Справа № № 585/2941/19
Номер провадження 1-в/585/219/19
У Х В А Л А
І М Е Н ЕМ У К Р АЇ Н И
03 вересня 2019 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ромни клопотання ОСОБА_5 про заміну невідбутої частини покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням у виді позбавлення волі на визначений строк, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотанням в якому просить вирок Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03.02.2005 р. (справа № 1-9/05) в частині покарання у виді довічного позбавлення волі замінити на більш м`яке, пов`язане з позбавленнями волі на визначений строк. В обгрунтування клопотання вказує, що початок строку покарання з 25.04.2004 року. Ухвалою Роменського міськрайонного суду від 07.06.2018 на підставі ч.5 ст.72 КК України в строк відбуття покарання зараховано період з 25.04.2004 по 31.05.2005 року. Вважає, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини на даний час відпали підстави для подальшого відбування ним покарання у виді довічного позбавлення волі, оскільки це суперечить ст. 3 Європейської конвенції та ст.28 Конституції України. Зазначає, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання згідно ч.1 ст.81 КК, і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ч.1 ст.82 КК можуть застосовуватися до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження волі чи позбавлення волі на певний строк. В той же час, згідно ч.2 ст.87 КК України актом про помилування може бути замінено призначене покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк. Зокрема вказує, що рішенням ЄСПЛ від 12.03.2019 по справі «Пєтухов проти України № 2» зобов`язано Україну реформувати систему перегляду довічного позбавлення волі. Існування можливості звільнення з мотивів милості не є достатнім для дотримання вимог ст.3 Конвенції (п.127 рішення ЄСПЛ «Вінтер та ніші проти Сполученого Королівства). Також вважає, що заслуговує окремої уваги п.9 і п.12 Резолюції Комітету Міністрів Ради Європи з приводу поводження із засудженими до тривалих строків ув`язнення в тій частині, що перегляд довічного позбавлення волі має відбуватися після відбуття засудженим 8-14 років позбавлення волі і повторюватися через регулярні проміжки часу. Вказує, що за період з 25.04.2004 по 30.07.2019 за період перебування під вартою і відбування покарання, він не вчиняв нових злочинів. З 14.04.2009 в період перебування в РВК № 56 він приймав участь в диференційованих програмах виховного впливу і частині правової просвіти і духовного відродження. В період з 31.05.2005 по 30.07.2019 він не був працевлаштований через цілодобове перебування в ПКТ, за винятком прогулянки. Крім того, законодавством не передбачено право засуджених до довічного позбавлення волі використовувати робочі інструменти. У цей же період він не здійснював виплати за позовами на користь потерпілих через відсутність працевлаштування з незалежних від нього причин. Він щиро розкаюється у вчинених злочинах та негативно ставиться до проявів порушення законодавства України, посягань на життя, здоров`я, права і свободи громадян. Після звільнення має намір працевлаштуватися, погашати позови та судові витрати, створити сім`ю. Він де факто володіє знаннями і досвідом роботи по ремонту автомобілів. У грудні 2018 року він покаявся у гріхах, визнав неправильний попередній не законослухняний спосіб життя, відмовився від ісламської релігії та прийняв християнство, приймає участь в християнських зборах під керівництвом пастора-капелана церкви «Фавор».
У судовому засіданні засуджений ОСОБА_5 участі не приймав, оскільки відбуває покарання, про участь у засіданні в режимі відеоконференції не клопотав.
Прокурор вважав заяву необгрунтованою і такою, що задоволенню не підлягає.
Захисник підтримав клопотання та викладені в клопотанні обґрунтування і просив задоволити.
Судом встановлено, що вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03.02.2005 року ОСОБА_5 засуджено за ч.1 ст.115, п.13 ч.2 ст.115, ч.3 ст. 358, ст. 70 КК України до довічного позбавлення волі. Вироком визначено, що строк відбування покарання обраховується з 25.04.2004 (а.о.с.7-19 Т. №1).
Ухвалою Верховного Суду України від 31.05.2005 вирок Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03.02.2005 року відносно ОСОБА_6 залишено без змін (а.о.с. 20-22 Т. №1).
Згідно розпорядження Апеляційного суду Дніпропетровської області вирок Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03.02.2005 року відносно ОСОБА_6 набрав законної сили 31 травня 2005 року (а.о.с. 27 т.1.).
Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 07.06.2018 року зараховано ОСОБА_7 в строк відбуття покарання час попереднього ув`язнення: з 25 квітня 2004 року по 31 травня 2005 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі (а. о.с. 29 Т. №1).
Згідно довідки ДУ «РВК (№56) станом на 13.08.2019 ОСОБА_5 відбув 16 р.4 міс. 24 дні, перебував під вартою з 25.04.2004 по 31.05.2005 (а.с. 29).
Відповідно до характеристики Об`єднаної церкви християн віри Євангельської від 05.07.2019 ОСОБА_8 характеризується позитивно.
Голова СФГ «Ковчег» ОСОБА_9 видав довідку від 12.06.2019 про те, що готовий надати робоче місце та представити житло ОСОБА_10 після його фактичного звільнення з-під варти.
Диякон громади церкви «Божа любов» м. Ковель Волинської області ОСОБА_11 видав характеристику від 12.06.2019 згідно якої ОСОБА_10 бере активну участь у громадському життя церкви, по мірі своїх можливостей, користується повагою серед членів церкви, скромний в побуті.
Згідно характеристики начальника квартального комітету ЖКЕУ Насимінського району м. Баку, яка датована 22.06.2010, ОСОБА_5 характеризується позитивно.
Відповідно до п. 13 ч. 1 ст.537 КПК України під час виконання вироків суд має право вирішувати такі питання, зокрема, про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 74 КК України.
Статтею 51 КК України встановлені види покарань, з яких покарання у виді позбавлення волі на певний строк (п.11 ч.1 ст.51 КК України) і довічне позбавлення волі, тобто безстрокове покарання (п.12 ч.1 ст.51 КК України) є різними видами покарань.
Відповідно до ч.1 ст. 82 КК України особам, які відбувають покарання у виді обмеження чи позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.
Згідно з п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», заміна невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ч.1 ст.82 КК України може застосовуватись до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк.
Ч. 1 ст. 64 КК України визначено, що довічне позбавлення волі призначається за вчинення особливо тяжких злочинів і застосовується лише у випадках, спеціально передбачених КК України, якщо суд не знайде можливим застосувати покарання у виді позбавлення волі на певний строк. При цьому, довічний характер даного покарання не є абсолютним, оскільки у передбачених законом випадках можлива його заміна іншим видом покарання.
Крім того, відповідно до правової позиції, викладеної у Постанові Верховного Суду України від 12 вересня 2011 року (справа №5-16кс11), покарання у виді довічного позбавлення волі не належить до строкових видів покарання і відповідно до нього не можна застосовувати строкові критерії.
Згідно ч. 2 ст. 87 КК України актом помилування Президента України може бути здійснена заміна засудженій особі до довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше 25 років, стосовно індивідуально визначеної особи, а згідно ч. 7 ст. 151 КВК України, засудженим до довічного позбавлення волі може бути подано клопотання про його помилуванняпісля відбуття ним не менше 20 років призначеного покарання.

