КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №11-кп/824/3099/2019 Головуючий в І інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 1 ст. 14, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 258 КК України Суддя - доповідач ОСОБА_2

Ухвала
Іменем України

28 листопада 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали контрольного провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 20 вересня 2019 року у кримінальному провадженні №0000322 щодо ОСОБА_6

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора захисника ОСОБА_8 , ОСОБА_7 ,
В с т а н о в и л а:

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 20 вересня 2019 року відмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_6 про зміну останньому запобіжного заходу. Відмовлено у задоволенні клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 на особисту поруку ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ОСОБА_16 . Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задоволено. Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 , залишено тримання під вартою в Київському слідчому ізоляторі та продовжено строк тримання під вартою до 18 листопада 2019 року, включно.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду присяжних Обухівського районного суду від 20.09.2019 року

про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 до 18

листопада 2019 року, включно у справі №372/1901/19 та постановити нову ухвалу, якою застосувати відносно ОСОБА_6 інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під

вартою.
В обґрунтування своїх вимог захисник зазначає, що вирішенні питання про продовження найбільш суворого запобіжного заходу суд присяжних самоусунувся від дослідження обставин та перевірки їх доказами, як того вимагає ст. 194 КПК України, та оперував лише відомостями, зазначеними у клопотанні прокурора ОСОБА_17 про застосування (продовження) запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою від 10 вересня 2019 року.
Апелянт зазначає, що на думку прокурора, документи, які підтверджують викладені у вказаному клопотанні доводи, навіть не потребували часу на їх копіювання та приєднання, так, як відображено на останньому аркуші клопотання прокурора: «матеріали, якими сторона обвинувачення обґрунтовує своє клопотання вже надавались суду, досліджені в засіданні та містяться в матеріалах справи».

Захисник вказує на те, з оскаржуваної ухвали вбачається, що «обґрунтування» наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, оформлено одним абзацом, який, як вже зазначалось, теж повністю скомпільований з ухвали від 20.06.2019 року у вказаній справі. При цьому, наводячи абстрактні підстави продовження застосування запобіжного заходу, перелічені в ст. 177 КПК України, суд присяжних не вважав за доцільне дослідити обставини справи та навести хоча б одне обґрунтування з цього приводу.

На переконання сторони захисту, зміст ухвали суду першої інстанції не містить того, які форми ухилення обвинуваченого від суду та слідства і які матеріали стали підґрунтям для висновку про наявність ризику «переховуватися від суду», а відтак, на думку апелянта, незрозумілим залишається питання, які існують спонукальні мотиви, окрім тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, переховуватися останнім від суду.

Також апелянт зазначає, що опонуючи стороні обвинувачення, сторона захисту підкреслювала міцність соціальних зв`язків ОСОБА_6 , зокрема, наявність в останнього статусу єдиного годувальника сім`ї, яка складається з чотирьох неповнолітніх дітей, непрацюючої дружини, непрацездатного батька. Достатньо переконливою видаються і репутаційні характеристики ОСОБА_6 , за якого неодноразово поручалися народні депутати України, герої АТО тощо.
На переконання захисника, абстрактність припущення суду щодо потенційного впливу обвинуваченого на свідків і потерпілих у кримінальному провадженні також є очевидною, адже суд не конкретизував відповідних суб`єктів, що викликає ряд питань, а саме: на яких потерпілих та свідків планує впливати обвинувачений ОСОБА_6 .? Які форми впливу на потерпілих та свідків (фізичний, психологічний інший) обвинувачений ОСОБА_6 може здійснювати? Які докази підтверджують як вплив обвинуваченого на потерпілих та свідків, так і спроби (наміри) будь-якого впливу?
Апелянт зазначає, що особи, що визнані потерпілими ( ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 ) у даному кримінальному провадженні, проживають на території Черкаської області. Натомість ключовий фігурант процесу (ОСОБА_21 ), який виступив заявником у кримінальному провадженні, свідком і конфідентом правоохоронних органів мешкає в Запорізькій області. Решта учасників, які суто номінально виконують процесуальні функції свідків у процесі, є оперативними співробітниками СБУ і мешканцями села Лящівка Черкаської області, а відтак, на думку захисника, з огляду на наведене, можливість впливу не лише не підтверджується доказами у справі, але й виключається у разі застосування альтернативного запобіжного заходу, наприклад, домашній арешт.
На переконання адвоката ОСОБА_7 , позбавлене конкретики твердження суду про можливість перешкоджанню обвинуваченому кримінальному провадженню іншим чином, оскільки станом на 20.09.2019 року кримінальне провадження №0000322 від 29.10.2018 року сформоване у матеріали кримінальної справи, які містять вичерпну інформацію як про доказову базу сторони обвинувачення, так і про правові процедури, використані для зібрання відповідних доказів. І наразі єдиною потенційною «перешкодою» для процесуальної діяльності прокурора, суду залишаються дії захисників щодо захисту від пред`явленого обвинувачення.
Також апелянт вказує на те, що некоректною видається і згадка про майновий стан обвинуваченого ОСОБА_6 як криміногенний фактор у судовому провадженні, адже вказаний судом присяжним так званий ризик суперечить вимогам ст.10 КПК України, в якій задекларовано принципрівності для усіх учасників кримінального процесу, у тому числі за майновою ознакою, а відтак, на думку захисника, залишається не зрозумілою і логіка прив`язки майнового стану обвинуваченого до вчинення перешкод у кримінальному провадженні чи можливості вчинити інше кримінальне правопорушення.

