Справа 688/2034/19
№ 1-кп/688/153/19
Вирок
Іменем України

29 жовтня 2019 року м. Шепетівка

Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретарясудового засідання ОСОБА_2 ,
з участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
потерпілого ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в м.Шепетівці Хмельницької області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001339 від 28 вересня 2017 року за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Серединці Шепетівського району Хмельницької області, громадянина України, з вищою освітою, директора ТОВ «Компанія «Інтерком», розлученого, проживаючого в АДРЕСА_1 , не судимого відповідно до ст.89 КК України,

у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.122, ч.1 ст.296 КК України,

встановив:

27 вересня 2017 року близько 18 години 30 хвилин ОСОБА_4 , перебуваючи поблизу сільського ставка, розташованого в с.Серединці Шепетівського району Хмельницької області, помітивши ОСОБА_6 , який у той час вудкою ловив рибу, будучи обуреним поведінкою останнього, який на думку обвинуваченого, самовільно, без його дозволу ловив рибу з орендованого ним ставка, з метою спричинення тілесних ушкоджень, умисно завдав потерпілому ОСОБА_8 один удар лівою ногою в ділянку лівої половини грудної клітки, заподіявши потерпілому тілесні ушкодження у вигляді перелому восьмого та дев`ятого ребер лівої половини грудної клітки із синцем на боковій поверхні грудної клітки зліва, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як такі, що спричинили тривалий розлад здоров`я.

В судовому засіданні ОСОБА_4 вину в інкримінованих йому злочинах не визнав, заперечив фактичні обставини, встановлені органом досудового розслідування, суду показав, що кримінальне провадження було розпочате у вересні 2017 року по факту заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому, а в жовтні того ж року - закрите. Як йому стало відомо, провадження закривалося у зв`язку з відсутністю свідків події. Вважає, що потерпілий домовився із свідками, які в т.ч. є його родичами, про надання ними таких показань, які є суперечливими. Зазначив, що з 2009 року СФГ «Колос», яке він очолює, орендує сільський ставок, про що в селі розміщено стенди з відповідною інформацією. Він займається господарською діяльністю по зарибленню ставка. Неодноразово попереджував ОСОБА_6 , якому відомо про оренду ставка, щодо заборони вилову зарибку, однак останній демонстративно продовжував його виловлювати, а тому виганяв останнього із ставка. Підтвердив, що влітку 2017 року мав такі конфлікти з потерпілим та іншими мешканцями села. Пояснив, що дозволяє мешканцям села ловити рибу на вудочки, не дозволяє виловлювати рибу сітками і спінінгами. Вважає, що свідок обвинувачення ОСОБА_9 обмовив його, помстившись за те, що він вигнав останнього із ставка, коли той ловив рибу. Вказав, що в день, зазначений у обвинуваченні був відсутній в селі, оскільки перебував у м.Києві у відрядженні, про що надав докази. Цивільний позов не визнав.

Не зважаючи на невизнання вини обвинуваченим ОСОБА_4 , його вина у заподіянні потерпілому умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, що спричинило тривалий розлад здоров`я, підтверджується дослідженими у судовому засіданні показаннями потерпілого ОСОБА_6 , свідків обвинувачення ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , письмовими доказами.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 суду показав, що 27 вересня 2017 року близько 18 год. 30 хв. на сільському ставку вудочкою ловив рибу. Почув шум, в цей час до нього зі спини підійшов обвинувачений, та, не сказавши жодного слова, наніс один удар ногою в область лівої сторони грудної клітки, забрав вудку, зламав її та втік, почувши крик внучки - ОСОБА_10 , Після події вони разом з внучкою, яку попросив не розповідати про подію бабусі, пішли додому. Вдома, полежавши протягом 30 хв., почав втрачати свідомість, а вийшовши в коридор, впав на підлогу. Рідні викликали швидку допомогу, якою його госпіталізували в лікарню. Перебував на лікуванні у травматологічному відділенні по 06 жовтня 2017 року. Зазначив, що з обвинуваченим у нього не було конфліктів, йому не було відомо, що ОСОБА_4 орендує ставок та зариблює його, проте чув від односельчан, що останній не дозволяє ловити рибу, навіть був випадок, що ОСОБА_4 вкинув мешканця села, що має інвалідність, у ставок за те, що він ловив рибу. Про свідка ОСОБА_9 йому стало відомо з пояснень останнього, він особисто розповів, що спостерігав обставини його побиття ОСОБА_4 . Просив призначити обвинуваченому суворе покарання, пов`язане з позбавленням волі. Вказав, що до вказаного часу стан здоров`я не відновився, не може спати на лівій стороні, не може піднімати важкі предмети. Заявив цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди, завданої пошкодженням вудочки в сумі 290 грн. та внаслідок перебування на лікуванні в сумі 336,23 грн., про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я в сумі 20000 грн., а також просив стягнути витрати на правничу допомогу в сумі 8000 грн.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_10 суду показала, що 27 вересня 2017 року близько 18 години бабуся попросила покликати діда ОСОБА_6 , який пішов ловити рибу на ставок, щоб він обійшов домашнє господарство. Йдучи до місця, де дід ловив рибу, за 40-50 м. побачила, як із-за кущів вибіг ОСОБА_4 , вдарив діда, який сидів на березі, лівою ногою в область ребер зі сторони спини, та зламав його вудочку. Зазначила, що побачивши вказану подію, заховалася в кущі, злякавшись ОСОБА_4 , а після того, як він зламав вудочку, вона крикнула. Після удару дід підвівся, пробіг кілька метрів, а далі не зміг, бо його боліло. Вона допомогла йому повернутися додому, при цьому дід просив не розповідати про подію бабусі, щоб вона не хвилювалася. Пізніше, коли діду стало погано, вона про все розповіла бабусі та дядькові ОСОБА_12 .

