Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/2/19
Провадження № 1-кп/376/34/2019
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" грудня 2019 р. м. Сквира Київської області

Сквирський районний суд Київської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю прокурора ОСОБА_4 , ОСОБА_5

потерпілих : ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

представника потерпілих адвоката ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_13 ,

обвинуваченого ОСОБА_14 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Сквира Київської області кримінальне провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000235 від 27.03.2018 року по обвинуваченню:

ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сквира Київської області, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, не працюючого, одруженого, який має двох дітей: ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою : АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_14 27.03.2018 року близько 01 години 30 хвилин, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги пункту а) Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 та введених в дію з 01.01.2002 (далі - Правила дорожнього руху), відповідно до яких «водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп яніння», керуючи автомобілем «Mercedes-Benz Е 200 К», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись на 294 км + 100 м автодороги сполученням «Кременець- Біла Церква - Ржищів», поблизу села Кривошиїнці, Сквирського району Київської області, в напрямку до міста Ржищів, проявив самовпевненість, не стежив за дорожньою обстановкою, створив своїми діями загрозу безпеці дорожнього руху, чим порушив вимоги пунктів 2.3 б), д) Правил дорожнього руху, згідно з якими «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, реагувати на її зміну, не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху», в порушення вимог пункту 10.1 Правил дорожнього руху, відповідно до якого «перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху», пункту 12.2 Правил дорожнього руху, відповідно до якого «у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна дути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги», та пункту 12.6 г) Правил дорожнього руху, відповідно до якого «поза населеними пунктами транспортним засобам на інших автомобільних дорогах дозволяється рух зі швидкістю не більше 90 км/год», не обрав безпечну швидкість руху, щоб мати змогу контролювати керований ним транспортний засіб, рухався з перевищенням дозволеної на вказаній ділянці дороги швидкості руху та, не впевнившись у безпеці свого маневру, здійснив виїзд на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення з автомобілем «Folkswagen LT 35», реєстраційний номер НОМЕР_2 , у складі з причіпом «САНТЕИ 750-211», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_17 , який рухався у смузі руху в напрямку міста Кременець.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «Mercedes-Benz Е 200 К», реєстраційний номер НОМЕР_4 , ОСОБА_18 загинула на місці події, пасажир автомобіля «Folkswagen LT 35», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_8 отримала тяжкі тілесні ушкодження, пасажир автомобіля «Mercedes-Benz Е 200 К», реєстраційний номер НОМЕР_5 , ОСОБА_7 та пасажири автомобіля «Folkswagen LT 35», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_19 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 отримали тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №57/Д від 18.06.2018 року, встановлено, що смерть ОСОБА_18 настала внаслідок закритої черепно-мозкової травми з тяжким забоєм головного мозку із крововиливом під м`яку мозкову оболонку та шлуночки мозку, вказані тілесні ушкодження могли утворитись в час та за обставин вказаних в ухвалі суду і відносяться до категорії тяжких тілесних пошкоджень, як небезпечні для життя.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №181/Е від 29.10.2018 року, у ОСОБА_8 мали місце ушкодження у вигляді: забою головного мозку з наявністю субарахноїдального крововиливу, розриву кістки лівого яєчника з наявністю гемоперетоніума, закритого перелому лівої променевої кістки в типовому місці, а також забійних ран лобної ділянки голови та забою обох легень. Описані ушкодження утворились від дії тупого предмету, по давності можуть відповідати строку та обставинам, вказаним в ухвалі суду і відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння (розрив яєчника з наявністю гемоперетоніума).

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №180/Е від 05.11.2018 року, у ОСОБА_19 мали місце ушкодження у вигляді, ЗЧМТ, струсу головного мозку, скальпованої рани лівої лобної частини голови, відкритого перелому кісток гомілково-ступеневого суглобу зліва. Описані тілесні ушкодження утворились від дії тупого предмету, по давності можуть відповідати строку та обставинам, вказаним у ухвалі суду, і відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості, так як для зрощення перелому і відновлення функції гомілково-ступеневого суглобу необхідний термін більше 21-го дня.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №177/Е від 26.10.2018 року, у ОСОБА_9 мали місце ушкодження у вигляді, закритого перелому обох кісточок правого гомілково-ступеневого суглобу з підвивихом ступні зовні. Описані тілесні ушкодження утворились від дії тупого предмету по давності можуть відповідати строку та обставинам, вказаним в ухвалі суду, і відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості, так як для зрощення перелому і відновлення функції правої нижньої кінцівки необхідний термін більше 21-го дня.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №153/Е від 20.09.2018 року, у ОСОБА_7 мали місце ушкодження у вигляді: струсу головного мозку, забійної рани обличчя, перелому медіальної кісточки правої гомілки, а також забоїв грудного відділу хребта та лівої ступні. Описані тілесні ушкодження утворились від дії тупого предмету, по давності можуть відповідати строку та обставинам, вказаним в ухвалі суду, і відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості, так як для зрощення перелому необхідний термін більше 21-го дня.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №175/Е від 29.10.2018 року, у ОСОБА_10 мали місце ушкодження у вигляді перелому нижньої щелепи справа і зліва без зміщення уламків,а також забою м`яких тканин лівої гомілки. Описані ушкодження утворились від дії тупого предмету по давності можуть відповідати строку та обставинам, вказаним в ухвалі суду, і відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості, так як для зрощення переломів необхідний термін більше 21-го дня.

Грубе порушення водієм ОСОБА_14 вимог пунктів 2.3 б), д), а), 10.1, 12.2 та 12.6 г) Правил дорожнього руху перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді смерті потерпілої ОСОБА_18 , отримання тяжких тілесних ушкоджень потерпілою ОСОБА_8 , а також отримання потерпілими ОСОБА_19 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_10 середньої тяжкості тілесних ушкоджень, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_14 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, визнав у повному обсязі, щиро покаявся та у судовому засіданні показав, що у зв`язку з отриманою травмою голови отриманої під час ДТП, не пам`ятає події, за декілька годин до ДТП та події, що відбувалися після ДТП.

Вказав, що в йому розпорядженні перебуває автомобіль марки «Mercedes-Benz E 200 К», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2001 року випуску, сірого кольору. Має тривалий досвід керування автомобілем. Автомобіль перед ДТП знаходився в технічно справному стані, явних механічних недоліків не мав.

27.03.2018 року він вживав алкогольні напої зі своїми знайомими, потім сів за кермо, що було далі не пам`ятає. Прийшов до свідомості у Сквирській ЦРЛ через декілька днів. В міру можливості частково відшкодував шкоду потерпілим. Цивільні позови потерпілих визнає частково. Просить суворо не карати, запевнив, що більше не буде скоювати кримінальних правопорушень.

Крім повного зізнання підсудного ОСОБА_14 у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні (злочині), вина останнього доведена сукупністю зібраних досудовим слідством та досліджених у судовому засіданні доказів, а саме :

- показами потерпілої ОСОБА_6 , яка у судовому засіданні показала, що вона являється рідною матір`ю ОСОБА_18 , яка загинула 27.03.2018 року під час ДТП. На момент смерті дочці було 24 роки. За життя дочка була спокійна, врівноважена, працювала у м. Сквира неофіційно, допомагала по господарству та не була схильна до вживання алкогольних напоїв. Тісно товаришувала з ОСОБА_14 , хоч вона була проти їх знайомства, оскільки ОСОБА_14 , зухвалий, схильний до вживання алкогольних напоїв, тощо.

Про обставини ДТП, яка мала місце 27.03.2018 року їй нічого не відомо. Про смерть дочки довідалась від працівників поліції. В подальшому їй стало відомо, що ДТП сталася з вини ОСОБА_14 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння, а тому просить призначити найвищу міру покарання передбачену санкції ч.2 ст. 286 КК України тобто 8 років позбавлення волі.

Також, просила задовольнити заявлений нею цивільний позов в повному обсязі, а саме стягнути з ОСОБА_14 на її користь моральну (не майнову) шкоду в розмірі 5 000 000 гривень та матеріальну шкоду в розмірі 148703,61 грн., обґрунтовуючи моральну шкоду вказала, що втратила єдину близьку людину, що спричинило душевну травму, втратила душевну рівновагу, спокій, впевненість у майбутньому, весь час перебуває у негативному психічному стані, викликаному внутрішньою напруженістю, втратою нормального сну, тощо.

