільних позовів - скасувати. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, призначивши йому покарання у виді 15 років позбавлення волі.
Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_6 про стягнення моральної шкоди задовольнити повністю. Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 800 000 грн. завданої їй моральної шкоди. Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_6 про стягнення моральної шкоди задовольнити повністю. Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 500 000 грн. завданої йому моральної шкоди.
Цивільний позов ОСОБА_11 до ОСОБА_6 про стягнення моральної шкоди задовольнити повністю. Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_11 800 000 грн. завданої йому моральної шкоди.
Цивільний позов ОСОБА_12 до ОСОБА_6 про стягнення моральної шкоди задовольнити повністю. Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_12 500 000 грн. завданої йому моральної шкоди.
Представник потерпілих ОСОБА_13 та потерпілі також просять виключити із мотивувальної частини вироку посилання суду першої інстанції на обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , а саме сприяння слідству та суду у встановленні істини по справі, щире каяття за вчинене, а також те, що обвинувачений вперше притягується до кримінальної відповідальності.
В обґрунтування апеляційних вимог вказують на те, що вирок є необґрунтованим та таким, що винесений із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Зазначений вирок слід скасувати оскільки судом першої інстанції зроблено висновки, які не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду та призначено покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення, особі обвинуваченого і обставинам кримінального провадження.
Крім того суд першої інстанції не обґрунтував, чому частково задоволив подані потерпілими ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 цивільні позови.
Також судом до обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , було віднесено сприяння слідству та суду у встановленні істини по справі, щире каяття за вчинене, а також те, що обвинувачений вперше притягується до кримінальної відповідальності.
В даному випадку має місце застосування положень ст. 66 КК України, які не підлягали застосуванню, оскільки є такими, що не відповідають обставинам справи.
Серед переліку обставин, які пом`якшують покарання, зазначених у ч.1 ст. 66 КК України, відсутні такі обставини, як сприяння слідству та суду у встановленні істини по справі, а також те, що обвинувачений вперше притягується до кримінальної відповідальності.
Згідно згаданої норми визнання обставини такою, що пом`якшує покарання, має бути вмотивоване у вироку.
Проте в оскаржуваному вироку суду першої інстанції відсутнє будь-яке обґрунтування в чому полягає сприяння обвинуваченого слідству та суду у встановленні істини по справі та чому притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності вперше є обставиною, яка пом`якшує його покарання.
Звертають увагу суду апеляційної інстанції, що обвинувачений ОСОБА_6 покинув місце вчинення кримінального правопорушення, позбувся ножа, яким наносив тілесні ушкодження потерпілому, не брав участі у слідчих експериментах під час досудового розслідування. Зазначені обставини свідчать про відсутність активного сприяння розкриттю злочину чи сприяння слідству.
Також у вироку суду першої інстанції відсутнє будь-яке обґрунтування щирого каяття обвинуваченого ОСОБА_6 , як обставини, яка пом`якшує його покарання. Зазначена обставина свого підтвердження в ході судового розгляду не знайшла. А тому вказані висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.
Крім цього, представник потерпілих у судових дебатах звертав увагу місцевому суду на те, що розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.
Однак, обвинувачений будь-яких спроб відшкодувати потерпілим завдану шкоду, не робив. Не відшкодовували таку шкоду і родичі обвинуваченого, а тому факт щирого каяття ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину жодним чином не відображається в матеріалах кримінального провадження.
Вважають, що судом першої інстанції без будь-якого обґрунтування визнано пом`якшуючими обставинами щире каяття, сприяння слідству та суду у встановленні істини по справі, щире каяття за вчинене, а також те, що обвинувачений вперше притягується до кримінальної відповідальності.