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 суду показав, що у вересні 2017 року близько 18 години, заховавшись у кущі, ловив рибу на сільському ставку. З того місця спостерігав, як до ОСОБА_6 , який ловив рибу з протилежного берега ставка, підійшов ОСОБА_4 вдарив його лівою ногою в бік зі сторони спини, зламав йому вудочку та втік. Крім того, бачив, як до потерпілого йшла його внучка ОСОБА_10 , чув її крик. Після удару ОСОБА_6 намагався бігти за ОСОБА_4 , але не зміг. Вказану подію бачив на відстані 100-150 м., була нормальна видимість, ще не сутеніло. ОСОБА_4 щось говорив ОСОБА_6 , але він не чув розмови. Зазначив, що був випадок, коли ОСОБА_4 , зустрівши його в селі біля магазину, погрожував розправою в разі вилову риби зі ставка. З розмов у селі йому також відомо, що ОСОБА_4 нібито зариблював ставок, тому не дозволяв рибалити, був агресивний, навіть вкинув у ставок мешканця села з інвалідністю. Вказав, що сам розповів потерпілому, зустрівши останнього, про те, що був свідком події. Повідомив суд про те, що перед судовим засіданням, після проведення з ним слідчого експерименту, до нього підходив обвинувачений ОСОБА_4 та погрожував, що його показання свідка в цій справі, матимуть для нього негативні наслідки.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_11 суду показала, що є дружиною потерпілого. В той день, під вечір чоловік пішов на ставок, вона попросила внучку покликати його, оскільки він не взяв із собою телефон. Після їх повернення чоловік приліг в літній кухні, а коли йому стало погано, та, побачивши синці на тілі, викликала швидку допомогу. Внучка розповіла, що дідуся побив ОСОБА_4 .

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 суду показав, що є сином потерпілого. Восени 2017 року йому зателефонувала мати та повідомила, що батько потребує медичної допомоги. В будинку батьків племінниця ОСОБА_10 розповіла про подію, під час якої батько отримав травму. Каретою швидкої допомоги батька госпіталізували до лікарні.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 суду показав, що працює лікарем-травматологом Шепетівської ЦРЛ. Потерпілого не пам`ятає. Пам`ятає, що у 2017 році приймав пацієнта, якого побили та ставку.

Заявою ОСОБА_6 від 27 вересня 2017 року, адресованою начальнику Шепетівського ВП, про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_14 , повідомлено про те, що останній 27 вересня 2017 року близько 18 години, перебуваючи на ставку с. Серединці, спричинив потерпілому тілесні ушкодження, нанісши удар ногою в область лівої сторони тулуба.

Протоколом огляду місця події від 29 вересня 2017 року та фото-таблицями до нього встановлено, що місцем вчинення злочину - умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, що спричинило тривалий розлад здоров`я, є місце поблизу річки, розташованої в с. Серединці Шепетівського району Хмельницької області, на березі якої, поруч з дерев`яним бруском від дерева, потерпілий ОСОБА_6 ловив рибу. Поряд з місцем події на відстані близько 15 метрів містяться зарослі кущів.

