ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/157/19Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_1
Справа № 711/7967/18 Категорія: ч. 2 ст. 186 КК України Доповідач в апеляційній інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого - суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю: секретаря судового засідання прокурора ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
обвинуваченогоОСОБА_7
захисникаОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси матеріали кримінального провадження № 0002556 за апеляційною скаргою прокурора Черкаської місцевої прокуратури ОСОБА_9 на вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22 грудня 2018 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Прилуки, Чернігівської області, українця, громадянина України, інваліда 3 групи, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 10.08.2016 Придніпровським районним судом м. Черкаси за ч. 1 ст. 309 КК України до обмеження волі на строк 2 роки. На підставі ст. 75 КПК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік. Звільненого 10.05.2018 Придніпровським районним судом м. Черкаси, в зв`язку з закінченням іспитового строку;
- 06.12.2017 Соснівським районним судом м. Черкаси за ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ст. 75 КПК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки,

визнано невинуватим та виправдано за недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Вирішено долю речових доказів відповідно до ст.. 100 КПК України.

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_7 органом досудового розслідування обвинувачувався в тому, що він 08.04.2018 року близько 22 год. 45 хв., повторно, маючи умисел на відкрите заволодіння чужим майном, знаходячись неподалік від будинку АДРЕСА_2 , помітив раніше незнайому йому жінку, якою виявилася ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка в той час проходила неподалік від зупинки громадського транспорту «Г.Сагайдачного», підійшов до останньої та впевнившись, що за його умисними протиправними діями ніхто не спостерігав, відкрито умисно з корисливих мотивів, шляхом ривка вирвав з рук потерпілої жіночу сумку, в якій знаходився мобільний телефон марки
«XIAOMI REDMIA 4», золотистого кольору, який згідно висновку судово-
товарознавчої експертизи № 8/630 від 23.07.2018 на момент вчинення кримінального
правопорушення міг коштувати 2096,67 грн., грошові кошти в сумі 1300 грн. та
52 долари США, та з викраденим з місця вчинення кримінального правопорушення
зник, чим завдав потерпілій матеріальної шкоди на вказану суму.
Дії ОСОБА_7 органом досудового слідства кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно.

Судом першої інстанції, дотримуючись принципу презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, встановленого ст. 17 КПК України, виправдано ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, оскільки стороною обвинувачення не була доведена винуватість обвинуваченого та не надано безсумнівних доказів причетності ОСОБА_7 до вчинення інкримінованого йому злочину.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор у кримінальному провадженні подав апеляційну скаргу в якій просив скасувати вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22.12.2018 року та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, за ч. 1 ст. 71 КК України частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком від 06.12.2017, та остаточно призначити покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі. Також просив повторно дослідити докази, а саме: допитати обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілу ОСОБА_10 , свідка ОСОБА_11 та дані, що характеризують особу обвинуваченого.

Вказує, що вирок суду є незаконним та підлягає скасуванню через неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального правопорушення, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, істотне порушення кримінального процесуального закону.

Зазначає, що суд першої інстанції в порушення вимог ст.ст. 7, 9, 22, 23, 370, 374 КПК України упереджено підійшов до доказів сторони обвинувачення та не дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону про необхідність всебічного, повного, неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, не надавши належної оцінки кожному доказу з точки зору належності, допустимості, достовірності та взаємозв`язку між собою, не зазначив мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення та приймає до уваги доводи сторони захисту, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Судом першої інстанції зазначено, що стороною обвинувачення не спростовано версію обвинуваченого щодо придбання ним мобільного телефону на ринку «Седова» у чоловіка на ім`я ОСОБА_12 . Однак, судом не враховано того факту, що обвинувачений на досудовому розслідуванні під час допиту його в якості підозрюваного, маючи професійного захисника, повністю визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та покаявся у вчиненому.

Крім того, судом не враховано того факту, що обвинувачений, перебуваючи на іспитовому строці за вчинення ним злочину, усвідомлюючи міру покарання за злочин в якому він підозрюється, маючи захисника жодного разу не звернувся до слідчого або прокурора з відповідними клопотанням про проведення слідчих дій з метою підтвердження придбання ним мобільного телефону на ринку «Седова» у невідомого чоловіка. Також, не надав покази з приводу цього, що свідчить про недостовірність його показів в судовому засіданні з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинений ним злочин.

