Справа № 524/2152/18
Провадження № 1-кп/524/87/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2019 року Автозаводський районний суд м.Кременчука в складі:
Головуючої судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Кременчук Полтавської області кримінальне провадження, що зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000382, по обвинуваченню:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Тельшяй Литва, литовця, громадянина України, освіта середня, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

09.10.2017 року Автозаводським районним судом м.Кременчука за ч.1 ст. 185, ч.2 ст. 185, 70 КК України до 1 року обмеження волі, на підставі ст.. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку на 1 рік.

у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України,

в с т а н о в и в:

Обвинувачений ОСОБА_5 , 16.01.2018 року близько 09-00 години, перебуваючи в барі «Стопочка», розташованого по вул. Княгині Ольги, 11 в м.Кременчуці, під час розпиття спиртних напоїв спільно з потерпілим ОСОБА_6 , дізнався про наявність у останнього мобільного телефону марки «Samsung» GT-S5570 імеі: НОМЕР_1 , після чого у ОСОБА_5 виник злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна (крадіжка).
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, маючи прямий злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном, розуміючи, що його дії непомітні для оточуючих, з корисливим мотивом, шляхом вільного доступу, повторно, заволодів мобільним телефоном останнього марки «Samsung» GT-S5570 імеі: НОМЕР_1 вартістю 2754,00 грн.
З місця вчинення кримінального правопорушення зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_6 матеріального збитку на вказану суму.
В судовому засідання допитаний обвинувачений ОСОБА_5 , який свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав та пояснив, що того дня, зранку, точної дати та часу пригадати не може, проходив повз бар «Стопка» в м.Кременчуці, що по вул. Княгині Ольги, 11. Біля бару зустрів ОСОБА_7 , він запропонував випити, і вони разом пішли до бару. Там сіли за столик та випивали. До них приєднався ще ОСОБА_8 , який недовго посидів та пішов. Після він відлучився до туалету, а коли повернувся, то потерпілого вже не було. На столі залишився мобільний телефон. Він запитав присутніх, що були в барі ( це було близько 5-6 осіб) чи не належить цей телефон комусь з них, ніхто нічого не відповів. Тоді він зрозумів, що це телефон ОСОБА_7 , з яким він випивав, він його взяв собі. Умислу на крадіжку в нього не було. Він збирався повернути телефон. Декілька разів після цього заходив до бару та питав чи не приходив ОСОБА_7 . В органи поліції з заявою про те, що знайшов телефон не звертався. Десь через тиждень після цього здав телефон до ломбарду. Про те, що його звинувачують в крадіжці телефону дізнався від працівників поліції. Також він сам пішов до потерпілого та повернув йому телефон. Потерпілий до нього претензій не має. Того дня він вживав алкоголь, проте п`яним себе не відчував.
Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 пояснив, що 16 січня 2018 року, після Новорічних Свят, вранці, проходив біля бару «Стопка», там зустрів ОСОБА_5 . Запропонував останньому посидіти і вони разом зайшли до бару. Він замовив пляшку горілки та дещо закусити. До цього він тверезий не був. Вони сиділи разом з ОСОБА_5 та випивали. Після до них підсів чоловік, як він пізніше дізнався на прізвисько « ОСОБА_9 », якого він раніше не знав. Під час відпочинку, він свій телефон поклав на стіл. Під час розмови, ОСОБА_5 взяв його мобільний телефон та направився до виходу з бару, він його окликнув, що сказав вжене пам`ятає, проте чоловік на прізвисько « ОСОБА_9 » відволік його увагу і сказав, що ОСОБА_10 сходить до туалету і повернеться. Коли він вийшов на вулицю, то ОСОБА_5 вже не побачив. Коли повернувся, то нікого за столом вже не було. Тоді він пішов додому та з іншого телефону набрав на свій номер, там йому відповів чоловічий голос, якому він запропонував через дві години принести телефон до бару «Стопка» та ще 200 грн., на що останній погодився. Коли він прийшов до бару, то туди прийшов і чоловік на прізвисько « ОСОБА_9 », який сказав, що знає у кого телефон і потрібно поїхати на зупинку Радянської Армії. Він погодився, коли вони вийшли з бару, то він підійшов до компанії чоловіків, які стояли поряд, а чоловік на прізвисько « ОСОБА_9 » в цей час зник. Спочатку заяву в поліцію він не писав. Через деякий час, він зайшов до ломбарду та там за зовнішніми ознаками, а саме: подряпиною на телефоні, впізнав свій телефон. Після цього викликав працівників поліції, та пізніше сам викупив за 640 грн. мобільний телефон з ломбарду. Даний телефон йому подарувала донька, яка проживає в Іспанії, тому ні документів, ні коробки від нього у нього не збереглось. Вже після того, як справа була у слідчого, до нього додому прийшов ОСОБА_5 та повернув телефон. Претензій до обвинуваченого не має.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 , який пояснив, що на момент події 16 січня 2018 року, працював в ломбарді на посаді кредитного експерта. Числа вже точно не пам`ятає, приходив ОСОБА_5 та здав мобільний телефон «Самсунг» чорного кольору до ломбарду. Дані мобільного телефону, що здається (модель, марка, імеі) заносяться до договору. Також пояснив, що ОСОБА_5 неодноразово приходив закладав та викупав різні моделі телефонів.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 , яка пояснила, що працює офіціантом в барі Стопка`ЧП Понежа. Точної дати вже не пам`ятає, в січні 2018 року, близько 9-10 години ранку до бару зайшли чоловік на ім`я ОСОБА_7 та ОСОБА_10 . До них за столик також підсідав ОСОБА_13 . Перший з бару пішов ОСОБА_10 , потім недовго посидів ОСОБА_13 , останій пішов ОСОБА_7 , він був п`яний. Коли йшов, то ніхто не казав за зникнення мобільного телефону. Вона не бачила, щоб ОСОБА_7 користувався в барі телефоном. Через пару годин чоловік на ім`я ОСОБА_7 повернувся та запитував з ким саме він сидів і вже тоді повідомив, що в нього викрали телефон.
Вина обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні описаного кримінального правопорушення підтверджується окрім пояснень потерпілого, свідків також доказами дослідженими судом, а саме::

-Протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 18.01.2018 року, згідно з якою гр.. ОСОБА_6 повідомив, що 16.01.2018 року близько 21-30 години відпочиваючи в барі по вул. Княгині Ольги, за зупинкою Аврора, виявив відсутність свого мобільного телефону «Samsung» GT-S5570 імеі: НОМЕР_1 . В графі 5 «Чи бачив особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, чи може її впізнати, за якими прикметами» - проставлено відповідь «Так». В графі 6 «Чи підозрюється хто-небудь у вчиненні кримінального правопорушення? Якщо так, то вказати з якої причини, а також відомості про цю особу» - проставлено відповідь «малознайомий по кличці «Ципа»;
-Актом судово-психіатричного експерта № 105 від 12.03.2018 року відповідно до якого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на даний час будь-яким психічним захворюванням не страждає, як і не виявляє ознак тимчасового розладу психічної діяльності чи недоумства, а виявляє ознаки іншого хворобливого стану психіку, а саме розладу особистості органічного походження, ускладненого синдромом залежності внаслідок вживання опіоїдів. В період часу, до якого відноситься інкриміноване йому протиправне діяння, під експертний будь-яким хронічним психічним захворюванням не страждав, як і не знаходився в стані тимчасового розладу психічної діяльності, як і не виявляв ознак недоумства. Ступінь вираженості наявного у під експертного розладу особистості органічного походження ускладненого синдромом залежності внаслідок вживання опіоїдів не позбавляв його можливості в повній мірі усвідомлювати свої дії та керувати ними в період часу до якого відноситься інкриміноване йому протиправне діяння і не позбавляє можливості в повній мірі усвідомлювати свої дії та керувати ними на даний час. ОСОБА_5 під дію ч.2, ч.3 ст. 19 та під дію ст.. 20 КК України не підпадає, може постати перед слідством та судом. На даний час застосування примусових заходів медичного характеру не потребує. ОСОБА_5 потребує лікування з приводу залежності внаслідок вживання опіоїдів. При дослідженні індивідуально-психологічних особливостей під експертний ОСОБА_5 виявляє наступні характеристики темпераменту і основні характерологічні риси: виявляє середню активність психічних процесів і станів, відсутність вразливості, імпульсивності, емоційну лабільність, низький рівень тривожності. Яскраво виражених індивідуально-психологічних особливостей, в тому числі підвищеної агресивності, жорстокості, підкореності, антисоціальних установок, які б могли суттєво вплинути на його поведінку та характер інкримінованих йому протиправних дій ОСОБА_5 не виявляє. Провідними мотиваційними чинниками поведінки під експертного ОСОБА_5 є задоволення органічно обумовлених і середньо-життєвих потреб та в меншій мірі задоволення потреб вищого духовного порядку. Оцінити причинно-наслідкові зв`язки мотиваційного чиннику ОСОБА_5 щодо подій, які досліджуються у справі, неможливо так як під експертний заперечує свою причетність до даного делікту. ОСОБА_5 не має індивідуально-психологічних особливостей, які б могли суттєво вплинути на характер його показань у даному провадженні. ОСОБА_5 , враховуючи рівень і особливості його розумового розвитку, вікові та індивідуально-психологічні особливості, емоційний стан, міг правильно усвідомлювати реальний зміст власних дій, в повній мірі свідомо керувати ними та передбачати їх наслідки. Винесення на розв`язання комплексного психолого-психіатричною експертизою питання про те, чи не знаходився ОСОБА_5 на момент скоєння інкримінованого йому діяння в стані фізіологічного афекту чи іншому особливому емоційному стані вважаємо необґрунтованим тому що приводом для винесення подібних питань служать особливості поведінки обвинуваченого при здійсненні протиправних дій: вибуховий характер вчинків, поява не властивих раніше особі форм поведінки, жорстокість і тяжкість вчиненого, а також присутність даних про наявність перед здійсненням правопорушення сформованої конфліктної ситуації, яка б становила загрозу фізичному існуванню людини чи була пов`язана з соціальними оцінками, що глибоко зачіпають самооцінку людини, травмують її особистість, що не випливає з матеріалів справи. ОСОБА_5 , з урахуванням його емоційного стану, індивідуально-психологічних властивостей та рівня розумового розвитку, здатен правильно сприймати обставини, що мають значення у справі і давати про них відповідні показання. Яскраво виражених психологічних властивостей (запальність, замкненість, обережність), які б могли істотно впливати на його свідомість та поведінку у ОСОБА_5 не виявлено;