Дані протоколу та фото-таблиць до нього узгоджуються з показаннями потерпілого ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_9 щодо місця завдання тілесного ушкодження потерпілому та щодо місця знаходження свідка ОСОБА_10 в той час, як вона спостерігала обставини завдання потерпілому удару.

Протоколом проведення слідчого експерименту від 05 жовтня 2017 року за участю потерпілого ОСОБА_6 та фото-таблицями до нього, встановлено, що потерпілий ОСОБА_6 послідовно та детально розповів про обставини завдання йому ОСОБА_4 одного удару ногою в ділянку ребер з лівої сторони 27 вересня 2017 року та показав, з якої сторони до нього прибігла його внучка ОСОБА_10 .

В судовому засіданні потерпілий підтвердив власні показання під час слідчого експерименту, зазначивши, що не звернув увагу на те, як слідчий записав послідовність дій обвинуваченого у протоколі. Фактично обвинувачений спочатку наніс удар, а потім зламав вудочку.

Протоколом проведення слідчого експерименту від 25 квітня 2019 року за участю потерпілого ОСОБА_6 та переглянутим відеозаписом вказаного слідчого експерименту підтверджено, що потерпілий послідовно та детально розповів про обставини події 27 вересня 2017 року, за яких ОСОБА_4 завдав йому один удар ногою в спину в ділянку ребер зліва, після чого вихватив вудочку та зламав її.

Дані протоколів узгоджуються з показаннями потерпілого та з показаннями свідка ОСОБА_10 щодо обставин та механізму завдання удару та щодо місця перебування потерпілої під час події злочину, даними ними у судовому засіданні.

Протоколом проведення слідчого експерименту від 09 жовтня 2017 року за участю свідка ОСОБА_10 та фото-таблицями до нього, встановлено, що свідок послідовно та детально розповіла про обставини завдання 27 вересня 2017 року ОСОБА_4 потерпілому ОСОБА_6 одного удару ногою в ділянку ребер з лівої сторони

В судовому засіданні свідок підтвердила власні показання під час слідчого експерименту, зазначивши, що не придавала значення тому, як слідчий записав послідовність дій обвинуваченого у протоколі слідчого експерименту. Фактично обвинувачений спочатку наніс удар, а потім зламав вудочку.

Протоколом проведення слідчого експерименту від 25 квітня 2019 року за участю свідка ОСОБА_10 та переглянутим відеозаписом вказаного слідчого експерименту підтверджено, що свідок послідовно та детально розповіла про обставини події 27 вересня 2017 року, за яких вона спостерігала, як ОСОБА_4 завдав її дідусю ОСОБА_6 один удар ногою в спину в ділянку ребер зліва, після чого вихватив вудочку та зламав її.

Дані протоколів узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_10 в судовому засіданні щодо її місця перебування під час події злочину та механізму завдання удару потерпілому обвинуваченим ОСОБА_4 ..

Протоколом проведення слідчого експерименту від 18 квітня 2019 року за участю свідка ОСОБА_9 та переглянутим відеозаписом вказаної дії підтверджено, що свідок послідовно та детально розповів про обставини події осені 2017 року, за яких він, ловив рибу на березі річки та спостерігав, як ОСОБА_4 завдав ОСОБА_6 , що ловив рибу на протилежному березі річки, один удар ногою в ділянку ребер зліва та втік, а також бачив як в цей момент внучка потерпілого йшла в його напрямку зі сторони городів. Під час слідчого експерименту, за участі понятих, останні підтвердили можливість спостерігати події та механізм завдання удару потерпілому, з місця, що знаходиться на протилежному березі річки, на яке вказав свідок ОСОБА_9 , як на місце власного знаходження під час завдання обвинуваченим удару потерпілому.
Дані протоколу узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_9 , даними ним в судовому засіданні щодо його місця перебування під час події злочину, механізму завдання удару та з показаннями потерпілого ОСОБА_6 , свідка ОСОБА_10 .

З висновку експерта №478 від 09 жовтня 2017 року слідує, що на підставі даних судово-медичної експертизи ОСОБА_6 , медичних документів та обставин справи у ОСОБА_6 виявлені такі тілесні ушкодження: переломи восьмого та дев`ятого ребер лівої половини грудної клітки із синцем на боковій поверхні грудної клітки зліва. Дані тілесні ушкодження виникли від однієї ударної травмуючої дії тупого твердого предмета, могли виникнути внаслідок удару ногою, взутою у взуття, в строк та при обставинах вказаних в постанові та обстежуваним. За своїм характером відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як такі, що спричиняють тривалий розлад здоров`я.