Як вбачається з мотивувальної частини оскаржуваного вироку, суд першої інстанції виклав у ній формулювання обвинувачення, яке визнав доведеним, та перерахував докази, які, на думку суду першої інстанції, доводять невинуватість обвинуваченого ОСОБА_7 . При цьому, суд першої інстанції не проаналізував належним чином та не дав оцінку жодному доказу, дослідженому в ході судового розгляду відповідно до ст. 94 КПК України, а лише формально їх перелічив та коротко виклав їх зміст. Вважає, що вказані порушення є істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Також, вказує, що судом не враховано та не надано належної оцінки даним, що характеризують особу обвинуваченого, зокрема, що ОСОБА_7 неодноразово судимий, в тому числі за вчинення злочину про власності.

Будучи повідомленою про час, дату та місце апеляційного розгляду, потерпіла ОСОБА_10 в судове засідання не з`явилась, в телефонному режимі просила кримінальне провадження розглядати у її відсутність, оскільки за станом здоров`я вона не може прибути до апеляційного суду, що, з врахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України, не перешкоджає апеляційному розгляду по суті заявлених апеляційних вимог.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора ОСОБА_6 , яка підтримала апеляційну скаргу прокурора, просила її задовольнити; думки обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора, просили виправдувальний вирок суду залишити без змін; дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Згідно ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом, згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при прийнятті рішення по даній справі вказані вимоги закону були належним чином дотримані.

Статтею ст. 62 Конституції України гарантується, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно ст. 17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому КПК України, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

В п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» № 5 від 29.06.1990 року, зазначено про недопустимість обвинувального ухилу при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного. Всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного. Коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення, і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється, якщо не буде доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

Згідно з вимогами п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи виправданою, у мотивувальній частині вироку зазначається формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, яким керувався суд.

Колегія суддів вважає, що районний суд виконав всі вимоги закону, а тому відсутні будь-які правові підстави для скасування виправдувального вироку щодо ОСОБА_7 ..

Так, оцінивши досліджені у кримінальному провадженні докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності і достатності, суд першої інстанції обґрунтовано ухвалив виправдувальний вирок, пославшись на п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, так як дійшов правильного висновку, що стороною обвинувачення не надано безсумнівних доказів причетності ОСОБА_7 до злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Крім того, усталена практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (Рішення ЄСПЛ від 10.07.2001 року у справі «Авшар проти Туреччини» - п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (Рішення ЕСПЛ від 14.08.2008 року у справі «Кобець проти України» - п. 43). Також має братися до уваги якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (Рішення ЄСПЛ від 11.07.2013 року у справі «Веренцов проти України» - п. 86, «Яллох проти Німеччини»). У справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 р. та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» від 06.12.1998 p., «Бочаров проти України» Європейський Суд вирішив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

Так, на думку державного обвинувачення, винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення доводиться зібраними по справі доказами, а саме: показаннями обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_10 , свідка ОСОБА_11 та письмовими доказами, які надані суду.

Колегія суддів вважає, що за результатами судового розгляду суд першої інстанції правильно встановив, що не доведено причетність обвинуваченого ОСОБА_7 до вчинення інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення.

Цей висновок суду ґрунтується на належних, допустимих, достовірних, а в сукупності - достатніх доказах, досліджених під час судового розгляду.

Так, допитаний в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 вину у вчиненні інкримінованого йому злочину не визнав, оскільки даний злочин не вчиняв та показав, що 08.04.2018 року весь день був вдома, так як знаходився в стані алкогольного сп`яніння. 10 чи 11 квітня 2018 року, перебуваючи на базарі «Сєдова», у чоловіка на ім`я ОСОБА_12 за 100 грн. придбав мобільний телефон, який в подальшому продав своїй дочці ОСОБА_11 за 700 грн. Через деякий час доньку викликали в поліцію і він дізнався, що телефон був викрадений. Зазначив, що він має зріст 1м 91 см. В квітні 2018 року бігати не міг, оскільки у нього була травма п`яти і на той час він ходив з палкою.
Дані показання обвинувачений ОСОБА_7 підтвердив в суді апеляційної інстанції, пояснивши, що інкримінованого йому злочину не вчиняв.