- показами потерпілої ОСОБА_7 , яка у судовому засіданні показала, що 26.03.2018 року до неї на мобільний телефон зателефонувала її знайома ОСОБА_18 і запропонувала зустрітись, на що вона погодилась. Близько 19-ої години до неї додому прийшла ОСОБА_18 разом із спільним знайомим ОСОБА_14 . Вона помітила, що ОСОБА_14 був у стані алкогольного сп`яніння, але незважаючи на це продовжував вживати алкогольні напої, а саме вино. В подальшому з роботи прийшов її чоловік ОСОБА_20 і тоді ОСОБА_14 запропонував продовжити зустріч в сауні, яка розташована у с. В.Єрчики, Сквирського району Київської області. Їхати вирішила на автомобілі, який перебував у користуванні ОСОБА_14 - марки «Mercedes-Benz E 200 К», сірого кольору. За кермо автомобіля сів її чоловік ОСОБА_20 , оскільки останній був тверезий, а вони розташувались у салоні вказаного автомобіля. По приїзду в с. В.Єрчики Сквирського району, вони з`ясували, що сауна на даний час замовлена. Вирішили повертатись назад у м. Сквира Київської області. По приїзду у м. Сквира Київської області у автомобіля спустило колесо і тоді хтось із товаришів ОСОБА_14 привіз їм запаску, яку вони поставили. Поки її чоловік замінював колесо, то ОСОБА_14 домовився відпочити в сауні, яка розташована в с. Кривошиїнці Сквирського району Київської області. По приїзду в сауну вони заказали горілку та вино. Вона особисто вживала вино, а ОСОБА_14 вживав горілку. Також ОСОБА_14 та ОСОБА_18 декілька раз відвідували сауну. Від випитого, або через перегрів ОСОБА_14 почав спотикатись, мова стала невиразна та нечітка. Вона запропонувала їхати додому і всі учасники погодились. ОСОБА_14 почав наполягати, що належним йому автомобілем буде керувати він особисто. Вона та її чоловік почали вмовляти ОСОБА_14 не сідати за кермо, мотивуючи тим, що її чоловік тверезий та не вживав алкоголь, але останній не реагував. Розсердившись вона, вирішила добиратись до м. Сквира Київської області пішки. Приблизно через 15-20 хвилин, після того, як вона вийшла із сауни, а це було близько 1-ої години ночі, вона побачила, що коло неї зупинився автомобіль марки «Mercedes-Benz E 200 К», який належав ОСОБА_14 .. З водійського місця вийшов її чоловік, а також вийшов ОСОБА_14 та ОСОБА_18 та почали її вмовляти сісти в автомобіль, вона погодилась. В цей час ОСОБА_14 незважаючи на її заперечення та заперечення її чоловіка сів за кермо автомобіля і почав запевняти, що йому же краще і все буде добре. На переднє пасажирське сидіння сіла ОСОБА_18 , вона сіла на заднє пасажирське сидіння з правої сторони тобто за ОСОБА_18 , а чоловік сів поруч з лівої сторони тобто за водієм. Далі вони розпочали рух автодорогою «Кременець-Біла Церква - Ржищів» в напрямку м. Сквира Київської області. ОСОБА_14 на керованому ним автомобілі рухався із швидкістю понад 100 км/год, із дальнім світлом фар. Дорожнє покриття на даній ділянці дороги було асфальтно-бетонним, сухе, без вибоїн, заокруглень, поворотів, підйомів та спусків. Дорога мала по одній смузі руху в кожному напрямку, смуги руху були розділені дорожньою розміткою. В цей час на вулиці було темно, вуличне освітлення було відсутнє, будь-яких опадів не було. ОСОБА_14 керував автомобілем ближче до середини проїжджої частини, інколи частково заїжджаючи на зустрічну смугу руху. Від керування автомобілем ОСОБА_14 ніхто не відволікав. В один із моментів вона помітила, що ОСОБА_14 повністю виїхав на зустрічну смугу руху і в цей час її чоловік почав кричати, що на зустріч їм їде автомобіль. Подивившись в вперед вона помітила світло фар, зустрічного автомобіля. ОСОБА_14 не вчиняв будь-яких дій, щоб уникнути зіткнення. Вказана подія відбувалась на протязі декількох хвилин, а потім відбулось зіткнення і вона втратила свідомість. Прийшла до свідомості вона вже на вулиці і побачила, що керований ОСОБА_14 автомобіль марки «Mercedes-Benz E 200 К» допустив зіткнення з мікроавтобусом марки «VOLKSWAGEN LT 35» на зустрічній смузі руху.

В результаті ДТП вона отримала середньої ступеня важкості тілесні ушкодження, однак на даний час будь-яких претензій матеріального або морального (не майнового) характеру до ОСОБА_14 не має.

При призначенні міри покарання покладається на розсуд суду.

- показами потерпілої ОСОБА_8 , яка у судовому засіданні показала, що на даний час вона займається підприємницькою діяльністю.

26.03.2018 року вона разом із іншими жителями м. Корсунь-Шевченківського близько 22-ої години на автомобілі марки «VOLKSWAGEN LT 35» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням власника ОСОБА_17 виїхали до м. Хмельницька. Близько 1-ої години 27.03.2018 року, водій зупинив автомобіль на АЗС в м. Сквира Київської області, щоб заправитись та щоб пасажири змогли відпочити. Після того, як водій заправився вона сіла в автомобіль, а саме по заду переднього пасажира з правої сторони коло дверей. Під час руху територією Сквирського району Київської області вона бачила, що вони рухаються по асфальтно-бетонній дорозі, яка має по одній смузі руху в кожному напрямку. Дорожнє покриття було сухим, без вибоїн. Опадів не було. У якийсь момент вона відчула удар та втратила свідомість. До тями вона прийшла в кареті швидкої медичної допомоги та від лікарів довідалась, що їх автомобіль попав в ДТП.