-Протоколом проведення слідчого експерименту від 20.02.2018 року з фото таблицями, який проведено за участю обвинуваченого ОСОБА_5 , у присутності понятих, відповідно до якого обвинуваченому ОСОБА_5 запропоновано розповісти про обставини події, що мали місце 16.01.2018 року близько 21-00 години в барі «Стопочка», на що останній погодився та всі учасники слідчої дії відправились на місце події, де ОСОБА_5 вказав на бар «Стопочка», де він 16.01.2018 року близько 21-00 години, відпочиваючи вживав спиртні напої з раніше невідомим чоловіком на ім`я ОСОБА_7 . Після цього обвинувачений ОСОБА_5 вказав на столик за яким вони сиділи. Під час розпиття спиртних напоїв, зі столу ОСОБА_5 взяв мобільний телефон Самсунг, який в подальшому здав до ломбарду;
-Відповіддю Генерального директора ПТ «ДОНКРЕДИТ» про те, що гр.. ОСОБА_5 у період з 16.01.2018 року по теперішній час отримував у Товаристві фінансові кредити під заставу техніки;
-Витягом з обліково-реєструючої системи, відповідно до якого 22.01.2018 року гр.. ОСОБА_5 здав під заставу мобільний телефон «Samsung» GT-S5570 імеі: НОМЕР_1 ;
-Висновком експерта з оцінки майна № 30 від 20.02.2018 року, відповідно до якого мобільний телефон «Samsung» GT-S5570 імеі: НОМЕР_1 придбаний влітку 2017 року, бувший у користування, у справному стані та без пошкоджень 2754,00 грн.;
-Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 14.02.2018 року, згідно з яким свідок ОСОБА_14 впізнав особу, яка зображена на фото 2 за зовнішніми рисами обличчя, який після розпиття спиртних напоїв, викрав мобільний телефон. Довідкою до протоколу пред`явлення фотознімків для впізнання від 14.02.2018 року згідно з якою на фотознімку № 2 зображений гр.. ОСОБА_5 ;
-Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 14.02.2018 року, згідно з яким потерпілий ОСОБА_6 впізнав особу, яка зображена на фото 3 за зовнішніми рисами обличчя, як особу, що здійснила крадіжку його мобільного телефону. Довідкою до протоколу пред`явлення фотознімків для впізнання від 14.02.2018 року згідно з якою на фотознімку № 3 зображений гр.. ОСОБА_5 ;
-Світлокопією гарантійного талону на мобільний телефон «Samsung» GT-S5570 імеі: НОМЕР_1 ;
-Світлокопією паспорту ОСОБА_5 ;
-Довідкою з Кременчуцького обласного психоневрологічного диспансеру, відповідно до якої гр.. ОСОБА_5 знаходиться під наглядом з 11.09 року з приводу органічних, включаючи систематичні, психічні розлади, знаходиться в консультативній групі;
-Довідкою з Кременчуцького обласного наркологічного диспансеру, згідно з якою гр.. ОСОБА_5 перебуває на диспансерному обліку з 1995 року з діагнозом: ППР. О.Синдром залежності від опіатів;
-Інформаційною довідкою, згідно з якою зі слів сусідів гр.. ОСОБА_5 підтримує добрі стосунки у спілкуванні, громадський спокій не порушує. Скарг та заяв на гр.. ОСОБА_5 не надходило;
-Вимогою Інформаційного центру.
Вирішуючи клопотання захисника про визнання доказів недопустимими суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невунуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Згідно ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхнії правовоих позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до ст. 25 КПК України прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення або в разі надходження заяви про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення подій кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила

Крім того, саме на них законом покладаєть обов`язок всебічно, повно, і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викравивають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правовову оцінку та зебезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень, відповідно до ст. 9 КПК України.

Відповідно до ч.4 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зобов`язує суди умотивовувати свої рішення, але він не може тлумачитись як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент (довід). Об`єм цього обов`язку може змінюватись залежно від природи рішення.

Відповідно до ст. 86 КПК України доказ визнається допустими, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатись суд при ухваленні судового рішення.

Статтею 87 КПК України передбачено, що недопустими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння:

1)здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов;

2)отримання доказів внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози застосування такого поводження;

3)порушення права особи на захист;

4)отримання показань чи пояснень від особи, яка не була повідомолена про своє право відмовитись від давання показань та не відповідати на запитання, або їх отримання з порушенням цього права;

5)порушення права на перехресний допит.

Недопустими є також докази, що були отримані: - з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні; - після початку кримінального провадження шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокурора своїх повноважень, не передбачених цим Кодексом, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правпорушень. Докази передбачені, цією статтею, повинні визнаватись судом недопустимими під час будь-якого судового розсгляду, крім розгляду, якщо вирішується питання про відповідальність за вчинення зазначеного істотного порушення прав і свобод людини, внаслідок якого такі відомості були отримані.