Висновок експерта узгоджується з показаннями потерпілого ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_9 щодо обставин та механізму завдання потерпілому удару, внаслідок якого ним отримано тілесні ушкодження.

Враховуючи, що судово-медична експертиза проводилася кваліфікованим експертом, у розпорядженні якого перебували медичні документи, суд не вбачає підстав піддавати підсумки експертизи сумнівам.

Суд не приймає до уваги твердження сторони захисту про те, що обвинувачений ОСОБА_4 не причетний до заподіяння близько 18 години 27 вересня 2017 року тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_6 , оскільки у вказаний час перебував у відрядженні в м.Києві, а тому не міг знаходитися в с. Серединці, та розцінює їх, як намагання ОСОБА_4 ухилися від кримінальної відповідальності.

Так, відповідно до ч.1 ст.86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий в порядку, встановленому цим кодексом.

Відповідно до ч.ч.11,12 ст.290 КПК України сторони кримінального провадження зобов`язані здійснювати відкриття одне одній додаткових матеріалів отриманих до або під час судового розгляду. Якщо сторона кримінального провадження не здійснить відкриття матеріалів відповідно до положень цієї статті, суд не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази.

Так, надані стороною захисту докази на підтвердження перебування обвинуваченого ОСОБА_4 27 вересня 2017 року в м.Києві: видаткова накладна №564 від 27 вересня 2017 року, довіреність №57 від 27 вересня 2017 року на отримання товару, товарно-транспортна накладна №185 від 27 вересня 2017 року, платіжне доручення про оплату №1138 від 30 жовтня 2017 року, договір найму (оренди) автомобіля марки ГАЗ, модель 33023 НОМЕР_1 , звіт АЗС обороту по клієнту за період з 01.09.2017 року по 30.09.2017 року, договір купівлі-продажу № 32/07/2015 від 31.07.2015 року між ТОВ «Компанія Інтерком» і ТОВ «ГУД ПАРТНЕРС», додаткова угода №1 від 31.07.2019 року до договору купівлі-продажу № 32/07/2015 від 31.07.2015 року, пальна картка № 43, не відповідають вимогам закону щодо їх допустимості, оскільки вказані докази зібрані стороною захисту 13 червня 2019 року, під час судового розгляду, такі докази не відкриті стороні обвинувачення в порядку, визначеному ст.290 КПК України, а тому суд не допускає відомості, що містяться в них, як докази.

Оскільки вказані докази визнані судом недопустимими, вони не оцінюються судом на предмет їх належності відповідно до вимог ст.85 КК України.

Суд також не приймає твердження сторони захисту про те, що слідчий експеримент проведений із потерпілим 05 жовтня 2017 року є недопустимим доказом, оскільки потерпілий перебував на стаціонарному лікуванні по 06 жовтня 2017 року включно, оскільки такі твердження не є доказом неможливості потерпілого фізично прийняти участь у даній слідчій дії.

Дані, здобуті під час дослідження в судовому засіданні письмових доказів, наданих стороною обвинувачення узгоджуються між собою та з показаннями потерпілого ОСОБА_6 , свідків обвинувачення ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 .

Вказані докази судом визнаються належними доказами, оскільки вони підтверджують подію злочину та винуватість обвинуваченого у його вчиненні, а також оцінюються судом як достовірні, оскільки підстав сумніватися у їх правдивості судом не встановлено, та допустимі, оскільки здобуті з дотриманням відповідної процедури.

Враховуючи об`єктивно з`ясовані обставини, суд дійшов висновку, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 повністю доведена у судовому засіданні і його дії правильно кваліфіковані, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, яке не є небезпечним для життя, і не потягло наслідків, передбачених у ст.121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, за ч.1 ст.122 КК України.