У результаті ДТП пригоди вона отримала тілесні ушкодження у вигляді перелому лівої руки, ЗЧМТ та забій легень, у зв`язку з чим проходила тривалий курс лікування та понесла значні фінансові витрати. Крім матеріальних збитків на суму 30 723 грн. 00 коп., їй було завдано і моральну (не майнову), шкоду у розмірі 1 536 грн. 15 коп. у зв`язку з чим просить її цивільний позов задовольнити в повному обсязі.
При призначенні міри покарання підсудному покладається на розсуд суду.
- показами потерпілої ОСОБА_9 , яка у судовому засіданні показала, що її син ОСОБА_17 займається нерегулярними перевезеннями із м. м. Корсунь-Шевченківського до м. Хмельницького. В його власності був автомобіль марки «VOLKSWAGEN LT 35» реєстраційний номер НОМЕР_2 .
26.03.2018 року близько 22-ої години вони з іншими мешканцями м. Корсунь-Шевченківського виїхали до м. Хмельницького на вище зазначеному автомобілі. За кермом автомобіля перебував її син ОСОБА_17 .
По дорозі її син ОСОБА_17 , зупинився на АЗС, яка розташована в м. Сквира Київської області, щоб заправитись та пасажири могли відпочити. Після того, як автомобіль заправився вони розпочали рух. За кермо автомобіля сів її син, правіше від нього розташувалась ОСОБА_21 , правіше від неї ОСОБА_19 , на другому ряді пасажирських сидінь з ліва на право сіла вона, ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , на третьому ряду з ліва на право сіла ОСОБА_24 , ОСОБА_25 та ОСОБА_26 , Виїхавши за м. Сквира Київської області вони розпочали рух по автодорозі «Кременець-Біла Церква Ржищів». Дана автодорога має асфальтно-бетонне покриття, по одній смузі руху в кожному напрямку, будь-яких заокруглень, підйомів, спусків не має. Смуги руху розділені дорожньою розміткою. На той час на дворі було темно, вуличне освітлення було відсутнє, опадів не було. Керований сином автомобіль рухався із швидкістю близько 60 км/год. Приблизно через 15-20 хвилин руху вона почула, як її син кричить «Куди він летить !» та піднявши голову вона побачила, що їм на зустріч їде автомобіль на великій швидкості, а через декілька секунд відбулось зіткнення. Після зіткнення її син вийшов з автомобіля та почав евакуйовувати людей з автобуса, тощо, боявся що автомобіль від удару може загорітись. В цей час почали зупинятись інші водії, які почали надавати допомогу постраждалим. Від даних людей вона довідалась, що швидкість зустрічного автомобіля була близько 150 км/год., оскільки стрілка спідометра зупинилась саме на цій відмітці.
У результаті ДТП вона отримала травми у вигляді перелому правої ноги, у зв`язку з чим просить стягнути на її користь матеріальну шкоду у розмірі 2 708 грн., 08 коп. та моральну (немайнову) шкоду у розмірі 135 грн. 04 коп.
При призначенні міри покарання підсудному покладається на розсуд суду.
- показами потерпілої ОСОБА_10 , яка у судовому засіданні показала, що 26.03.2018 року близько 22-ої години вона сіла в мікроавтобус марки «VOLKSWAGEN LT 35» реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_17 . Разом із нею в даний мікроавтобус сіло, ще 7 пасажирів, жителі м. Корсунь-Шевченківського, які як і вона мали наміри їхати в м. Хмельницький за товаром. Вказаним мікроавтобусом керував власник тобто ОСОБА_17 , який досить добре знає дорогу так, як ввозив їх неодноразово.
Близько 1-ої години ночі 27.03.2018 вони приїхали в м. Сквира Київської області та заїхали на АЗС, яка розташована при в`їзді в м. Сквира Київської області. Водій пішов заправлятись, а пасажири пішли пити каву.
Приблизно о 1-й годині 15 хвилині вони виїхали з АЗС та розпочали рух в напрямку м. Кременець. Мікроавтобусом керував ОСОБА_17 , швидкість руху мікроавтобуса становила близько 60 км/год., у мікроавтобуса було увімкнене ближнє світло фар. Дорожнє покриття було асфальтно-бетонне, сухе, рівне без вибоїн та мало по одній смузі руху в кожному напрямку, смуги руху були розділені дорожньою розміткою. Також була темна пора доби, дорога не освітлювалась, небо було чистим. Попутного та зустрічного транспорту не було. Вона сиділа у другому ряду по середні з ліва, від неї сиділа ОСОБА_9 , з права ОСОБА_23 , з переду поруч із водієм ОСОБА_21 далі ОСОБА_19 . На третьому ряду з ліва на право розмістилась ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , та ОСОБА_29 .
Через деякий час, вона почула, що водій ОСОБА_17 , щось кричить і почав різко гальмувати і в цей час вона відчула удар, сам момент зіткнення вона не побачила.
У результаті ДТП вона отримала тілесні ушкодження у вигляді перелому щелепи, забої м`яких тканин нижніх кінцівок, у зв`язку з чим просить задовольнити її цивільний позов в повному обсязі, а саме стягнути на її користь матеріальну шкоду в розмірі 1 504 грн., 48 коп. та моральну (немайнову) шкоду в розмірі 75, 22 грн.
При призначенні міри покарання підсудному покладається на розсуд суду.
- показами свідка ОСОБА_17 , який у судовому засіданні показав, що він має посвідчення водія категорії «В», яке отримав в 1994 році, має добрі навики водіння автотранспортними засобами. Причетним до дорожньо-транспортних пригод не був. Йому на праві приватної власності належить автомобіль марки «VOLKSWAGEN LT 35» реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2010 року випуску, а також причіп легковий марки «Сантей 750-211» реєстраційний номер НОМЕР_3 . На даний час він займається підприємницькою діяльністю тобто закуповує трикотажні вироби в м. Хмельницьку, а в подальшому реалізує на місцевому ринку в м. Корсунь Шевченківський. З цією метою він доволі часто, з іншими знайомим підприємцями їздить до м. Хмельницька.
Так, 26.03.2018 року близько 22-ої години, за попередньою домовленістю з іншими підприємцями, а саме ОСОБА_30 , яка сіла на передньому пасажирському сидінні, поруч з нею сіла ОСОБА_31 , на другому ряду з ліва на право сіла його мати ОСОБА_32 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , а на третьому ряду з ліва на право сіли ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_26 виїхали з Корсунь-Шевченківського в напрямку м. Хмельницького. Перед виїздом він переконався, що автомобіль знаходиться в технічно справному стані. Алкогольні та наркотичні речовини він не вживає взагалі. Також перед виїздом він не вживав будь-яких препаратів, які знижують швидкість реакції, почувався добре, від керування транспортним засобом не відволікався, постійно слідкував за дорожньою обстановкою, швидкість руху періодично контролював за допомогою спідометра.
27.03.2018 року близько 1-ої годи вони приїхали в м. Сквира Київської області де для заправки паливом та відпочинком зупинились на місцевій АЗС, а потім через деякий розпочали рух. В подальшому він виїхав на автодорогу «Кременець Біла Церква Ржищів» та рухався в напрямку м. Кременець. Швидкість руху його автомобіля марки «VOLKSWAGEN LT 35» реєстраційний номер НОМЕР_2 , становила 60 км/год.,у автомобілі було увімкне ближнє світло фар. Дорога була добре знайомою має по одній смузі руху в кожному напрямку, смуги руху були розділені дорожньою розміткою 1.1 ПДР (суцільна лінія дорожньої розмітки) . Дорожнє покриття асфальтобетонне, сухе, без вибоїн. Дорога пряма, не має різких поворотів, спусків, чи підйомів, не освітлюється. Атмосферних опадів не було. Неподалік с. Кривошиїнці Сквирського району Київської області він помітив, як легковий автомобіль почав маневр обгону вантажного автомобіля, який рухався у зустрічному напрямку відносно нього тобто виїхав на його смугу, а потім повернувся у свою смугу руху та продовжив рух. Приблизно за 300-400 м зустрічний легковий автомобіль, який рухався із дальнім світлом фар, без-будь яких попереджуючих сигналів виїхав на його смугу руху та почав рухатись навскоси його смузі руху. З метою уникнення зіткнення він почав гальмувати, але приймаючи до уваги, що швидкість зустрічного автомобіля була близько 150 км/год. зіткнення уникнути не вдалося. Зіткнення відбулося на його смузі руху, а саме його автомобіль зконтактував з передньою правою частиною з передньою правою частиною легкового автомобіля. Відразу після зіткнення він почав виводити пасажирів з мікроавтобуса тому, що автомобіль може загорітись. З його автомобіля вийшли майже всі окрім ОСОБА_19 , якій зажало ноги.
Також, він побачив, що зіткнення відбулось з легковим автомобілем марки «Mercedes-Benz E 200 К», сірого кольору, з під капоту якого йшов дим. В цей час до нього підбіг водій вантажного автомобіля і він йому надав вогнегасник, щоб той потушив автомобіль. В автомобілі марки «Mercedes-Benz E 200 К» він за кермом побачив молодого чоловіка, при зустрічі його впізнати не зможе, оскільки на вулиці було темно і який не подав ознак життя. Дістати його із за керма не було можливості оскільки було заблоковано водійські двері та він сидінням був прижатий до керма. Крім того, в автомобілі на пасажирському сидінні, яке було зірване із кріплення знаходилась молода дівчина також без ознак життя. З розмов, що відбувались серед присутніх він зрозумів, що в легковому автомобілі перебувала сімейна пара, яка також потребувала допомоги. Потім він, водії інших транспортних засобів, які фактично відразу зупинились відразу після ДТП, почали повідомляти екстрені служби про ДТП та надавати допомогу постраждалим.
У результаті зіткнення його автомобіль зазнав значних механічних пошкоджень та не підлягає ремонту.
- показами свідка ОСОБА_20 , який у судовому засіданні показав, що він проживає у м. Сквира разом із своєю дружиною ОСОБА_7
26.03.2018 року близько 21-ої години він повернувся до себе додому і побачив, що його дружина приймає гостей, а саме свою подругу ОСОБА_18 та її знайомого жителя м. Сквира Київської області ОСОБА_14 , які разом вживали вино. Він помітив, що ОСОБА_14 знаходиться в стані алкогольного сп`яніння, він це зрозумів оскільки останній мав почервоніння обличчя, нестійку ходу тощо. Далі ОСОБА_14 запропонував усім разом поїхати на його автомобілі марки «Mercedes-Benz E 200 К» відпочити до сауни, яка розташована в с. Великі Єрчики Сквирського району Київської області. Вони погодились, але він та його дружина наполягли, щоб автомобілем керував він тому, що ОСОБА_14 був п`яний. Після цього вони поїхали в с. Великі Єрчики Сквирського району Київської області. По приїзду з`ясувалося, що сауна зайнята і тоді ОСОБА_14 запропонував відвідати сауну, яка розташована в с. Кривошиїнці Сквирського району Київської області. Проїжджаючи через м. Сквира в автомобілі пошкодилось колесо, хтось із знайомих ОСОБА_14 привіз запасне колесо. Замінивши колесо вони приїхали у сауну, яка розташована в с. Кривошиїнці Сквирського району Київської області близько 23-ої години. В сауні його дружина, ОСОБА_18 та ОСОБА_14 продовжили вживати алкогольні напої. Парну кімнату відвідували ОСОБА_18 та ОСОБА_14
27.03.2018 року близько 1-ої години всі вирішили повертатись додому, оскільки ОСОБА_14 був добре п`яний то почав наполягати, що за кермом власного автомобіля поїде тільки він. На цьому підґрунті між ними виник конфлікт. Не бажаючи, їхати з п`яним водієм його дружина вдягнулась та покинула приміщення сауни. Через деякий час він та ОСОБА_18 умовили ОСОБА_14 дозволити керувати йому автомобілем, оскільки він в той вечір алкогольних напоїв не вживав і перебував у тверезому стані. По дорозі вони наздогнали його дружину ОСОБА_7 і вони всі вийшли з автомобіля, щоб умовити її сісти. Коло його дружина погодилась і мала намір сісти в автомобіль то ОСОБА_14 заявив, що йому стало краще і дальше автомобіль поведе він. Зважаючи, що було досить пізно вони погодились, щоб автомобілем керував ОСОБА_14 ..