Допитана в суді першої інстанції потерпіла ОСОБА_10 показала, що 08.04.2018 року близько 22 год. 45 хв. поверталась додому, до неї підбіг чоловік, зірвав з плеча сумку та швидко втік. У сумці знаходились телефон «Xiaomi redmi», документи, гаманець з грошима, та особисті речі. Чоловік був зростом 1 м 76 см, одягнений в світло-бежеву куртку. Телефон їй повернули, а решту речей - ні. Зазначила, що вона сумнівається, що злочин вчинив обвинувачений ОСОБА_7 , оскільки особа, яка зірвала сумку, була нижчого зросту, ніж обвинувачений.
Допитана в суді першої інстанції свідок ОСОБА_11 показала, що обвинувачений ОСОБА_7 її батько. 08.04.2018 року він весь день був вдома, хворів, оскільки знаходився в запої. Через декілька днів батько показав телефон, сказавши, що купив на ринку «Сєдова» за 100 грн. у незнайомого чоловіка, хотів його здати в ломбард, але вона відкупила його за 700 грн.. В подальшому їй подзвонили з поліції і попросили прийти дати свідчення по справі. В поліції повідомили, що телефон вкрадений, і вона його добровільно видала працівникам поліції.
Допитана в суді першої інстанції свідок ОСОБА_13 показала, що ОСОБА_7 їй повідомив, що має проблеми, оскільки купив на ринку «Сєдова» у раніше незнайомого чоловіка мобільний телефон.
Також судом першої інстанції досліджені письмові докази, надані стороною обвинувачення:

протокол прийняття заяви від 08.04.2018, згідно якого потерпіла ОСОБА_10 зазначила, 08.04.2018 року близько 22 год. 45 хв. в м. Черкаси вул. Чорновола на зупинці громадського транспорту «Мир» до неї підбіг невідомий чоловік наніс удар в обличчя, вихопив з рук сумку в якій знаходився мобільний телефон, пенсійне посвідчення, грошові кошти в розмірі близько 800 грн. та 50 доларів США та побіг у невідомому напрямку. Чоловік був віком 25-30 років, зростом 1м 60 см.;
протокол огляду місця події від 09.04.2018 року та фотокартки до нього, згідно якого проведеним оглядом встановлено, що предметом огляду є зупинка громадського транспорту, яка знаходиться на відстані 3 метрів від магазину «Пряничок», що за адресою м. Черкаси вул. Чорновола 54/5 та межує з проїзджою частиною по вул. Чорновола ;
заява ОСОБА_11 від 17.04.2018 року про приєднання до матеріалів кримінального провадження №0002556 від 09.04.2018, мобільний телефон «Xiaomi», імейл: НОМЕР_1 ;
протокол проведення слідчого експерименту від 25.07.2018 та додану до нього фототаблицю, згідно якого ОСОБА_10 показала при яких обставинах, 08.04.2018 року близько 22 год. 45 хв. навпроти будинку №115 по вул. Чорновола в м. Черкаси, ззаду до неї підійшов чоловік та за допомогою ривка заволодів її сумкою, яка знаходилась на лівому плечі, після чого швидко пішов в бік бульвару Шевченка;
протокол пред`явлення речей для впізнання від 26.07.2018, згідно якого потерпіла ОСОБА_10 впізнала належний їй телефон, що знаходиться на фото №4.
Дослідивши надані стороною обвинувачення докази, оцінивши їх з точки зору їх належності, допустимості, достовірності і достатності, суд першої інстанції дійшов висновку, що стороною обвинувачення не надано безсумнівних доказів причетності ОСОБА_7 до злочину, передбаченому ч. 2 ст. 186 КК України, з даним висновком погоджується і колегія суддів.

Допитана в судом першої інстанції потерпіла ОСОБА_10 показала, що вона сумнівається, що злочин щодо неї був вчинений обвинуваченим ОСОБА_7 , оскільки він набагато вищий за нападника. В протоколі прийняття заяви від 08.04.2018 від потерпілої ОСОБА_10 , остання вказала прикмети особи, яка вчинила кримінальне правопорушення: чоловік 25-30 років, зріст 160 см., худорлявої тілобудови. А зріст обвинуваченого ОСОБА_14 складає 1 м 91 см. Вказані протиріччя, у зрості нападника, стороною обвинувачення в ході судового розгляду усунуті не були.
Крім того, обвинувачений ОСОБА_7 вказував на те, що станом на 08.04.2018 в нього була травма ноги, а саме - п`яти, в зв`язку з чим він ходив з палицею, шкутильгав, а тому бігати не міг. Вказана обставина також стороною обвинувачення не спростована.
Показання обвинуваченого ОСОБА_7 проте, що 08.04.2018 він весь день знаходився вдома, а мобільний телефон він придбав на ринку «Сєдова» у невідомого чоловіка, підтвердила допитана в суді першої інстанції свідок ОСОБА_11 . Стороною обвинувачення не спростовано показання обвинуваченого ОСОБА_15 про те, що мобільний телефон він придбав на ринку «Сєдова» у чоловіка на ім`я ОСОБА_12 .
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що пред`явлене ОСОБА_7 обвинувачення ґрунтується на припущеннях, жодного прямого доказу причетності ОСОБА_7 до вчинення інкримінованого правопорушення не надано, а допитані в судовому засіданні свідки та досліджені докази лише констатують факт перебування у обвинуваченого ОСОБА_7 мобільного телефону, та жодним чином не вказують на те, що саме ОСОБА_7 вчинив грабіж по відношенню до потерпілої ОСОБА_10 та як наслідок -заволодів її мобільним телефоном.
Згідно вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
За клопотанням учасників судового провадження відповідно до вимог ч.3 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
Так, прокурор в апеляційній скарзі та під час апеляційного розгляду просив повторно дослідити докази у кримінальному провадженні : допитати обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілу ОСОБА_10 , свідка ОСОБА_11 та дані, що характеризують особу обвинуваченого, при цьому на запитання колегії суддів про підстави такого дослідження, пояснив, що доцільність проведення повторного дослідження доказів обумовлена необхідністю надання їм апеляційним судом іншої юридичної оцінки.
Колегією суддів, з врахуванням правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 30.05.2019 № 572/843/17 від 30.05.2019, згідно якої сам по собі факт непогодження з висновками суду першої інстанції не є підставою для повторного дослідження доказів, клопотання прокурора було задоволено частково, допитано під час апеляційного розгляду лише обвинуваченого ОСОБА_7 та досліджено докази, які характеризують його особу..