Відповідно до ч.2 ст. 89 КПК України у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустими, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу.

За змістом закону істотними порушеннями кримінально процесуального закону визнаються не будь-які порушення, а такі, що перешкодили чи могли перешкодити суду повно та всебічно розглянути справу і постановити законний, обґрунтований і справедливий вирок.

З урахуванням зазначених вище норм КПК України, суд приходить наступних висновків.

Безпосередньо в судовому засіданні було встановлено особу потерпілого, а саме ОСОБА_6 , а також час вчинення кримінального правопорушення близько 09-00 години.

Допит свідка ОСОБА_11 є допустимим доказом, оскільки вказана особа була допитана безпосередньо в судовому засіданні, відомостей про те, що ОСОБА_11 є підозрюваним у вказаному кримінальному провадженні відсутні.

Відповідь генерального директора ПТ «ДОНКРЕДИТ» від 29.03.2018 року № 2054 є допустимим доказом, оскільки проводився під час досудового розслідування з дотриманням вимог діючого законодавства. Посилання сторони захисту на відповідь з ломбарду від 24.01.2018 року не знайшла свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки судом вказаний захисником доказ стороною обвинувачення не надавався.

Окрім цього стороною захисту вказано про визнання недопустимим доказом запит до ломбарду від 24.01.2018 року, що також сприймається критично судом, оскільки вказаного запиту стороною обвинувачення суду не надавалось.

При цьому, в відповіді директора ПТ «ДОНКРЕДИТ» від 29.03.2018 року № 2054 є посилання, що запит слідчого № 2174/115/107/2018 датований 19.02.2018 року, а не 24.01.2018 року, як вказано захисником в клопотанні. Також судом вивчений запит слідчого № 2174/115/107/2018 від 19.02.2018 року, в якому слідчий вказує, про необхідність даних по кримінальному провадженню № 000382 від 07.02.2018 року. Даний запит датований 19.02.2018 року, а не 24.01.2018 року, як зазначено захисником в клопотанні.

Кримінальне провадження № 1200382 внесено в Єдиний державний реєстр досудових розслідувань 07.02.2018 року.

Висновок експерта № 30 від 20.02.2018 року з оцінки майна суд визнає допустимим доказом, оскільки відповідно до норм Кримінального процесуального кодексу України, що діяв на момент внесення до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань відомостей про вчинене кримінальне правопорушення 07.02.2018 року частиною 2 статті 242 КПК України було передбачено, що слідчий або прокурор зобов`язаний звернутися до експерта для проведення експертизи щодо визначення розміру матеріальних збитків, шкоди немайнового характеру, шкоди довкіллю, заподіяної кримінальним правопорушенням.

