Справа № 522/6581/15-к
Провадження № 1-кп/522/246/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2019 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Одесі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001165 від 13.02.2015р., відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Іллічівськ Одеської області, громадянина України, українця, який має середню освіту, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

- 23.11.2016 року Овідіопольським районним судом Одеської області за ч.3 ст. 185

КК України до 5 років позбавлення волі, відповідно до ст.ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 3 роки;

- 05.04.2017 року Овідіопольським районним судом Одеської області за ч.3 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, в силу ст. 70 ч.4 КК України зараховано покарання відбуте частково за вироком Овідіопольського районного суду Одеської області від 23.11.2016 року і остаточно призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі, відповідно до ст.ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 3 роки,

- обвинуваченого у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_3 , -

ВСТАНОВИВ:

08.02.2015 року приблизно о 12 годині 00 хвилин, ОСОБА_3 , знаходився поблизу торгівельного павільйону № 24 по вул. Новощепний ряд в м. Одесі, де його знайомий ОСОБА_6 займався реалізацією мобільних телефонів.

В подальшому, маючи вільний доступ, зайшов до вищевказаного торгівельного павільйону, та побачивши на вітрині мобільний телефон Motorola 910, що належить ОСОБА_6 у ОСОБА_3 виник злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна, а саме вищевказаного мобільного телефону, після чого реалізуючи свій злочинний намір, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, з корисливих мотивів, ОСОБА_3 , взяв з вітрини мобільний телефон Motorola 910, в корпусі чорного кольору, який в подальшому, сховав до кишені.

Після чого ОСОБА_3 з місця скоєння ним кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_6 матеріальний збиток на загальну суму 2500 грн.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою провину у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч.2 КК України не визнав та пояснив, що мобільний телефон він не викрадав.

Незважаючи на невизнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_3 , його вина в скоєному кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 2 ст. 185 КК України, знайшла своє підтвердження в судовому засіданні та підтверджується:

- показами потерпілого ОСОБА_6 , який у судовому засіданні пояснив, що він займається реалізацією мобільних телефонів у торгівельному павільйоні № НОМЕР_1 по вул. Новощепний ряд в м. Одесі. 08.02.2015 року, приблизно о 12 годині 00 хвилин обвинувачений ОСОБА_3 з вказаного павільйону викрав належний йому мобільний телефон Motorola 910 вартістю 2500 грн.;

- заявою ОСОБА_3 про скоєння ним кримінального правопорушення;

- заявою ОСОБА_3 про добровільну видачу мобільного телефону Motorola 910;

- протоколом огляду речей від 13.02.2015 року;

- постановою від 13.02.2015 року про визнання і приєднання до провадження речових доказів;

Аналізуючи досліджені у судовому засіданні докази по справі суд дійшов до висновку про наявність в діях обвинуваченого ОСОБА_3 ознак складу кримінального правопорушення.

Дії ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч.2 ст. 185 КК України за ознаками таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

Даючи оцінку показам обвинуваченого ОСОБА_3 , який не визнає свою провину у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення, суд виходить з того, що досліджені докази по справі повністю її підтверджують.

Версію обвинуваченого ОСОБА_3 про те, що він вказаного кримінального правопорушення не скоював, суд вважає захисною, виробленою ним з метою уникнення покарання. Дана версія обвинуваченого в судовому засіданні свого підтвердження не знайшла і спростовується показами допитаного судом потерпілого та іншими доказами по справі. Провину обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення суд вважає повністю доведеною. Дане переконання суду засноване на дослідженні всіх доказів у справі в їх сукупності, які повністю підтверджують його винуватість у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.

Невизнання ж обвинуваченим ОСОБА_3 своєї провини, на думку суду, продиктовано його прагненням уникнути відповідальності за скоєне кримінальне правопорушення.

При призначені покарання ОСОБА_3 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

До обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 суд відносить те, що він позитивно характеризується, має на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_3 судом не встановлені.

Враховуючи викладене суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, покарання пов`язане з обмеженням волі.

При цьому, положеннями п. 23 Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання", передбачено, що у разі визнання особи винною у вчиненні кількох злочинів рішення про її звільнення від відбування покарання з випробуванням приймається тільки після визначення на підставі частини 1 статті 70 КК України остаточного покарання, виходячи з його виду й розміру. Коли особа, щодо якої було застосоване таке звільнення, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Враховуючи, що вироком Овідіопольського районного суду Одеської області від 05.04.2017 року до ОСОБА_3 застосовано звільнення від відбування покарання з випробуванням до постановлення вироку за даним кримінальним провадженням, за яким ОСОБА_3 засуджується до покарання, що належить відбувати реально, за таких обставин, суд вважає, що вирок Овідіопольського районного суду Одеської області від 05.04.2017 року належить виконувати самостійно.

Питання про речові докази вирішуються судом відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 368-371, 373, 374 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у вигляді обмеження волі строком на 1 (один) рік.

Невідбуте покарання, призначене ОСОБА_3 за вироком Овідіопольського районного суду Одеської області від 05.04.2017 року у вигляді позбавлення волі строком 5 років, із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України та звільненням від відбування покарання з виробуванням строком на 3 роки виконувати самостійно.

Строк покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту виконання вироку.

Запобіжний захід ОСОБА_3 не застосовувати.

Речові докази по справі, а саме: мобільний телефон Motorola 910 - вважати повернутим за належністю потерпілому ОСОБА_6 .

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Одеської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити прокурору та обвинуваченому .

Суддя: ОСОБА_1