Номер провадження: 11-сс/813/801/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.05.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
представника ТОВ «АГРО-АЛЬЯНССЕРВІС» ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ТОВ «АГРО-АЛЬЯНССЕРВІС» ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 12.04.2019 р. про накладення арешту на майно в рамках кримінального провадження №0000880 від 25.09.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції.
Оскарженою ухвалою в рамках кримінального провадження №0000880 від 25.09.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України було задоволено клопотання заступника начальника управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Одеської області ОСОБА_8 та накладено арешт на грошові кошти на рахунках та зупинення видаткових операцій з грошовими коштами та іншими цінностями, що надходять та вже знаходяться на рахунках, відкритих в АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» в м. Києві (МФО 334851), а саме: № НОМЕР_1 (980-УКРАЇНСЬКА ГРИВНЯ), належні ТОВ «АГРО-АЛЬЯНССЕРВІС» ().
Обґрунтовуючи задоволення клопотання про накладення арешту на вказане вище майно, слідчий суддя прийшов до переконання, що існують правові підстави для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна задля запобігання його зникненню, втраті або пошкодженню та збереження такого майна як речового доказу, зокрема, предмету кримінального правопорушення.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.
В апеляційній скарзі представник ТОВ «АГРО-АЛЬЯНССЕРВІС» ОСОБА_7 зазначив, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою з огляду на наступні обставини:

- слідчий суддя в ухвалі посилається лише на клопотання про накладення арешту як на сам факт його наявності, без зазначення доказів протиправних дій ТОВ «АГРО-АЛЬЯНССЕРВІС» чи його посадових осіб, а також доводів та обґрунтувань щодо належності та достатності мотивів та підстав накладення арешту;

- оскаржувана ухвала слідчого судді, разом з двома іншими ухвалами про арешт коштів підприємства на рахунках, відкритих в АТ «Ощадбанк» та АТ «ПУМБ», паралізувала нормальну діяльність товариства та позбавила його можливості в подальшому здійснювати свою господарську діяльність, тобто сплачувати податки, виконувати зобов`язання перед контрагентами та виплачувати заробітну плату;

- законних підстав для накладення арешту на грошові кошти підприємства у слідчого судді не було, оскільки посадові особи ТОВ «АГРО-АЛЬЯНССЕРВІС» не є службовими особами та фігурантами зазначеного кримінального провадження, відносно товариства не можуть бути застосовані заходи кримінально-правового характеру, а особи, які здійснювали протиправну діяльність не мають жодного відношення до товариства;

- в оскаржуваній ухвалі відсутні обґрунтування або посилання на докази, які б підтверджували, що грошові кошти на рахунках ТОВ «АГРО-АЛЬЯНССЕРВІС» є речовими доказами, зокрема, були набуті кримінально протиправним шляхом або отримані внаслідок вчинення кримінального правопорушення, натомість, кошти на рахунках знаходяться в безготівковій формі та їх ідентифікація здійснена не була.

Посилаючись на викладені обставини, представник ТОВ «АГРО-АЛЬЯНССЕРВІС» просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання про накладення арешту на грошові кошти та зупинення видаткових операцій по поточним рахункам підприємства.

Заслухавши доповідь судді, думку представника ТОВ «АГРО-АЛЬЯНССЕРВІС», який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, прокурора, який заперечував її задоволення, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.
Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
При цьому, частина 2 зазначеної статті 170 КПК України передбачає, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Зі змісту клопотання про накладення арешту на майно (а.с. 1-3) вбачається, що заступник начальника управління прокуратури Одеської області ОСОБА_8 просив накласти арешт на майно відповідно до переліку, наведеного в клопотанні, з метою забезпечення збереження цього майна, яке може бути визнане речовим доказом та забезпечення можливої конфіскації майна за вироком суду.
В свою чергу, згідно з положеннями ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті (задля забезпечення збереження речових доказів), арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Частина 1 статті 98 КПК України встановлює, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.
Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Водночас, із матеріалів провадження, в тому числі з витягу із ЄРДР в кримінальному провадженні №0000880 від 25.09.2018 року вбачається, що прокуратурою Одеської області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364КК України (а.с. 4), в ході якого було встановлено, що гр. України ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та громадянин РФ ОСОБА_12 приймають участь у наступній схемі ухилення від сплати податків: діючі фермерські господарства реалізують свою продукція за готівку вищевказаним особам, які в свою чергу експортують вказану сільгосппродукцію через підконтрольні комерційні структури з ознаками фіктивності, серед яких є ТОВ «АГРО-АЛЬЯНССЕРВІС» ().