Як вбачається із змісту оскаржуваного вироку, судом до обставин, які обтяжують покарання, віднесено вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.
При призначенні обвинуваченому покарання суд також виходив з того, що останній на обліку у нарколога не перебуває, ніде не працює, позитивно характеризується по місцю проживання, вчинив особливо тяжкий злочин, а також думки потерпілих щодо призначення покарання.
Проте, на думку представника та потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 покарання у виді 10 років позбавлення волі, не відповідає обставинам кримінального провадження та є явно несправедливим через м`якість.
Крім того, судом першої інстанції взагалі не надано оцінки непоправним наслідкам вчиненого злочину - заподіяння смерті потерпілому ОСОБА_14 . Не враховано того, що обвинувачений з місця скоєння злочину втік, не вжив будь-яких заходів щодо надання першої медичної допомоги та не кликав швидку медичну допомогу, поліцію. Приховав знаряддя вчинення злочину. Вказані обставини на їх думку вказують на його підвищену суспільну небезпечність.
Судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання також не було в повній мірі враховано думку потерпілих щодо необхідного покарання, а саме покарання у виді 15 років позбавлення волі.
Обвинуваченим, його родичами, з часу відкриття кримінального провадження не проводилось будь-яке відшкодування завданої потерпілим моральної шкоди.
Вважають, що об`єктивно врахувавши зазначене, зокрема відсутність пом`якшуючих обставин та наявність обставини, що обтяжує покарання, обвинуваченому ОСОБА_6 слід призначити суворіше покарання у виді 15 років позбавлення волі.
Задовольнивши частково цивільні позови потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 про стягнення моральної шкоди, судом першої інстанції не було об`єктивно враховано тривалість та глибину фізичних та душевних страждань потерпілих, яких вони зазнали внаслідок вчинення злочину та смерті ОСОБА_14 .
Мотиви з яких виходив суд лише частково задовольнивши цивільні позови потерпілих, вирок не містить.
Однак, потерпілій ОСОБА_10 була завдана значна моральна шкода, що полягає у душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку із смертю її сина, внаслідок неправомірних дій ОСОБА_6 .
Через передчасну смерть її сина, його поховання, остання пережили сильний стрес, про що вказала в ході її допиту. Вбивство сина негативно вплинуло на її емоційний стан, призвело до порушення звичного способу життя, про що більш детальніше зазначається у її цивільному позові.
Потерпілим ОСОБА_9 та ОСОБА_12 також було завдано значної моральної шкоди в наслідок смерті їх брата ОСОБА_14 , а також моральної шкоди зазнав батько ОСОБА_11 внаслідок смерті та поховань свого сина. Зазначене негативно відобразилися на їх емоційному стані. Призвело до порушення звичного способу життя, про що також більш детальніше зазначається у цивільному позові.
Таким чином апелянти вважають, що при об`єктивному врахуванні вказаних обставин, цивільні позови потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 підлягають до повного задоволення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та виступ в його інтересах захисника ОСОБА_8 , які підтримали подану ними апеляційну скаргу, просили її задоволити та заперечили апеляційні скарги представника потерпілих ОСОБА_13 та потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , думку потерпілих та їх представника, адвоката ОСОБА_13 , які підтримали подані ними апеляційні скарги та заперечили апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , виступ прокурора ОСОБА_7 , яка заперечила апеляційні скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення, виходячи з наступного.
Апеляційний суд переглядає вирок суду першої інстанції у межах апеляційної скарги, відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, фактичні обставини, а також правильність кваліфікації його дій за ч.1 ст.115 КК України в апеляційних скаргах не оспорюються.
Згідно зі ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, яке має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