З приводу «доказового» ресурсом у вигляді листів ДКР для закріплення негативних характеристик ОСОБА_6 як джерела підвищеної небезпеки для учасників кримінального провадження, апелянт зазначає, що вирішальним критерієм для включення будь-якого матеріального носія інформації до категорії «доказ», «процесуальний документ» є отримання його в порядку, встановленому цим Кодексом.

На переконання сторони захисту, листи ДКР не можуть бути об`єктом правої оцінки зі сторони суду, оскільки незрозуміла правова природа цих документів. зазначені письмові матеріли не підпадають під визначення поняття «процесуальне рішення». Неможливо віднести ці матеріли до результатів діяльності оперативних підрозділів, оскільки їх отримання опосередковане дорученнями слідчих згідно пункту з ч. 2 ст. 40 КПК України. Також не дотримано процесуальний порядок фіксації відомостей у цих документах, адже у текстах означених повідомлень інформується про нібито готування обвинуваченого до фізичної розправи на слідчими та прокурорами у кримінальному провадженні. При цьому ст.214 КПК України зобов`язує реєструвати відомості про кримінальне правопорушення в ЄРДР.

Ці та інші недоліки інформаційного матеріалу, на думку сторони захисту, є лише ланками в системних діях сторони обвинувачення у фальшуванні приводів та підстав, використаних для притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності.
Захисник зазначає, що як вбачається рішення Європейського суду у справі «Олександр Макаров проти Росії», національні суди мали поставитись критично до висновків ФСБ про те, що заявник може втекти, оскільки надана ФСБ інформація не підкріплювалась доказами. Відповідно до вимог ч. З ст. 5 Конвенції (правова позиція ССПЛ викладена у п. 60 рішення від 06 листопада 2008 року у справі "Єлоєв проти України") після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а тому суду в разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно чітко зазначити у судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

До початку апеляційного розгляду захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подала заяву про відмову від своєї апеляційної скарги. Від обвинуваченого ОСОБА_6 також надійшла заява, в якій він підтримує відмову свого захисника від апеляційної скарги та просить проводити судове засідання без його участі.

Захисники ОСОБА_22 , ОСОБА_9 , ОСОБА_23 , потерпілі та їх представник, будучи належним чином повідомленими про день та час апеляційного розгляду, в судове засідання не з`явилися та будь-яких клопотань до суду про відкладення розгляду не подавали. Відтак, з врахуванням вимог ч. 4 ст. 405 КПК України, апеляційний розгляд проведено у їх відсутність.

Заслухавши думку захисника ОСОБА_7 , яка просила прийняти відмову від апеляційної скарги, думку прокурора, який не заперечував проти прийняття відмови захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 від своєї апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційне провадження підлягає закриттю з наступних підстав.
Так, у відповідності до вимог ч.ч. 1,2 ст. 403 КПК України, особа, яка подала апеляційну скаргу, має право відмовитись від неї до закінчення апеляційного розгляду. Якщо вирок або ухвала суду першої інстанції не були оскаржені іншими особами або якщо немає заперечень інших осіб, які подали апеляційну скаргу, проти закриття провадження у зв`язку з відмовою від апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції своєю ухвалою закриває апеляційне провадження.
Враховуючи, що особа, котра подала апеляційну скаргу відмовилась від неї, а від інших осіб, які мають право на апеляційне оскарження апеляційні скарги не надходили, колегія суддів вважає, що апеляційне провадження підлягає закриттю.
Керуючись ст.ст. 376, 403 КПК України, колегія суддів,-

П о с т а н о в и л а :

Прийняти відмову захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_24 від поданої нею апеляційної скарги.

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_24 на ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 20 вересня 2019 року у кримінальному провадженні №0000322 щодо ОСОБА_6 - закрити у зв`язку з відмовою захисника від апеляційної скарги.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________ _____________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4