За кермо автомобіля марки «Mercedes-Benz E 200 К» сів ОСОБА_14 поруч з ним на передньому пасажирському сидінні сіла ОСОБА_18 , він сів позаду ОСОБА_18 , а його дружина сіла позаду водія. Далі вони розпочали рух по автодорозі «Кременець-Біла Церква-Ржищів» в напрямку м. Сквира Київської області. ОСОБА_14 керував автомобілем з дальнім світлом фар, швидкість руху була більше 100 км/год. Дорожнє покриття автодороги було асфальтобетонним, дорога мала по одній смузі руху в кожному напрямку, лінія дорожньої розмітки було видно. Ям, вибоїн, підйомів, спусків різких заокруглень дорога не мала. Під час руху ОСОБА_14 від керування транспортним засобом ніхто не відволікав, в керування автомобілем ніхто не втручався. ОСОБА_14 керував автомобілем ближче до осьової розмітки. В один із моментів він помітив, що на невеликій відстані, на зустріч їм їде автомобіль. ОСОБА_14 помітивши зустрічний автомобіль, без будь яких підстав змінив напрямок руху та виїхав на зустрічну смугу руху. На його крик повернутись у свою смугу руху не реагував. Приймаючи до уваги те, що відстань між автомобілями була невелика зіткнення уникнути не довелося.
Після зіткнення він самостійно вибрався з автомобіля та допоміг вибратись дружині.
ОСОБА_14 залишився в машині, оскільки втратив свідомість та дістати його було неможливо, ОСОБА_18 загинула на місці ДТП.
показами свідка ОСОБА_33 , який у судовому засіданні показав, що він працює в 7 ДРПЧ (м. Сквира) 1-ДПРЗ ГУ м. Біла Церква Київської області.
Приблизно в кінці березня 20018 року близько 2-ої години ночі у чергову частину надійшло повідомлення, що поблизу с. Кривошиїнці Сквирського району Київської області сталася ДТП та є постраждалі. Прибувши на місце події він побачив, що сталося зіткнення двох автомобілів, а саме мікроавтобуса та легкового автомобіля, марки «Mercedes-Benz». На місці ДТП працювали медики. Підійшовши до автомобіля марки «Mercedes-Benz» він побачив, що за кермом даного автомобіля перебуває молодий чоловік, без свідомості. Який був затиснутий кермом та сидінням. Він разом з іншими співробітниками допомагав діставати даного чоловіка із за керма. Також на задньому сидіння знаходилось тіло молодої дівчини. В подальшому він допомагав діставати інших потерпілих.
- показами свідка ОСОБА_34 , який у судовому засіданні дав покази, аналогічні показам свідка ОСОБА_35 .
- показами свідка ОСОБА_36 , який у судовому засіданні показав, що він перебуває на посаді начальника караулу 7 СДПРЧ (м. Сквира) 1-ДПРЗ ГУ (м. Біла Церква).
Приблизно в кінці березня 2018 року до чергової частини надійшов виклик про те, що поблизу с. Кривошиїнці Сквирського району Київської області сталася ДТП є потерпілі.
Прибувши на місце ДТП він побачив, що відбулось зіткнення між автомобілем марки «Folkswagen LT 35» та автомобілем марки «Mercedes-Benz E 200 К». Присутні на місці події медичні працівники повідомили, що в обох автомобілях є постраждалі, яких не можливо дістати, оскільки вони зажаті, уламками автомобіля. В автомобілі марки «Folkswagen LT 35», жінці, зажало ноги, а в автомобілі марки «Mercedes-Benz E 200 К» зажало водія, який знаходився без свідомості, а саме сидіння зірвавшись із кріплення, притисло його до керма. З метою звільнення водія було застосовано лом. Звільнивши водія, він побачив, що це був молодий чоловік, середньої тіло будови, інших прикмет він не запам`ятав тому, що була темна пора доби.
Підстав сумніватися в правдивості наведених вище показань свідків, які судом попереджені про кримінальну відповідальність, передбачену ст.ст. 384, 385 КК України, судом не встановлено.
Винуватість обвинуваченого ОСОБА_14 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, повністю підтверджується наступними дослідженими в судовому засіданні, належними та допустимими доказами:
- витягом з кримінального провадження № 0000235 від 27.03.2018 року, згідно якого 27.03.2018 року близько 01-ої год. 30 хв. на 294 км +100 м автодороги «Кременець-Біла Церква-Ржищів» водій ОСОБА_14 ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи автомобілем марки «Mercedes-Benz E 200 К», реєстраційний номер НОМЕР_1 рухаючись в напрямку м. Сквира, виїхав на зустрічну смугу руху та допустив зіткнення з автомобілем марки «VOLKSWAGEN LT 35» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , котрий рухався в напрямку м. Ружин в межах своєї смуги руху. В наслідок ДТП є загиблі та постраждалі;
- протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 27.03.2018 року, який складено в присутності понятих, згідно якого ДТП трапилося на 294 км +100 м автодороги «Кременець-Біла Церква-Ржищів», з план-схемою до протоколу огляду місця ДТП від 27.03.2018 та таблицею зображень до протоколу огляду місця події де зафіксовано результати обмірів проїзної частини, розташування автомобілів та пошкодження на них;
- даними висновку Сквирської ЦРЛ щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 8 від 15.09.2018 р., згідно якого у водія ОСОБА_17 ознак сп`яніння не виявлено;
- даними висновку експерта за № 276 від 03.04.2018 року згідно якого при судово-токсилогічному досліджені крові громадянина ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 виявлено етиловий спирт в концентрації 5,83 проміле.
- висновком інженерно технічної експертизи № 12-1/974 від 15.06.2018 року згідно якого зіткнення автомобілів марки «Mercedes-Benz E 200 К», реєстраційний номер НОМЕР_1 та «VOLKSWAGEN LT 35» реєстраційний номер НОМЕР_2 сталось на проїзній частині автодороги «Кременець-Біла Церква-Ржищів» в районі розташування початку осипу основної концентрації уламків деталей автомобілів. Встановити де саме сталося зіткнення автомобілів «Mercedes-Benz E 200 К» та «VOLKSWAGEN LT 35» відносно ширини проїзної частини, чи навіть на якій смузі руху сталось зіткнення не надається можливим по причині відсутності для цього необхідного комплексу слідової інформації.
В момент первинного контакту автомобілів марки «Mercedes-Benz E 200 К», реєстраційний номер НОМЕР_1 та «VOLKSWAGEN LT 35» реєстраційний номер НОМЕР_2 направляючі їх повздовжніх осей були розташовані під кутом близько 180 градусів.
Під час зіткнення автомобілі контактували деталями передніх правих своїх частин, при їх перекриті близько 1 метра;
- висновком інженерно технічної експертизи № 12-1/979 від 08.06.2018 року згідно якого автомобіль марки «VOLKSWAGEN LT 35» реєстраційний номер НОМЕР_2 до ДТП знаходився в технічно справному стані.;
- висновком інженерно технічної експертизи № 12-1/980 від 08.06.2018 року згідно якого автомобіль марки «Mercedes-Benz E 200 К», реєстраційний номер НОМЕР_1 до ДТП знаходився в технічно справному стані.;
- висновком судово-медичної експертизи №57/Д від 18.06.2018 року встановлено, що смерть ОСОБА_18 настала внаслідок закритої черепно-мозкової травми з тяжким забоєм головного мозку із крововиливом під м`яку мозкову оболонку та шлуночки мозку, вказані тілесні ушкодження могли утворитись в час та за обставин вказаних в ухвалі суду і відносяться до категорії тяжких тілесних пошкоджень, як небезпечні для життя;
- висновком судово-медичної експертизи №181/Е від 29.10.2018 року встановлено, що у ОСОБА_8 мали місце ушкодження у вигляді: забою головного мозку з наявністю субарахноїдального крововиливу, розриву кістки лівого яєчника з наявністю гемоперетоніума, закритого перелому лівої променевої кістки в типовому місці, а також забійних ран лобної ділянки голови та забою обох легень. Описані ушкодження утворились від дії тупого предмету, по давності можуть відповідати строку та обставинам, вказаним в ухвалі суду і відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння (розрив яєчника з наявністю гемоперетоніума);
- висновком судово-медичної експертизи №180/Е від 05.11.2018 року встановлено, що у ОСОБА_19 мали місце ушкодження у вигляді, ЗЧМТ, струсу головного мозку, скальпованої рани лівої лобної частини голови, відкритого перелому кісток гомілково-ступеневого суглобу зліва. Описані тілесні ушкодження утворились від дії тупого предмету, по давності можуть відповідати строку та обставинам, вказаним у ухвалі суду, і відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості, так як для зрощення перелому і відновлення функції гомілково-ступеневого суглобу необхідний термін більше 21-го дня;
- висновком судово-медичної експертизи №177/Е від 26.10.2018 року встановлено, що у ОСОБА_9 мали місце ушкодження у вигляді, закритого перелому обох кісточок правого гомілково-ступеневого суглобу з підвивихом ступні зовні. Описані тілесні ушкодження утворились від дії тупого предмету по давності можуть відповідати строку та обставинам, вказаним в ухвалі суду, і відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості, так як для зрощення перелому і відновлення функції правої нижньої кінцівки необхідний термін більше 21-го дня.
- висновком судово-медичної експертизи №153/Е від 20.09.2018 року встановлено, що у ОСОБА_7 мали місце ушкодження у вигляді: струсу головного мозку, забійної рани обличчя, перелому медіальної кісточки правої гомілки, а також забоїв грудного відділу хребта та лівої ступні. Описані тілесні ушкодження утворились від дії тупого предмету, по давності можуть відповідати строку та обставинам, вказаним в ухвалі суду, і відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості, так як для зрощення перелому необхідний термін більше 21-го дня;
- висновком судово-медичної експертизи №175/Е від 29.10.2018 року встановлено, що у ОСОБА_10 мали місце ушкодження у вигляді перелому нижньої щелепи справа і зліва без зміщення уламків,а також забою м`яких тканин лівої гомілки. Описані ушкодження утворились від дії тупого предмету по давності можуть відповідати строку та обставинам, вказаним в ухвалі суду, і відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості, так як для зрощення переломів необхідний термін більше 21-го дня;
- висновком судово-медичного експерта № 154/Е від 14.09.2018 року згідно якого у громадянина ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 має місце пошкодження у вигляді ЗЧЧМТ, струс головного мозку, а також забійна рана голови.
Описані ушкодження утворились від дії тупих (го) предметів (та), по давності можуть відповідати строку та обставинам вказаним в ухвалі суду і відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що потягнули за собою короткочасний розлад здоров`я на термін більше 6-ти але менше 21-го дня.;
- протоколом проведення слідчих експериментів за участю свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_20 , в процесі проведення яких було зафіксовано місце руху транспортних засобів, місце зіткнення, швидкість руху автомобілів тощо;
- висновком судової інженерно транспортної експертизи за № 12-1/2070 від 14.11.2018 року згідно якої :
1. Водій автомобіля «MERCEDES-BENZ Е 200К» р.н.з. НОМЕР_1 , при заданих характеристиках дорожньої обстановки та представлених на дослідження вихідних даних, з технічної точки зору, повинен був керуватись вимогами п.п. 10.1, 12.2, 12.6 г) Правил дорожнього руху України, зміст яких викладений в дослідницькій частині.