Таким чином, оцінюючі докази в їх сукупності, суд вважає їх достовірними, належними та допустимими.
Так, частиною першою статті 84 КПК України передбачено, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Таким чином, суд, всебічно та повно дослідивши всі докази надані суду в даному кримінальному проваджені у їх сукупності та взаємозв`язку, приходить до висновку, що дії ОСОБА_5 слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 185 КК України, як умисні дії, що виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненій повторно.
Так згідно показань свідка ОСОБА_12 , які були послідовними та логічними, не оспорювалися обвинуваченим, встановлено, що ОСОБА_5 вийшов з приміщення бару першим. Після повідомлення потерпілого про те, що в нього зник телефон, сам обвинувачений до бару не повертався та не повідомляв, що в нього знаходиться викрадений телефон.
Свідок ОСОБА_11 зазначив, що саме ОСОБА_5 здав до ломбарду мобільний телефон «Самсунг». Всі реквізити телефону (модель, марка, імеі) заносяться до кредитного договору з ломбардом.
Потерпілий ОСОБА_6 , який допитаний в судовому засіданні, зазначив, що сидів в барі разом з ОСОБА_5 , який пішов першим з бару, взявши його мобільний телефон.
При цьому доводи ОСОБА_5 про те, що він не мав наміру викрадати мобільний телефон, а взяв його, для того щоб повернути потерпілому ОСОБА_6 , однак не знав де його знайти, що на його думку виключає наявність в його діях складу кримінального правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 185 КК України, суд розцінює як намагання ОСОБА_5 уникнути відповідальності за скоєне, оскільки ОСОБА_5 повідомив, що близько не був знайомий з потерпілим та не знав де він проживає, а тому міг просто залишити мобільний телефон працівнику бару або повідомити про те, що мобільний телефон знаходиться у нього. ОСОБА_5 після того, як побачив на конкретному столику в барі мобільний телефон, відразу визначив, що він належить потерпілому ОСОБА_6 , в судовому засіданні цього факту не заперечував, розумів, що ця особа забула і невдовзі має за ним повернутися, усвідомлював, що її повернення та фактичне поновлення контролю над своїм майном унеможливить його володіння ним, тому на противагу цьому таємно викрав телефон і з місця події зник.
Таким чином, дослідженими в судовому засіданні доказами підтверджується винуватість ОСОБА_5 у скоєнні крадіжки мобільного телефону потерпілого, а не визнання своєї вини обвинуваченим суд розцінює як його спосіб захисту, та його бажання уникнути відповідальності за скоєне.
Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчинених ним кримінальних правопорушень, які відповідно до ст.. 12 КК України є умисним злочином середньої тяжкості; також положення ст.. 50 КК України, відповідно до якої покарання має на меті не лише кару, а й виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим так і іншими особами, та згідно до положень ст.. 65 КК України відповідно до якої особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне та достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» вказано, що виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставить у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визначати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.
Відповідно до ч.1 ст. 67 КК України при призначенні покарання обставинами, які його обтяжують, визнаються: 1) вчинення злочину особою повторно та рецидив злочинів; 2) вчинення злочину групою осіб за попередньою змовою (частина друга або третя статті 28); 3) вчинення злочину на ґрунті расової, національної, релігійної ворожнечі чи розбрату або на ґрунті статевої приналежності; 4) вчинення злочину у зв`язку з виконанням потерпілим службового або громадського обов`язку; 5) тяжкі наслідки, завдані злочином; 6) вчинення злочину щодо особи похилого віку, особи з інвалідністю або особи, яка перебуває в безпорадному стані, або особи, яка страждає на психічний розлад, зокрема на недоумство, має вади розумового розвитку, а також вчинення злочину щодо малолітньої дитини або у присутності дитини; 6-1) вчинення злочину щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах; 7) вчинення злочину щодо жінки, яка завідомо для винного перебувала у стані вагітності; 8) вчинення злочину щодо особи, яка перебуває в матеріальній, службовій чи іншій залежності від винного; 9) вчинення злочину з використанням малолітнього або особи, що страждає психічним захворюванням чи недоумством; 10) вчинення злочину з особливою жорстокістю; 11) вчинення злочину з використанням умов воєнного або надзвичайного стану, інших надзвичайних подій; 12) вчинення злочину загальнонебезпечним способом; 13) вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння або у стані, викликаному вживанням наркотичних або інших одурманюючих засобів. Суд має право, залежно від характеру вчиненого злочину, не визнати будь-яку із зазначених у частині першій цієї статті обставин, за винятком обставин, зазначених у пунктах 2, 6, 6-1, 7, 9, 10, 12 такою, що обтяжує покарання, навівши мотиви свого рішення у вироку. При призначенні покарання суд не може визнати такими, що його обтяжують, обставини, не зазначені в частині першій цієї статті.
Наведений у ч.1 ст. 67 КК України перелік обставин, що обтяжують покарання, є вичерпним, тому суд не вправі посилатись у вироку як на обтяжуючі і враховувати при призначення покарання інші обставини, не передбачені цією статтею.
Прокурором було запропоновано визнати обставинами, що обтяжують покарання відносно обвинуваченого ОСОБА_5 вчинення злочину щодо особи похилого віку, вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та вчинення злочину під час іспитового терміну.