Щодо застосування судом рішень ЄСПЛ, на які посилається заявник, зокрема «Пєтухов проти України».
Глава 3 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 №3477-IV у ст.17 визначає порядок виконання рішень ЄСПЛ, яка містить лише вказівку на те, що суди можуть відновити попередній стан Стягувача шляхом, зокрема повторного розгляду справи судом, включаючи відновлення провадження у справі (п. а ч. 3 ст. 10), при цьому мова йде про конкретну особу, щодо якої постановлено рішення ЕСПЛ. Така обставина в даному випадку відсутня.

Іншим чином суд загальної юрисдикції не може виконувати Рішення ЄСПЛ, оскільки такий обов`язок на нього не покладено законодавством.

Заходами загального характеру, відповідно ст. 13 Закону є: заходи, спрямовані на усунення зазначеної в Рішенні системної проблеми та її першопричини, зокрема: а) внесення змін до чинного законодавства та практики його застосування; б) внесення змін до адміністративної практики; в)забезпечення юридичної експертизи законопроектів; г) забезпечення професійної підготовки з питань вивчення Конвенції та практики Суду прокурорів, адвокатів, працівників правоохоронних органів, працівників імміграційних служб, інших категорій працівників, професійна діяльність яких пов`язана із правозастосуванням, а також з триманням людей в умовах позбавлення свободи; д) інші заходи, які визначаються - за умови нагляду з боку Комітету міністрів Ради Європи - державою-відповідачем відповідно до Рішення з метою забезпечення усунення недоліків системного характеру, припинення спричинених цими недоліками порушень Конвенції та забезпечення максимального відшкодування наслідків цих порушень.

Всі перелічені заходи також не належать до функції відправлення правосуддя, отже не можуть бути застосовані судом.

В той же час, у рішенні Європейського суду з прав людини «Пєтухов проти України» (№2) («Заява № 41216/13») в п. 194 зазначено про те, що суд відмічає, що зазначена справа в тій частині, що стосується неможливості скоротити довічне позбавлення волі, розкриває системну проблему, яка закликає до здійснення заходів загального характеру. Характер визнаних порушень згідно ст. 3 Конвенції передбачає, що для належного виконання даного рішення від держави-відповідача може знадобитися створення реформи системи перегляду довічних вироків.
Таким чином у задоволенні заяви ОСОБА_6 слід відмовити за її безпідставністю, оскільки на сьогоднішній день в КК України та КПК України відсутній механізму реалізації заміни довічного ув`язнення на строкове, який би міг бути застосований судом.

Керуючись ст. 28, 57, 127, 129 Конституції України, ст. ст. 64, 74, 82, 87 КК України, ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст.ст. 537, 539 КПК України, -

П О С Т А Н О В ИВ:
У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про заміну невідбутої частини покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням у виді позбавлення волі на визначений строк, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Сумського апеляційного суду через Роменський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 7 днів з дня її оголошення.
Суддя - підпис-

Копія вірна:

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ ОСОБА_1