2. Обрана водієм автомобіля «MERCEDES-BENZ Е 200К» р.н.з. НОМЕР_1 швидкість руху не відповідала допустимій швидкості по умовам видимості елементів дороги в напрямку руху.
В заданій дорожній ситуації, при заданих характеристиках дорожньої обстановки та представлених на дослідження вихідних даних, з технічної точки зору, дії водія автомобіля «MERCEDES-BENZ Е 200К» р.н.з. НОМЕР_1 , не відповідали вимогам п.п. 10.1, 12.2, 12.6 ґ) Правил дорожнього руху України.
В заданій дорожній ситуації, при заданих характеристиках дорожньої обстановки та представлених на дослідження вихідних даних, з технічної точки зору, водій автомобіля «MERCEDES-BENZ Е 200К» р.н.з. НОМЕР_1 мав технічну можливість попередити зіткнення з автомобілем «VOLKSWAGEN LT 35» р.н.з. НОМЕР_2 , шляхом виконання технічних вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України, для чого йому не було перешкод технічного характеру відомих експертові.
В заданій дорожній ситуації, при заданих характеристиках дорожньої обстановки та представлених на дослідження вихідних даних, з технічної точки зору, невідповідність дій водія автомобіля «MERCEDES-BENZ Е 200К» р.н.з. НОМЕР_1 вимогам наведеного вище п.10.1 Правил дорожнього руху України знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо - транспортної пригоди.
В заданій дорожній обстановці, водій автомобіля «VOLKSWAGEN LT 35» р.н.з. НОМЕР_2 , при заданих характеристиках дорожньої обстановки та представлених на дослідження вихідних даних, з технічної точки зору, повинен був керуватися вимогами п.п. 12.2, 12.3 Правил дорожнього руху України, зміст яких викладений 8 дослідницькій частині висновку.
Обрана водієм автомобіля «VOLKSWAGEN LT 35» р.н.з. НОМЕР_2 швидкість руху відповідала видимості елементів дороги в напрямку руху.
В даній дорожній обстановці, з технічної точки зору, при заданих характеристиках дорожньої обстановки та представлених на дослідження вихідних даних, дії водія автомобіля «VOLKSWAGEN LT 35» р.н.з. НОМЕР_2 , відповідали вимокам п.п. 12.2, 12.3 Правил дорожнього руху України.
В заданій дорожній ситуації, при заданих характеристиках дорожньої обстановки та представлених на дослідження вихідних даних, з технічної точки зору, водій автомобіля «VOLKSWAGEN LT 35» р.н.з. НОМЕР_2 , своїми односторонніми діями не мав технічної можливості попередити зіткнення з автомобілем «MERCEDES-BENZ Е 200К» р.н.з. НОМЕР_1 .
В заданій порожній ситуації, при заданих характеристиках дорожньої обстановки та представлених на дослідження вихідних даних, з технічної точки зору, в діях водія автомобіля «VOLKSWAGEN LT 35» р.н.з. НОМЕР_2 , невідповідностей вимогам п.п. 12.2, 12.3 Правил дорожнього руху Україні які знаходились в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо транспортної пригоди не вбачається.
Згідно з положеннями ст. 18 КПК України жодна особа не може бути примушена визнавати свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення або примушена давати пояснення, показання, які можуть стати підставою для підозри, обвинувачення у вчиненні нею кримінального правопорушення, а відповідно з положеннями ч. 2 ст 18 КПК України - кожна особа має право не говорити нічого з приводу підозри чи обвинувачення проти неї, у будь-який момент відмовитися відповідати на запитання, а також бути негайно повідомлена про ці права.
Згідно з ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення та лише в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акту.
Суд обмежений у праві збору доказів вини обвинувачених за власною ініціативою та, залишаючись об`єктивним і неупередженим, має створити необхідні умови для виконання сторонами їхніх процесуальних обов`язків та здійснення наданих їм прав розглянути кримінальне провадження і постановити відповідне рішення. Суди при розгляді кримінальних справ не вправі перебирати на себе функції обвинувачення чи захисту.
Відповідно до ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може грунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також припущеннях. Усі сумніви доведеності вини особи, мають тлумачитися на її користь.
Фактичні дані, отримані судом у своїй сукупності поза розумним сумнівом дають достатню підставу вважати, що дії обвинуваченого ОСОБА_14 знаходяться в прямому причинному зв`язку із наслідками у вигляді ДТП, внаслідок якої потерпілі ОСОБА_19 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , отримали тілесні ушкодження, які мають ознаки середньої ступеня тілесних ушкоджень, тяжких тілесних ушкоджень та ушкоджень, які спричинили смерть ОСОБА_18 .
У пунктах 4 і 5 Постанови Пленуму Верховного суду України від 23.12.2005 №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснюється, що суб`єктом злочину, передбаченого ст. 286 КК України визнають особу, яка керує транспортним засобом, незалежно від того, чи має вона на це право. Відповідальність за статтею 286 КК України настає незалежно від місця, де були допущені порушення правил безпеки дорожнього руху чи експлуатації транспорту, правил водіння або експлуатації машини (на магістралі, шосе, вулиці, залізничному переїзді, полі, території підприємства, у дворі, тощо). Це стосується й випадків, коли зазначені правила було порушено під час виконання з допомогою транспортних засобів різних робіт (дорожніх, сільськогосподарських, будівельних та ін.). Відповідальність за статтею 286 КК України настає лише за умови, що винна особа внаслідок порушення певних правил спричинила з необережності потерпілому середньої тяжкості чи тяжке тілесне ушкодження або його загибель.
Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому КПК України порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів (ч.ч. 1, 2 ст. 84 КПК України).
Частиною 1 статті 94 КПК України встановлено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке грунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року та «Коробов проти України» від 21.10.2011 року, Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів, суд як правило застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» і така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.
При цьому суд керується принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п.43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України». Зокрема, доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який грунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.
У ході судового розгляду суд дійшов до висновку про те, що докази, на яких ґрунтується обвинувачення є належними та достатніми, надають інформацію щодо обставин, які належать до предмета доказування.
Отже, встановивши обставини, які підлягали доказуванню в кримінальному провадженні і дослідивши всі зібрані докази в їх сукупності, які суд оцінює як достовірні та які встановлюють наявність або відсутність суспільно - небезпечного діяння, винність особи, яка вчинила це діяння, та інші обставини справи, які мають значення для правильного вирішення справи, суд прийшов до висновку, що діяння ОСОБА_14 має наведені кваліфікуючі ознаки, які містять склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
Таким чином, суд дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_14 у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення, а його дії правильно кваліфіковані за ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої ОСОБА_18 , заподіяло тяжкі тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_8 , а також спричинило середньої тяжкості тілесні ушкодження потерпілим ОСОБА_19 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 та ОСОБА_10 .
Призначаючи обвинуваченому покарання, суд виходить із того, що відповідно до статті 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність (ч.ч. 1, 2, 3 ст. 50 КК України).
Відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України та п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.
Згідно з роз`ясненнями, наведеними у постанові Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при призначенні покарання за відповідною частиною статті 286 КК України, суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_14 покарання суд враховує те, що злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України, є необережним і відноситься до категорії тяжких злочинів.
Також при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_14 суд враховує особу винного, який за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не знаходиться, його відношення до скоєного,обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставинами, що пом`якшують покарання суд, визнає щире каяття, часткове відшкодування завданого збитку.
Обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_14 ., передбачені ст. 67 КК України, - відсутні. Перебування обвинуваченого у стані алкогольного сп`яніння судом не враховується в якості обставини, що обтяжує покарання, оскільки дана обставина є одночасно і порушенням Правил дорожнього руху, тобто є ознакою злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, що впливає на його кваліфікацію, та була врахована у обвинувальному акті при кваліфікації дій обвинуваченого.
Відповідно до п. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
За таких обставин, враховуючи характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, дані, що характеризують особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується позитивно, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, його відношення до скоєного, думку потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , які при визначені міри покарання покладались на розсуд суду та потерпілої ОСОБА_6 яка просили призначити найсуворіше покарання із ізоляцією від суспільства (ближче до максимального покарання), суд вважає необхідним призначити покарання у вигляді позбавлення волі в межах передбаченого законом строку.
Приймаючи рішення про призначення ОСОБА_14 покарання у вигляді позбавлення волі суд, серед іншого, враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 №15рп/2004 у справі № 1-33/2004.
Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема у ст. 10 Загальної декларації прав людини 1948 року (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948), ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року. Зазначені міжнародні акти згідно з ч. 1 ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.
Відповідно до ст. 3 Загальної Декларації прав людини кожна людина має право на життя, свободу та особисту недоторканність. Згідно з положеннями ст. 6 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права та ст. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на життя є невід`ємним правом людини, яке охороняється законом. Зазначені положення міжнародних правових стандартів мають універсальний характер і відображені в Конституції України. Зокрема, у ст. 3 Конституції України закріплено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ст. 27 Конституції України кожна людина має невід`ємне право на життя, ніхто не може бути свавільно позбавлений життя, а обов`язок держави - захищати життя людини. Формою державного захисту життя та особистої недоторканності людини є встановлення кримінальної відповідальності за злочини проти життя і здоров`я.