Посилання прокурора як на обтяжуючу обставину вчинення злочину особою, яка перебуває в стані алкогольного сп`яніння, не може прийнятись судом, оскільки під час досудового розслідування висновку щодо вживання алкогольних напоїв та в якій кількості не проводився, встановити об`єм вживаних алкогольних напоїв самими обвинуваченим не можливо ні з показів потерпілого, ні свідків, окрім цього, висновок прокурора щодо вчинення злочину обвинуваченим в стані алкогольного сп`яніння фактично було зроблено останнім на стадії судового розгляду після підтвердження обвинуваченим того факту, що він вживав алкоголь з потерпілим, без уточнення, якого саме, кількості випитого, про що свідчить відсутність в обвинувальному акті посилання на таку обставину як обтяжуючу.

Щодо вчинення злочину відносно особи похилого віку, суд не може прийняти, оскільки неправомірні дії обвинуваченого були направлені на потерпілого були вчиненні не відносно потерпілого, як особи похилого віку (посягання на його життя і здоров`я, тощо), а стосовно майна, що йому належить.
Щодо обтяжуючої обставини, як вчинення злочину в період іспитового терміну, наведений у ч.1 ст. 67 КК України перелік обставин, що обтяжують покарання, є вичерпним, тому суд не вправі посилатись у вироку як на обтяжуючі і враховувати при призначення покарання інші обставини, не передбачені цією статтею.
Враховуючи вище викладене, обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого відповідно до ст. 66 КК України та обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого відповідно до ст. 67 КК України, суд не вбачає.

Відповідно до Постанови Пленуму ВССУ від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено, що досліджуючи дані про особу, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле, склад сім`ї, його матеріальний стан тощо.
Обвинувачений ОСОБА_5 раніше судимий, посередньо характеризується за місцем проживання, не одружений, перебуває на обліку в Кременчуцькому обласному психоневрологічному диспансері, під наглядом з 11.09 року з приводу органічних, включаючи систематичні, психічні розлади, знаходиться в консультативній групі та перебуває на обліку в Кременчуцькому обласному наркологічному диспансері з 1995 року з діагнозом: ППР. О.Синдром залежності від опіатів.
Обираючи міру покарання, суд враховує характер та ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, думку потерпілого, який будь-яких претензій до обвинуваченого не має, а також особу обвинуваченого, котрий не працює, суспільно корисною працею не займається.
Суд також при призначенні обвинуваченому покарання враховує практику Європейського суду з прав людини у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 р.), «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 р.), в яких Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». Крім того, у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.) суд встановив, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи».
При призначенні обвинуваченому покарання враховується судом і те, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого та має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Беручи уваги те, що обвинувачений не відбув покарання за вироком Автозаводського районного суду м.Кременчука від 09.10.2017 року, яким засуджений за ч.1 ст. 185, ч.2 ст. 185 КК України до 1 року обмеження волі, суд при призначенні покарання застосовує правила ст.. 71 КК України, за сукупністю вироків у виді обмеження волі.
Суд прийшов до переконання, що дана міра покарання є необхідною і достатньою для виправлення та попередження нових злочинів.
Запобіжний захід відносно особи не застосовувався, у суду відсутні підстави для його обрання. Інші заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Процесуальні витрати відсутні. Речові докази відсутні..

Керуючись ст. ст. 373,374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення за ч.2 ст. 185 КК України і призначити покарання у виді 2 років обмеження волі.

Відповідно до ст. 71 КК України приєднати частково невідбуте покарання за вироком Автозаводського районного суду м.Кременчука від 09.10.2017 року та остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у виді 2 років 3 місяців обмеження волі.

Строк відбування покарання рахувати з моменту фактичного затримання.

На вирок може бути подана апеляція до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення через Автозаводський районний суд м.Кременчука.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію даного вироку.

Суддя: ОСОБА_1