Диспозиція ч. 2 ст. 364 КК України передбачає відповідальність за зловживання владою або службовим становищем, якщо воно спричинило тяжкі наслідки.
Натомість, апеляційному суду не надано жодного доказу про те, що грошові кошти на рахунках ТОВ «АГРО-АЛЬЯНССЕРВІС», відкритих в АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ», на які оскаржуваною ухвалою слідчого судді був накладений арешт, стосується вказаного кримінального провадження за ч. 2 ст. 364 КК України, та яким саме чином таке майно може бути використане як доказ ухилення від сплати податків або зловживання службовим становищем.

Окрім того, органом досудового розслідування до клопотання про накладення арешту на майно не було додано жодних доказів наявності у ТОВ «АГРО-АЛЬЯНССЕРВІС» ознак фіктивності, на які він посилається при викладі фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення у вищезазначеному витягу з ЄРДР та безпосередньо у клопотанні про накладення арешту на майно.

Водночас, в матеріалах провадження відсутнє рішення про визнання грошових коштів ТОВ «АГРО-АЛЬЯНССЕРВІС», що знаходяться на рахунках в АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» речовим доказом в зазначеному кримінальному провадженні.

Прокурор в судовому засіданні апеляційного суду пояснив, що будь-яких доказів причетності ТОВ «АГРО-АЛЬЯНССЕРВІС» до злочинної схеми, окрім повідомлення співробітників СБУ, надати апеляційному суду не може.

Апеляційним судом встановлено, що фактично жодних процесуальних дій на збір доказів щодо причетності арештованого майна до зазначеного кримінального провадження органом досудового розслідування здійснено не було.

Як наслідок, зазначені грошові кошти не відповідають вимогам, наведеним у ст. 98 КПК України, оскільки не являються ні предметом злочину, ні знаряддям його вчинення та не містять жодних відомостей, які б могли бути використані для доведення обставин в рамках зазначеного кримінального провадження №0000880 за ознаками ч. 2 ст. 364 КК України, тому колегія суддів приходить до висновку, що слідчим та прокурором не було доведено необхідності накладення арешту на вказані у клопотанні грошові кошти ТОВ «АГРО-АЛЬЯНССЕРВІС» на рахунках, відкритих в АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ».

На додаток, органом досудового розслідування на теперішній час не встановлений точний розмір заподіяних державі ухиленням від сплати податків збитків, а накладення арешту на грошові кошти ТОВ «АГРО-АЛЬЯНССЕРВІС» може призвести до безпідставного перешкоджання або взагалі зупинення нормальної господарської діяльності товариства, зокрема, до неможливості сплачувати податки, виконувати зобов`язання перед контрагентами та виплачувати заробітну плату.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що слідчий суддя не прийняв до уваги зазначені вище положення кримінального процесуального закону та викладені апеляційним судом обставини та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення клопотання та накладення арешту на грошові кошти ТОВ «АГРО-АЛЬЯНССЕРВІС», натомість, органом досудового розслідування не було доведено їх причетності до кримінального провадження за ч. 2 ст. 364 КК України та те, яким чином вони можуть бути використані як доказ в зазначеному провадженні.
Приписами п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.
Пункт 2 ч. 1 ст. 409 КПК України встановлює, що підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 411 КПК України, судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про існування підстав для задоволення апеляційної скарги представника ТОВ «АГРО-АЛЬЯНССЕРВІС» та скасування ухвали слідчого судді в повному обсязі, через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, а також постановлення нової ухвали про відмову в повному обсязі в задоволенні клопотання ОСОБА_8 про накладення арешту на грошові кошти на рахунках та зупинення видаткових операцій з грошовими коштами та іншими цінностями, що надходять та вже знаходяться на рахунках, відкритих ТОВ «АГРО-АЛЬЯНССЕРВІС» в АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ».

Керуючись ст.ст. 170, 174, 370, 376, 395, 404, 405, 407, 409, 411, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд
ухвалив:

Апеляційну скаргу представника ТОВ «АГРО-АЛЬЯНССЕРВІС» ОСОБА_7 задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 12.04.2019 р. скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання заступника начальника управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Одеської області ОСОБА_8 про накладення арешту на грошові кошти на рахунках та зупинення видаткових операцій з грошовими коштами та іншими цінностями, що надходять та вже знаходяться на рахунках відкритих в АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» в м. Києві (МФО 334851), а саме: № НОМЕР_1 (980-УКРАЇНСЬКА ГРИВНЯ), належні ТОВ «АГРО-АЛЬЯНССЕРВІС» (код ) в рамках кримінального провадження №0000880 від 25.09.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4