печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2018 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Печерського районного суду міста Києва клопотання сторони кримінального провадження № 0001440 від 16.05.2017 року старшого групи прокурорів у кримінальному провадженні № 0001440 прокурора відділу організації процесуального керівництва у перейнятих кримінальних провадженнях, спільних слідчих груп управління правової допомоги та екстрадиції Департаменту міжнародно-правового співробітництва Генеральної прокуратури України ОСОБА_3 про передачу в управління речових доказів,-

В С Т А Н О В И В:

22.12.2018 року в провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 надійшло клопотання сторони кримінального провадження № 0001440 від 16.05.2017 року старшого групи прокурорів у кримінальному провадженні № 0001440 прокурора відділу організації процесуального керівництва у перейнятих кримінальних провадженнях, спільних слідчих груп управління правової допомоги та екстрадиції Департаменту міжнародно-правового співробітництва Генеральної прокуратури України ОСОБА_3 про передачу в управління речових доказів.
Згідно з нормою ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.
Прокурор в судове засідання не з`явився, проте подав письмову заяву про розгляд клопотання за його відсутності, в якій клопотання з викладених у ньому підстав підтримав, просив задовольнити.
На підставі ч. 2 ст. 172 КПК України, клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.
Частиною 1 статті 172 КПК України, передбачено, окрім іншого, що неприбуття слідчого, прокурора у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.
У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.
Враховуючи положення закону та принцип диспозитивності, слідчий суддя визнав можливим прийняти рішення по суті клопотання на підставі наявних доказів.
Слідчий суддя, дослідивши матеріали провадження за клопотанням, приходить до наступного висновку.
З матеріалів клопотання вбачається, що слідчим відділом управління особливо важливих справ Департаменту міжнародно-правового співробітництва Генеральної прокуратури України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001440 від 16.05.2017 за підозрою ОСОБА_4 у легалізації доходів, одержаних злочинним шляхом, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 209 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 достовірно знаючи про незаконність походження коштів на контрольованих ним рахунках протягом тривалого часу, як особисто так і з залученням довірених осіб, зокрема пана ОСОБА_5 , вчиняв дії направлені на приховання незаконності походження цих коштів, незаконності володіння ними і незаконності прав на них та вчиняв фінансові операції з цими коштами, володів ними і використовував їх з метою збільшення цих активів.

Вказані дані свідчать про наявність у діях ОСОБА_4 складу злочину, передбаченого ст. 209 Кримінального кодексу України, відмивання (легалізація) доходів, одержаних злочинним шляхом.

22.06.2018 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 209 КК України.

У зв`язку з ухиленням від органу досудового розслідування та суду 11.07.2018 ОСОБА_4 оголошено в розшук.

22.06.2018 за місцем проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 проведено обшук в ході якого серед іншого виявлено та вилучено: грошові кошти Ї Євро номіналом 100 272 шт., грошові кошти Ї Євро номіналом 500 167 шт., а всього 110700 (сто десять тисяч сімсот Євро), та грошові кошти Ї долари США номіналом 100 93 шт., а всього 9300 (дев`ять тисяч триста доларів США).

Постановою прокурора від 27.06.2018 вказані грошові кошти визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.
Дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 3 ст. 209 КК України, за вчинення яких передбачене основне покарання у вигляді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років, та додаткове покарання конфіскація майна.

27.06.2018 року слідчим суддею Печерського районного суду міста Києва винесено ухвалу про накладення арешту на грошові кошти Ї Євро номіналом 100 272 шт., грошові кошти Ї Євро номіналом 500 167 шт., а всього 110700 (сто десять тисяч сімсот Євро), та грошові кошти Ї долари США номіналом 100 93 шт., а всього 9300 (дев`ять тисяч триста доларів США), які вилучено за місцем проживання ОСОБА_4 .

Прокурор вказує, що виникла необхідність у передачі Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, для здійснення заходів з управління вказаними арештованими об`єктами.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Пунктом 7 ч. 2 цієї статті арешт майна є одним з таких заходів забезпечення.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно з положеннями ч. 6 ст. 100 КПК України, речові докази вартістю понад 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження, передаються за письмовою згодою власника, а в разі її відсутності - за рішенням слідчого судді, суду Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, для здійснення заходів з управління ними з метою забезпечення їх збереження або збереження їхньої економічної вартості.

Частиною першою статті 2 Закону України «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів» передбачено, що Національне агентство є центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, що забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері виявлення та розшуку активів, на які може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, та/або з управління активами, на які накладено арешт або які конфісковано у кримінальному провадженні.