З урахуванням вище наведеного, суд вважає, що підстави для призначення ОСОБА_14 покарання із застосуванням ст.69 КК України або звільнення його від відбування призначеного покарання в порядку ст.75 КК України, відсутні.
Суд переконаний, що таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_14 та запобігання вчиненню ним нових злочинів.
Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 і ст. 287 КК, необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно. Додаткове покарання, передбачене як обов`язкове ч. 3 ст. 286 КК, суд може відповідно до ст. 69 КК не призначати лише за наявності декількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, і з урахуванням особи винного.
В суді було встановлено, що порушення ПДР України, допущені обвинуваченим ОСОБА_14 знаходяться в прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками.
Крім того, скоєне обвинуваченим кримінальне правопорушення, передбачене ст.286 КК України віднесено до злочинів проти безпеки руху.
Суд вважає необхідним застосувати до ОСОБА_14 додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, так як даний злочин пов`язаний з експлуатацією транспортного засобу та протиправні дії обвинуваченого пов`язані з грубим порушенням вимог Правил дорожнього руху України, призвели до скоєння дорожньо-транспортної пригоди, в наслідок чого наступила смерть потерпілої. Це свідчить про відсутність у обвинуваченого належних навиків керування транспортними засобами і застосування до обвинуваченого додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами надасть йому можливість, в разі бажання в подальшому керувати транспортними засобами, додатково вивчити правила дорожнього руху та пройти додаткові навчання у відповідних навчальних закладах щодо покращення навиків керування.
Відповідно до ст. 128, 129 КПК України суд вирішує цивільний позов в кримінальному провадженні.
Статтею 127 КПК України встановлюється, що підозрюваний, обвинувачений, а також за його згодою будь-яка інша фізична чи юридична особа має право на будь-якій стадії кримінального провадження відшкодувати шкоду, завдану потерпілому, територіальній громаді, державі внаслідок кримінального правопорушення, шкода завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатом розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Згідно ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та (або) моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим майновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті, яка передбачає, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Нормами, закріпленими в ст. 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Потерпілою ОСОБА_6 було заявлено цивільний позов про стягнення ОСОБА_14 на її користь матеріальної та моральної не майнової шкоди, а саме просила стягнути з останнього :
- 98 000 грн. деталі до меморіального комплексу,
- 25 000 вартість поминального обіду,
- 9 950 грн. витрати на ритуальні послуги,
- 6 400 грн. витрат на похоронний одяг,
- 9 353, 61 грн. витрати на придбання ліків пов`язаних з її лікуванням
У судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 та її представник адвокат ОСОБА_12 позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити на підставах викладених у позовній заяві.
Обвинувачений ОСОБА_14 та його захисник позовні вимоги не визнали в повному обсязі, посилаючись на те, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_14 на момент ДТП була застрахована у ПрАТ «Українська акціонерна страхова компанія АСКА, а тому відповідальність має нести страховик, вартість поминального обіду не входить до матеріальної шкоди, інші витрати завищенні та не підтверджено документально.
Вирішуючи цивільно-правовий спір суд виходить з наступного:
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
З огляду на зазначені положення статті 509 та з урахуванням приписів статей 11, 22, 23, 599, 1166-1168 ЦК України, факт завдання фізичній особі шкоди каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах із особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).
За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).
Разом із тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок, зокрема і страховиком.
До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 01.07.2004 №1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
За змістом даного закону (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
Таким чином потерпілі мають право вільно, на власний розсуд обрати спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.
Отже, вимоги позивача про відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди були пред`явлені безпосередньо до заподіювача такої шкоди і така позиція позивача є законною та обґрунтованою, з врахуванням принципу диспозитивності закріпленого цивільно-процесуальним законодавством України. В ході судового розгляду свої позовні вимоги ОСОБА_6 не уточнювала та вимог до страхової компанії не пред`являла, а навпаки протягом усього часу розгляду справи вказувала на необхідність стягнення коштів саме з заподіювача шкоди, тощо.
Згідно зі ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Ритуальні послуги - послуги, пов`язані з організацією поховання та облаштуванням місця поховання.
Відповідно до ст. 12 Закону України «Про поховання та похоронну справу» вартість послуг та предметів ритуальної належності визначається на принципах оплати тільки тих послуг, що відповідають державним стандартам та нормативним документам.
Зокрема, згідно листа Державного комітету України з питань житлово - комунального господарства, затвердженого Наказом Держжитлокомунгоспу України 19.11.2003 року № 193 про «Необхідний мінімальний перелік окремих видів ритуальних послуг» до необхідних ритуальних послуг входять: Оформлення договору-замовлення на організацію та проведення поховання. Оформлення свідоцтва про поховання. Копання могили (викопування могили ручним або механізованим способом, опускання труни з тілом померлого в могилу, закопування могили, формування намогильного насипу та одноразове прибирання території біля могили). Монтаж та демонтаж намогильної споруди при організації підпоховання в існуючу могилу. Кремація тіл померлих. Поховання та підпоховання урни з прахом померлих у колумбарну нішу, в існуючу могилу, у землю. Зберігання урн з прахом померлих у крематорії. Організація відправлення труни з тілом чи урни з прахом померлого за межі України. Запаювання оцинкованої труни. Замощення урни з прахом померлого в колумбарну нішу.
Отже, поминальний обід, виготовлення та встановлення пам`ятника не входять до комплексу заходів щодо поховання спадкоємця, окрім того дані витрати не підтверджені документально.
Що стосується відшкодування інших витрат на поховання, то позивачем надано товарний чек № 375 від 27.03.2018 року щодо придбання одягу для поховання ОСОБА_18 на суму 6 400 грн. товарний чек б/н від 27.03.2018 року за отримання ритуальних послуг на суму 9 250 грн., разом на суму 15 650 грн.
Приймаючи до уваги, що дана сума фактично була визнана обвинуваченим, оскільки останній повністю її відшкодував, що стверджується відповідною розпискою і не заперечується потерпілою то суд, вважає за необхідне відмовити у задоволені даної позовної вимоги. Вирішуючи позовну вимогу ОСОБА_6 про відшкодування витрат на придбання ліків на її лікування у зв`язку з погіршенням її стану здоров`я на суму 9 353 грн. 61 коп., то суд, звертає увагу, що дана вимога є необґрунтованою, не передбачена нормами цивільного права, не надано доказів, що між погіршенням стану здоров`я потерпілої ОСОБА_6 та діями обвинуваченого ОСОБА_14 є причинно наслідковий зв`язок, не підтверджена належними та допустимими доказами, а тому вважає за необхідне відмовити у задоволені даної позовної вимоги.
Потерпілою ОСОБА_19 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 було пред`явлено позов до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія АСКА», ОСОБА_14 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок ДТП пригоди.
Потерпіла ОСОБА_19 просила суд стягнути на її користь з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія АСКА» матеріальну шкоду у розмірі 170 000 грн. та моральну шкоду у розмірі 850 000 грн.
Потерпіла ОСОБА_10 просила суд стягнути на її користь з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія АСКА» матеріальну шкоду у розмірі 1 504 грн. 48 коп. та моральну шкоду у розмірі 75,22 грн.
Потерпіла ОСОБА_9 просила суд стягнути на її користь з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія АСКА» матеріальну шкоду у розмірі 2 708 грн. 08 коп. та моральну шкоду у розмірі 135 грн. 04 грн.
Потерпіла ОСОБА_8 просила суд стягнути на її користь з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія АСКА» матеріальну шкоду у розмірі 30 723 грн. 00 коп. та моральну шкоду у розмірі 1 536 грн.15 коп.
Цивільний позивач ОСОБА_17 просив суд стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія АСКА» матеріальну шкоду у розмірі 99 490 грн. та моральну шкоду у розмірі 497 грн. 45 коп. та стягнути з ОСОБА_14 франшизу у розмірі 510 грн., 2 500 грн. за проведення товарознавчої експертизи, 125 616 грн. за пошкодження транспортного засобу.
Позивачі та їх представник адвокат ОСОБА_11 у судовому засіданні просив цивільні позови в цій частині задовольнити в повному обсязі на підставах викладених в позовній заяві.
ОСОБА_14 та його захисник ОСОБА_13 просили відмовити у задоволені позовних вимог посилаючись на те, що в матеріалах справи відсутні листи призначення медикаментозного лікування, відсутні докази причино-наслідкового зв`язку між ДТП та тілесними ушкодженнями у потерпілих, деякі чеки не узгоджуються з призначенням, тощо.
Представник ПрАТ «УАСК АСКА» у судове засідання не з`явився, надіслав на адресу суду, у якому просив відмовити у задоволені позовних вимог, зазначаючи, що заявлені цивільні позови до страхової компанії є передчасним, оскільки позивачами заяви про страхове відшкодування не подавалася. Відповідно у страховика не настав обов`язок прийняти рішення про виплату страхового відшкодування, документально не підтверджено лікування потерпілих, частина витрат не підтверджена фіскальними чеками, тощо.
Як встановлено судом та не оспорюється сторонами на момент ДТП, цивільно правова відповідальність водія ОСОБА_14 була застрахована у ПрАТ «Українська акціонерна страхова компанія АСКА, за полісом АК 8299441, яким було застраховано транспортний засіб марки «Mercedes-Benz E 200 К», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2001 року випуску.
Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
З огляду на зазначені положення статті 509 та з урахуванням приписів статей 11, 22, 23, 599, 1166-1168 ЦК України факт завдання фізичній особі шкоди каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах із особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).
За правилами статей 1167, 1168 та 1200 ЦК України якщо деліктне зобов`язання виникло із факту смерті фізичної особи, кредиторами можуть бути чоловік (дружина), батьки (усиновлювачі), діти (усиновлені), особи, що проживали однією сім`ю з особою, яка померла. Зазначені особи як кредитори мають право вимагати від боржника відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи. Крім того, суб`єкти, визначені в пунктах 1-5 частини першої статті 1200 ЦК України, мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, в розмірі, обчислюваному виходячи з середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого.