Крім того, органом досудового розслідування ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні хуліганства, тобто грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю за ч.1 ст.296 КК України, за наступних обставин:

27 вересня 2019 року близько 18:30 год. ОСОБА_4 , перебуваючи поблизу сільського ставка, розташованого в с. Серединці Шепетівського району Хмельницької області, помітив ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та, діючи умисно, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, прагнучи показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, самоутвердитися за рахунок приниження інших осіб, протиставити себе іншим громадянам, суспільству та державі, що супроводжувалося особливою зухвалістю, у вигляді демонстрації зневажливого ставлення до суспільних інтересів, виражаючи елементи вседозволеності і зверхності, з хуліганських спонукань, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, підбігши до потерпілого ОСОБА_6 , який у той час вудкою ловив рибу на березі вказаного ставка, та безпричинно, нічого не повідомляючи, завдав один удар лівою ногою в ділянку лівої половини грудної клітки потерпілого, після чого взяв вудку, належну останньому, зламав її та втік з місця події. В результаті вказаних протиправних дій ОСОБА_4 потерпілому ОСОБА_6 завдано тілесні ушкодження у вигляді перелому восьмого та дев`ятого ребер лівої половини грудної клітки із синцем на боковій поверхні грудної клітки зліва, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як такі, що спричинили тривалий розлад здоров`я.

Кваліфікація органом досудового розслідування дій обвинуваченого ОСОБА_4 як хуліганства не ґрунтується на правильному застосуванні закону про кримінальну відповідальність.

Так, безпосереднім об`єктом кримінально-правової охорони за статтею 296 КК є громадський порядок, тобто суспільні відносини, що сформовані внаслідок дії правових норм, а також моральних-етичних засад, звичаїв, традицій та інших позаюридичних чинників і полягає в дотриманні усталених правил співжиття.

Підтримання громадського порядку є одним із важливих чинників захисту честі, гідності, здоров`я, безпеки громадян, їх спокійного відпочинку та безперешкодної праці, втілення інших природних, соціальних і культурних прав членів людської спільноти.

Кримінально каране хуліганство з об`єктивної сторони полягає в посяганні на ці правоохоронювані цінності, що супроводжується особливою зухвалістю або винятковим цинізмом. Таке посягання, як правило, здійснюється у людних або громадських місцях, зазвичай з ініціативи правопорушника, супроводжується нецензурною лайкою та/або фізичним насильством, пошкодженням майна і призводить до заподіяння моральної та матеріальної шкоди.

За зовнішніми ознаками хуліганство певним чином схоже на ряд інших злочинів, зокрема на ті з них, що посягають на здоров`я, честь і гідність людини, її майно. Критеріями розмежування цих діянь є насамперед об`єкт посягання, що визначає правову природу та суспільну небезпечність кожного з них, і мотив як ознака суб`єктивної сторони злочину.

Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок. Проявами особливої зухвалості під час цих дій є нахабне поводження, буйство, бешкетування, поєднане з насильством, знищення або пошкодження майна, тривале порушення спокою громадян, зрив масового заходу, тимчасове порушення нормальної діяльності установи, підприємства, організації або громадського транспорту тощо.

Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони хуліганства є мотив явної неповаги до суспільства. Домінування у свідомості винного такого внутрішнього спонукання і відсутність особистого мотиву посягання на потерпілого є головним критерієм відмежування хуліганства як злочину проти громадського порядку та моральності від злочинів проти особи.

Хоч хуліганські дії нерідко супроводжуються фізичним насильством і заподіянням тілесних ушкоджень, головною їх рушійною силою є бажання не завдати шкоди конкретно визначеному потерпілому, а протиставити себе оточуючим узагалі, показати свою зверхність, виразивши явну зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки. Означені дії не зумовлені особистими мотивами й конкретною метою, а за своїми внутрішніми чинниками фокусуються в напрямку тотального негативізму й ворожого ставлення до суспільства. Протиправні діяння вчиняються за відсутності зовнішнього приводу або з незначного приводу і зазвичай спрямовані на випадкові об`єкти. Якщо хуліганству передує конфлікт винного з потерпілим (потерпілими), такий конфлікт провокується самим винним як зухвалий виклик соціальному оточенню, і реакція інших на провокуючі дії, в тому числі спроба їх припинити, стають приводом для подальшого насильства.

З урахуванням зазначеного дії, що супроводжувалися погрозами вбивства, завданням побоїв, заподіянням тілесних ушкоджень, обумовлені особистими неприязними стосунками, підлягають кваліфікації за статтями КК, що передбачають відповідальність за злочини проти особи. Як хуліганство зазначені дії кваліфікують лише в тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.

Таким чином, для юридичної оцінки діяння за статтею 296 КК обов`язковим є поєднання ознак об`єктивної сторони цього злочину у виді грубого порушення громадського порядку, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, і суб`єктивної сторони, зокрема, мотиву явної неповаги до суспільства.