У пункті 4 частини першої статті 9 Закону України «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів» зазначено, що на Національне агентство покладено функцію з організації здійснення заходів, пов`язаних з проведенням оцінки, веденням обліку та управлінням активами, на які накладено арешт у кримінальному провадженні.
За абзацом четвертим частини першої статті вказаного закону, управляючи активами, Національне агентство забезпечує збереження активів, на які накладено арешт у кримінальному провадженні, та їх економічної вартості.
Частиною першою статті 21 вказаного закону встановлено, що управління рухомим та нерухомим майном, цінними паперами, майновими та іншими правами здійснюється Національним агентством шляхом реалізації відповідних активів або передачі їх в управління.
Відповідно до частини третьої статті 21 Закону України «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів», управління активами, зазначеними у частині першій цієї статті, здійснюється Національним агентством на умовах ефективності, а також збереження та збільшення їх економічної вартості.
Згідно з частиною першою статті 19 зазначеного закону встановлено, що Національне агентство здійснює управління активами, на які накладено арешт у кримінальному провадженні, у тому числі як захід забезпечення позову лише щодо позову, пред`явленого в інтересах держави, із встановленням заборони розпоряджатися та/або користуватися такими активами, сума або вартість яких дорівнює або перевищує 200 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня відповідного року. Активи, визначені абзацом першим цієї статті, приймаються в управління на підставі ухвали слідчого судді, суду чи згоди власника активів.
Відповідно до частини другої статті 19 Закону України «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів», у разі прийняття в управління активів, які чи права на які та їх обтяження підлягають державній реєстрації, Національне агентство надсилає того самого дня інформацію про накладення арешту на активи органам, що ведуть державні реєстри таких активів, прав на них або їх обтяжень.
Статтею 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» установлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі станом на 1 січня 2018 року - 3723 грн.
Вартість речових доказів (нерухомого, рухомого майна, цінностей), на які накладено арешт у вказаному кримінальному провадженні, значно перевищує 200 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня відповідного року. Відповідно зазначені активи можуть бути передані в управління Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

Передача арештованих у вказаному кримінальному провадженні зазначених вище речових доказів для управління Національному агентству на умовах ефективності, а також збереження та збільшення їх економічної вартості є об`єктивною необхідністю з метою виключення прямого або опосередкованого впливу та посягання на арештоване майно, запобігання можливості знищення, відчуження майна, виключення ймовірності користування майном, що дозволить підозрюваному продовжувати отримувати незаконні доходи (переваги) від набутого шляхом вчинення кримінальних правопорушень матеріальних благ та продовжувати злочинну діяльність.
Виходячи з аналізу приписів статті 2 КПК України, статей 170 173 КПК України, основною метою накладення арешту на майно у кримінальному провадженні є забезпечення невідворотності настання негативних наслідків для особи за вчинення кримінальних правопорушень, насамперед корупційних, через позбавлення особи економічних переваг, одержаних внаслідок її протиправної поведінки, а також унеможливлення одержання такою особою будь-яких переваг внаслідок вчинення кримінального правопорушення, зокрема, доходів від нього.
Незастосування заходів щодо передачі в управління Національному агентству майна та в результаті цього невжиття заходів щодо збереження арештованого майна утруднить або зробить неможливим (втрата, погіршення фізичного стану майна, зменшення його економічної вартості) застосування негативних наслідків до підозрюваних у разі винесення обвинувального висновку стосовно останнього, а у разі винесення виправдувального вироку може стати порушенням прав підозрюваного у вигляді втрати вартості майна за час його перебування під арештом, що в обох випадках унеможливить досягнення завдань кримінального провадження.
Крім цього, враховуючи положення статті 24 Закону України «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів», відповідно до яких надходження від здійснюваного Національним агентством управління активами, а також кошти, одержані на підставі міжнародних угод щодо розподілу та повернення активів в Україну, перераховуються до державного бюджету, то застосування відповідних заходів обумовлено захистом економічних інтересів держави.
Приймаючи до уваги вищевикладене та враховуючи правову кваліфікацію кримінального правопорушення, за фактом вчинення якого розслідується кримінальне провадження та в межах якого подано дане клопотання, слідчий суддя приходить до висновку, що наявні достатні підстави для передачі Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів () в управління речові докази, перелік яких вказано вище, на які накладено арешт, з метою досягнення цілей накладення арешту на вказане майно, а також для забезпечення досягнення завдань кримінального провадження.
Керуючись вимогами ст.ст. 100, 131, 132, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя
УХВАЛИВ:

Клопотання сторони кримінального провадження № 0001440 від 16.05.2017 року старшого групи прокурорів у кримінальному провадженні № 0001440 прокурора відділу організації процесуального керівництва у перейнятих кримінальних провадженнях, спільних слідчих груп управління правової допомоги та екстрадиції Департаменту міжнародно-правового співробітництва Генеральної прокуратури України ОСОБА_3 про передачу в управління речових доказів - задовольнити.
Передати в управління Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів у порядку та на умовах, визначених Законом України «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів» активи, на які у кримінальному провадженні накладено арешт, та визнано речовими доказами у кримінальному провадженні, а саме: грошові кошти Ї Євро номіналом 100 272 шт., грошові кошти Ї Євро номіналом 500 167 шт., а всього 110700 (сто десять тисяч сімсот Євро), та грошові кошти Ї долари США номіналом 100 93 шт., а всього 9300 (дев`ять тисяч триста доларів США), які вилучено за місцем проживання ОСОБА_4 .

На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга. Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1