За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).
Разом із тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.
Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV).
Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).
Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
Як передбачено статтею 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.
Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника в договірному зобов`язанні ним є страховик.
Разом із тим, зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі здійснення страхового відшкодування.
Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.
Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов`язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов`язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином.
Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.
Розмір страхового відшкодування страховик узгоджує з особою, яка має право на отримання відшкодування, проте страховик самостійно приймає рішення про здійснення чи відмову в здійсненні страхового відшкодування (статті 36, 37 Закону № 1961-IV). При цьому розмір страхової виплати (страхового відшкодування) з особою, яка завдала шкоди, страховик за законом узгоджувати не зобов`язаний, хоча цей розмір безпосередньо впливає на обсяг відповідальності особи, яка завдала шкоди, за статтею 1194 ЦК України.
За загальним правилом в п. 35.1 ст. 35 Закону N 1961-IV для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування.
У справі № 264/6326/15-ц (постанова від 25.07.2018р.) Верховний Суд відхилив, як безпідставні, доводи касаційної скарги про те, що позивачка до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування не зверталася, оскільки спростовуються саме даною позовною заявою, отримавши яку страховик у добровільному порядку мав можливість відшкодувати їй спірне страхове відшкодування.
Як з`ясовано, потерпілі позиваючись до суду із вимогами, пред`явленими до страховика, не відмовилися від права, наданого їм на підставі договору між страховиком і страхувальником. Однак, незважаючи на наявні відомості про розглядуваний спір і висунуті у позові потерпілих вимоги про майнове відшкодування, до сьогодення в позасудовому порядку страховиком не прийнято рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у такій виплаті.
Та обставина, що позивач не звернувся із заявою про страхове відшкодування до страховика, на фоні нездійснення йому регламентної виплати, не позбавляє конституційного права, втіленого в ст. 55 Основного Закону України, звернутись до суду за захистом невизнаних (в даному випадку) прав потерпілих (цивільних позивачів).
Так, у справі № 755/18006/15-ц (постанова від 04.07.2018р.) Велика Палата Верховного Суду, розмежувавши інститути регресу та суброгації, зазначила, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.
Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги потерпілих підлягають частковому задоволенню і вважає за необхідне стягнути :
- із Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія АСКА» на користь потерпілої ОСОБА_19 документально підтверджену матеріальну шкоду у розмірі 162 838 грн. 32 копійки та моральну шкоду у розмірі 8141,92 грн.
- із Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія АСКА» на користь потерпілої ОСОБА_8 документально підтверджену матеріальну шкоду у розмірі 20 744 грн. 77 копійки та моральну шкоду у розмірі 1 037 грн. 24 коп. При врахуванні матеріальної шкоди суд, не бере до уваги квитанції та чеки, які не підтверджують придбання певного виду товару, засоби які не призначенні для лікування зокрема : серветки вологі, антисептичний засіб для рук, носова хустинка, пакети тощо.
із Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія АСКА» на користь потерпілої ОСОБА_9 документально підтверджену матеріальну шкоду у розмірі 2 675 грн. 24 копійки та моральну шкоду у розмірі 133 грн. 62 коп. При врахуванні матеріальної шкоди суд, не бере до уваги квитанції та чеки, які не підтверджують придбання певного виду товару, засоби які не призначенні для лікування зокрема : станки одноразові, пелюшки гігієнічні тощо.
із Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія АСКА» на користь потерпілої ОСОБА_10 документально підтверджену матеріальну шкоду у розмірі 450 грн. 08 копійки та моральну шкоду у розмірі 22 грн. 50 коп. При врахуванні матеріальної шкоди суд, не бере до уваги витрати, які не підтверджені фіскальними чеками.
із Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія АСКА» на користь цивільного позивача ОСОБА_17 документально підтверджену матеріальну шкоду заподіяну пошкодженням транспортного засобу у межах страхового ліміту у розмірі 99 490 грн. та моральну шкоду у розмірі 497 грн. 45 коп.
з ОСОБА_14 на користь ОСОБА_17 матеріальну шкоду заподіяну пошкодженням транспортного засобу у розмірі 126 616 грн.
з ОСОБА_14 на користь ОСОБА_17 франшизу у розмірі 510 грн.
з ОСОБА_14 на користь ОСОБА_17 2 500 грн. за проведення автотоваразнавчої експертизи.
Крім того потерпілою ОСОБА_6 ОСОБА_19 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , цивільним позивачем ОСОБА_17 було заявлено позовна вимога про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_14 на їх користь моральної (немайнової) шкоди : зокрема ОСОБА_6 просила стягнути на її користь моральну (немайнову) шкоду у розмірі 5 0000 0000 грн., ОСОБА_8 просила стягнути на її користь моральну (немайнову) шкоду у розмірі 50 000 грн., ОСОБА_19 просила стягнути на її користь моральну (немайнову) шкоду у розмірі 500 000 грн., ОСОБА_10 просила стягнути на її користь моральну (немайнову) шкоду у розмірі 50 000 грн., цивільний позивач ОСОБА_17 просив стягнути на його користь моральну (немайнову) шкоду у розмірі 50 000 грн.,
Вирішуючи позов в цій частині суд, виходить із наступного.
Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Як роз`яснюється Пленумом Верховного Суду України в п. 3 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Згідно роз`яснень, що містить Постанова Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» 01.03.2013 №4 особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). Не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК України.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.
При визначенні розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню з ОСОБА_14 , суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, враховує перенесені душевні та фізичні страждання потерпілих.
При визначені розміру моральної (немайнової) шкоди на користь потерпілої ОСОБА_6 суд враховує, що у результаті ДТП загинула її дочка ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , приймає до уваги суттєву зміну в звичайному ритмі життя позивача, пов`язану з загибеллю близької людини її психологічний стан одночасно враховує ступінь вини відповідача, його матеріальний стан і виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд знаходить можливим частково задоволити позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди і вважає потрібним стягнути на її користь з відповідача 300 000 грн..
При визначені розміру моральної (немайнової) шкоди на користь потерпілої ОСОБА_19 суд враховує, що у результаті ДТП остання втратила кінцівку, до цього часу лікується, необхідності тривалого часу для відновлення психологічного стану, незворотність наслідків, які настали від злочину, одночасно враховує ступінь вини відповідача, його матеріальний стан і виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд знаходить можливим частково задовольнити позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди і вважає потрібним стягнути на її користь з відповідача 100 000 грн., з урахуванням часткового добровільного відшкодування завданого збитку в сумі 17 000 грн.
При визначені розміру моральної (немайнової) шкоди на користь потерпілої ОСОБА_10 суд враховує, що у результаті ДТП остання отримала тілесні ушкодження середньої ступеня, тривалість лікування, час для відновлення психологічного стану, одночасно враховує ступінь вини відповідача, його матеріальний стан і виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд знаходить можливим частково задовольнити позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди і вважає потрібним стягнути на її користь з відповідача 15 000 грн., з урахуванням часткового добровільного відшкодування завданого збитку в сумі 3 000 грн.
При визначені розміру моральної (немайнової) шкоди на користь потерпілої ОСОБА_8 суд враховує, що у результаті ДТП остання отримала тілесні ушкодження середньої ступеня, тривалість лікування, час для відновлення психологічного стану, одночасно враховує ступінь вини відповідача, його матеріальний стан і виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд знаходить можливим частково задовольнити позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди і вважає потрібним стягнути на її користь з відповідача 15 000 грн., з урахуванням часткового добровільного відшкодування завданого збитку в сумі 3 000 грн.
При визначені розміру моральної (немайнової) шкоди на користь потерпілої ОСОБА_9 суд враховує, що у результаті ДТП остання отримала тілесні ушкодження середньої ступеня, тривалість лікування, час для відновлення психологічного стану, одночасно враховує ступінь вини відповідача, його матеріальний стан і виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд знаходить можливим частково задовольнити позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди і вважає потрібним стягнути на її користь з відповідача 15 000 грн.,
При визначені розміру моральної (немайнової) шкоди на користь цивільного позивача ОСОБА_17 суд враховує, що у результаті ДТП останній отримав легкі тілесні ушкодження, час для відновлення психологічного стану, одночасно враховує ступінь вини відповідача, його матеріальний стан і виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд знаходить можливим частково задовольнити позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди і вважає потрібним стягнути на його користь з відповідача 5 000 грн.,
Відповідно до ст. 118 КПК України витрати на правову допомогу відносяться до процесуальних витрат, які згідно ч. 1 ст. 124 КПК України відшкодовуються обвинуваченим.
Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Враховуючи вище наведене суд, приходить до висновку, що позовні вимоги потерпілих про стягнення на їх користь витрат пов`язаних з правовою допомогою у розмірі 5 000 грн. підлягають задоволенню в повному обсязі.
Відповідно до положень статті 118 КПК України витрати, пов`язані із залученням експертів являються процесуальними витратами.
Частиною 2 статті 124 КПК України встановлено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
Із врахуванням вище зазначеного, суд в силу положень ст.ст. 118, 124 КПК України приходить до висновку, що процесуальні витрати по справі, пов`язані з проведенням судових експертиз підлягають стягненню із обвинуваченого ОСОБА_14 на користь держави в загальному розмірі 8 580 гривень, оскільки їх розмір та підстава підтверджуються матеріалами кримінального провадження.
Питання про речові докази суд вирішує у відповідності до ст. 100 КПК України