В силу вимог ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Щодо покарання, з яким не погоджується захисник в інтересах обвинуваченого, то таке, на думку колегії суддів, призначене судом першої інстанції в межах, встановлених санкцією статті, що передбачає відповідальність за вчинений ним злочин, з дотриманням вимог ст.ст. 65, 66 КК України: відповідає ступеню тяжкості вчиненого правопорушення та даним, що характеризують особу обвинуваченого.

Покликання в апеляційній скарзі захисника на те, що судом при призначенні покарання ОСОБА_6 в недостатній мірі враховано, що останній повністю визнав свою вину у скоєному злочині, щиро розкаявся у вчиненому та активно сприяв розкриттю злочину, дав визнавальні покази суду, неодноразово просив вибачення у потерпілих, є особою молодого віку, вперше притягається до кримінальної відповідальності, а перебування в стані алкогольного сп`яніння при вчиненні злочину, не може вважатись обтяжуючою обставиною, оскільки і потерпілий і свідки також перебували стані алкогольного сп`яніння, апеляційним судом до уваги не беруться, виходячи з наведеного нижче.

Усі дані про особу обвинуваченого, визнання обвинуваченим вини у вчиненні кримінального правопорушення, щире каяття були в повній мірі враховані судом першої інстанції при призначенні покарання й наведені у вироку суду.
При призначенні ОСОБА_6 покарання суд, врахувавши обставини справи, тяжкість вчиненого злочину, особу обвинуваченого, обтяжуючі та пом`якшуючі покарання обставини, обґрунтовано дійшов висновку про необхідність призначення йому за ч.1 ст.115 КК України покарання у виді 10-ти років позбавлення волі.
Колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років за своєю суворістю відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, та не вбачає підстав для призначення йому більш м`якого покарання.

Доводи про необхідність виключення з вироку покликання на обставину, що обтяжує покарання, перебування обвинуваченого в стані алкогольного сп`яніння, є безпідставними, оскільки в судовому засіданні безспірно встановлено факт перебування обвинуваченого на час вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння, і саме цей стан, як зазначив і сам обвинувачений, вплинув на його поведінку в умовах конфлікту між ним та потерпілим.

Таким чином колегія суддів дійшла висновку, що призначене ОСОБА_6 покарання є необхідним для його виправлення та попередження нових злочинів, а тому підстав для зміни вироку чи винесення нового вироку в частині призначеного покарання, немає.

У зв`язку з цим, апеляційна скарга захисника є безпідставною та не підлягає до задоволення.

З наведених вище мотивів не підлягають до задоволення й апеляційні скарги потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 та представника ОСОБА_13 в інтересах потерпілих ОСОБА_14 та ОСОБА_9 , які просили скасувати вирок суду через м`якість призначеного покарання.

Покликання на необхідність виключення із вироку обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , а саме сприяння слідству та суду у встановленні істини по справі, щире каяття за вчинене, а також те, що обвинувачений вперше притягується до кримінальної відповідальності, не беруться до уваги, оскільки судом першої інстанції, відповідно до положень ст.66 КК України, такі обставини враховані виходячи із поведінки обвинуваченого як на досудовому слідстві так і в суді. При цьому не викликає сумнівів той факт, що він щиро шкодує про вчинене ним кримінальне правопорушення, дав визнавальні показання.

Підстав вважати, що призначене обвинуваченому покарання у виді десяти років позбавлення волі через м`якість не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, немає.
Крім того, в своїх апеляційних скаргах потерпілі ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , а також представник ОСОБА_13 в інтересах потерпілих ОСОБА_14 та ОСОБА_9 вказують на те, що суд першої інстанції безпідставно задовольнив їх цивільні позови лише частково, не зазначивши мотиви свого рішення, а також об`єктивно не врахував тривалість та глибину їх фізичних та душевних страждань, яких вони зазнали внаслідок вчинення злочину та смерті ОСОБА_14 .
Відповідно до ч.1 ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому.

Потерпілими було заявлено цивільні позови про відшкодування моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, яких зазнали батьки та брати у зв`язку із смертю ОСОБА_14 , внаслідок неправомірних дій ОСОБА_6 .
Відповідно до ч.1 ст.23 ЦК України , особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, у тому числі, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї.

Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Згідно із п.9 постанови Пленуму ВСУ №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості, що і було судом першої інстанції дотримано.
Суд першої інстанції обґрунтовано вказав, що приймаючи до уваги, що потерпілі внаслідок вчинення злочину ОСОБА_6 , отримали моральні страждання, порушився звичайний ритм їх життя, а також отримали фізичні страждання, що вплинуло на їх здоров`я, враховуючи глибину нанесеної потерпілим моральної шкоди та можливість обвинуваченого компенсувати таку шкоду, прийшов до вірного висновку, що позови слід задоволити частково, стягнувши з ОСОБА_6 в користь ОСОБА_14 та ОСОБА_11 по 300 000,00 грн. моральної шкоди та в користь ОСОБА_12 та ОСОБА_9 по 150 000,00 грн. моральної шкоди.

Колегія суддів вважає, що визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди є законним та справедливим, у зв`язку з чим відсутні підстави для зміни вироку суду першої інстанції в цій частині.
Цивільні позови потерпілих про відшкодування моральної шкоди вирішені судом з урахуванням вимог закону.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягнули за собою скасування чи зміну судового рішення, перешкоджали чи могли перешкодити ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, не встановлено.

З врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що вирок суду є законним та обґрунтованим, такий слід залишити без зміни, а апеляційні скарги без задоволення.

Керуючись статтями 376, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

постановила:
Вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 09 квітня 2019 року стосовно ОСОБА_6 залишити без зміни, а апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , представника потерпілих адвоката ОСОБА_13 в інтересах потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який утримується під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4