Посилання прокурора на те, що обвинувачений в ході досудового розслідування повністю визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину, а тому сторона обвинувачення не могла спростувати версію ОСОБА_7 про придбання ним мобільного телефону на ринку «Сєдова» у чоловіка на ім`я ОСОБА_12 , так як вона не була їм відома, є неприйнятними.

В частині 4 ст. 95 КПК України визначено, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст.. 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Отже, отримавши показання обвинуваченого ОСОБА_7 безпосередньо в ході судового розгляду, суд першої інстанції надав їм відповідну оцінку у вироку суду, а сторона обвинувачення, в свою чергу, сприйнявши такі показання ОСОБА_7 , жодним чином їх не спростувала.

Відповідно до положень, передбачених ч.1 ст.411 КПК України, судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо: висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду; суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки; за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші; висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.
Разом з тим, в апеляційній скарзі прокурора не зазначено жодної, з передбачених наведеною вище статтею підстав, які б дозволили дійти висновку про те, що оскаржуване судове рішення не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження.
Доводи прокурора про неповноту судового розгляду , оскільки в ході судових засідань в суді першої інстанції не досліджені обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обгрунтованого та справедливого судового рішення, є безпідставними, оскільки суд першої інстанції провів дослідження доказів із дотриманням вимог кримінального процесуального закону, дослідив всі докази, які були покладені в основу обвинувального акту щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , та надані в судовому засіданні, дав кожному з них і у їх сукупності належну правову оцінку. В судове засідання суду першої інстанції були викликані та допитані : потерпіла, свідки та досліджені всі матеріали, які були надані стороною обвинувачення.

Твердження прокурора про те, що ухвалене судом першої інстанції рішення є необґрунтованим або невмотивованим, є неспроможним, оскільки воно ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України та з наведенням у вироку належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.
Також, за результатами апеляційного розгляду, колегією суддів не встановлено порушень вимог ст.ст. 22,94, 370, 374 КПК України, як про це зазначає прокурор в своїй апеляційній скарзі, оскільки вирок суду є законним, обґрунтованим та вмотивованим, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення, надано оцінку всім зібраним доказам та обставинам кримінального провадження, з точки зору належності допустимості та взаємозв`язку.

Не наведено достатніх доказів для підтвердження обвинувачення і в апеляційній скарзі прокурора. В ній зазначені лише докази, які вже були предметом дослідження суду першої інстанції та отримали його вірну оцінку, але вказані докази не є об`єктивними доказами винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, в якому він обвинувачувався, і на їх підставі неможливо постановити обвинувальний вирок щодо ОСОБА_7 про який просить прокурор в апеляційній скарзі.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б слугували підставою для скасування вироку суду, колегією суддів не встановлено.
Згідно з ч.1 п.1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок або ухвалу без змін.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав, передбачених ст.ст.409, 411, 420 КПК України, для скасування оскаржуваного судового рішення та ухвалення обвинувального вироку щодо ОСОБА_7 , а тому апеляційну скаргу прокурора залишає без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без змін, оскільки виправдувальний вирок є законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Керуючись ст.ст. 373, 374, 405, 407, 409, 411 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора - залишити без задоволення.

Вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22 грудня 2018 року щодо ОСОБА_7 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення шляхом подання касаційної скарги до вказаного суду.

Головуючий

Судді