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 323, 324 КПК України, суд
З А С У Д И В :

Визнати ОСОБА_14 , винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у вигляді 6 (шести) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.
Строк відбування покарання ОСОБА_14 рахувати з 26 листопада 2018 року.
Продовжити ОСОБА_14 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили, однак не більше ніж на 60 днів, тобто до 02 лютого 2020 року.
Речові докази : автомобіль «VOLKSWAGEN LT 35» реєстраційний номер НОМЕР_2 повернути власнику ОСОБА_17 , автомобіль марки Mercedes-Benz E 200 К», реєстраційний номер НОМЕР_1 , повернути власнику ОСОБА_37 .
Процесуальні витрати по справі за проведення судових експертиз в сумі 8 580 гривень підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_14 , на користь держави.
Стягнути з ОСОБА_14 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сквира Київської області ідентифікаційний номер НОМЕР_6 ) на користь ОСОБА_6 у рахунок відшкодування моральної (немайнової) шкоди грошові кошти в сумі 300 000 гривень.
Стягнути з ОСОБА_14 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сквира Київської області ідентифікаційний номер НОМЕР_6 ) на користь ОСОБА_19 у рахунок відшкодування моральної (немайнової) шкоди грошові кошти в сумі 83 000 гривень.
Стягнути з ОСОБА_14 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сквира Київської області ідентифікаційний номер НОМЕР_6 ) на користь ОСОБА_10 у рахунок відшкодування моральної (немайнової) шкоди грошові кошти в сумі 12 000 гривень.
Стягнути з ОСОБА_14 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сквира Київської області ідентифікаційний номер НОМЕР_6 ) на користь ОСОБА_8 у рахунок відшкодування моральної (немайнової) шкоди грошові кошти в сумі 12 000 гривень.
Стягнути з ОСОБА_14 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сквира Київської області ідентифікаційний номер НОМЕР_6 ) на користь ОСОБА_17 у рахунок відшкодування моральної (немайнової) шкоди грошові кошти в сумі 5 000 гривень.
Стягнути з ОСОБА_14 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сквира Київської області ідентифікаційний номер НОМЕР_6 ) на користь ОСОБА_19 5 000 гривень витрат пов`язаних з наданням правової допомоги.
Стягнути з ОСОБА_14 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сквира Київської області ідентифікаційний номер НОМЕР_6 ) на користь ОСОБА_10 5 000 гривень витрат пов`язаних з наданням правової допомоги.
Стягнути з ОСОБА_14 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сквира Київської області ідентифікаційний номер НОМЕР_6 ) на користь ОСОБА_8 5 000 гривень витрат пов`язаних з наданням правової допомоги.
Стягнути з ОСОБА_14 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сквира Київської області ідентифікаційний номер НОМЕР_6 ) на користь ОСОБА_17 5 000 гривень витрат пов`язаних з наданням правової допомоги.
Стягнути з ОСОБА_14 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сквира Київської області ідентифікаційний номер НОМЕР_6 ) на користь ОСОБА_17 матеріальну шкоду заподіяну пошкодженням транспортного засобу у розмірі 126 616 гривень.
Стягнути з ОСОБА_14 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сквира Київської області ідентифікаційний номер НОМЕР_6 ) на користь ОСОБА_17 франшизу у розмірі 510 грн.
Стягнути з ОСОБА_14 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сквира Київської області ідентифікаційний номер НОМЕР_6 ) на користь ОСОБА_17 2 500 грн. за проведення автотоваразнавчої експертизи.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія АСКА» (69005, м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 97-А, код ЄДРПО 13490997) на користь потерпілої ОСОБА_19 матеріальну шкоду у розмірі 162 838 грн. 32 копійки та моральну шкоду у розмірі 8 141, 92 грн.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія АСКА» (69005, м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 97-А, код ЄДРПО 13490997) на користь потерпілої ОСОБА_8 матеріальну шкоду у розмірі 20 744 грн. 77 копійки та моральну шкоду у розмірі 1 037 грн. 24 коп.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія АСКА» (69005, м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 97-А, код ЄДРПО 13490997) на користь потерпілої ОСОБА_9 матеріальну шкоду у розмірі 2 675 грн. 24 копійки та моральну шкоду у розмірі 133 грн. 62 коп.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія АСКА» (69005, м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 97-А, код ЄДРПО 13490997) на користь потерпілої ОСОБА_10 матеріальну шкоду у розмірі 450 грн. 08 копійки та моральну шкоду у розмірі 22 грн. 50 коп..
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія АСКА» (69005, м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 97-А, код ЄДРПО 13490997) на користь потерпілого ОСОБА_17 матеріальну шкоду заподіяну пошкодженням транспортного засобу у межах страхового ліміту у розмірі 99 490 грн. та моральну шкоду у розмірі 497 грн. 45 коп.
Вирок може бути оскаржений сторонами кримінального провадження до Київського апеляційного суду через Сквирський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення та на підставах, визначених ч. 3 ст. 394 КПК України.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок суду не набрав законної сили.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1