За відсутності відповідного мотиву, коли застосування насильства зумовлене неприязними стосунками з потерпілим і прагненням завдати шкоди конкретній особі з особистих спонукань, сам собою факт вчинення протиправних дій у громадському місці не дає достатніх підстав для кваліфікації їх як хуліганства.

Зміст і спрямованість протиправного діяння, що має істотне значення для його правової оцінки, в кожному конкретному випадку визначається виходячи з часу, місця, обстановки й інших обставин його вчинення, характеру дій винного, а також поведінки потерпілого і стосунків, що склалися між ними.

Відповідно до фактичних обставин, встановлених на підставі безпосередньо сприйнятих судом доказів, зокрема показань обвинуваченого ОСОБА_4 в частині існування у нього конфлікту із мешканцями села в т.ч. з потерпілим з приводу вилову риби з орендованого ним ставка, показань потерпілого ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , ОСОБА_4 нанісши удар ОСОБА_6 , зламав його вудочку та втік з місця події, що вказує на спрямованість його умислу саме на завдання тілесних ушкоджень конкретній особі потерпілому ОСОБА_6 , на ґрунті особистого конфлікту, з приводу незаконного, на думку обвинуваченого, вилову риби потерпілим.

Обстановка й обставини подій, динаміка їх розвитку й об`єктивні ознаки насильницької поведінки обвинуваченого свідчать про те, що вона була зумовлена особистою неприязню до ОСОБА_6 , яка виникла раптово через виявлення останнього під час вилову риби із ставка, орендованого обвинуваченим, прагненням помститися за це потерпілому, що стало внутрішнім спонуканням кримінально караного вчинку ОСОБА_4 , а не бажанням протиставити себе суспільству і продемонструвати зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 288/1158/16-к (провадження № 13-28кс19).

Зазначене дає підстави для висновку про відсутність у діях ОСОБА_4 мотиву явної неповаги до суспільства, що є обов`язковою юридичною ознакою злочину, передбаченого статтею 296 КК.

Відповідно до ст.62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також припущеннях. Усі сумніви доведеності вини особи, мають тлумачитися на її користь.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

За таких обставин обвинувачений ОСОБА_4 підлягає виправданню за ч.1 ст.296 КК України, за відсутністю в його діях складу вказаного злочину.

Згідно із статтями 50,65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Суд враховує, що ОСОБА_4 не судимий відповідно до ст.89 КК України, працює, на обліку у лікарів нарколога та невропатолога Шепетівської ЦРЛ не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку органу пробації не перебуває. Згідно висновку органу пробації виправлення останнього можливе без позбавлення або обмеження волі на певний строк.

Обставин, що відповідно до ст.66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_4 судом не встановлено.

Обставиною, що відповідно до ст.67 КК України обтяжує покарання ОСОБА_4 є вчинення злочину щодо особи похилого віку.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів

З огляду на викладене суд вважає, що необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів є покарання у виді позбавлення волі, строком на 2 роки, із звільненням від відбування покарання, з встановленням іспитового строку терміном 2 роки, який буде достатнім для того, щоб засуджений в умовах здійснення контролю за його поведінкою довів своє виправлення.

Застосовуючи положення ст.75 КК України, суд враховує, що заборони застосування ст. 75 КК України за умови невизнання засудженим своєї вини КК України не містить. Обвинувачений вчинив злочин середньої тяжкості, позитивно характеризується, відповідно до ст.89 КК України є не судимим, востаннє притягувався до кримінальної відповідальності за службові злочини в жовтні 2014 року, з часу вчинення даного злочину 27 вересня 2017 року до кримінальної відповідальності не притягувався, що на думку суду привело до позитивних змін в його особистості й створило у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві.

На переконання суду, такий захід примусу відповідає меті покарання, є співрозмірним характеру вчиненого діяння та його наслідкам.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_4 з`являвся за викликом суду, підстав для обрання обвинуваченому запобіжного заходу немає.

Потерпілим заявлено цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди, завданої пошкодженням майна на суму 290 грн., понесенням витрат на лікування в сумі 336,23 грн. та про відшкодування моральної шкоди в сумі 20000 грн.

Вирішуючи цивільний позов потерпілого суд враховує положення ч.5 ст.128 КПК України, якою визначено якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку із цивільним позовом нормами КПК України не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України.

У відповідності до ч.1 ст.1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У кримінальному провадженні підлягають доказуванню вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням (п.3 ч.1 ст.91 КК України)

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи (ч.1 с. 76 ЦПК).

Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

В судовому засіданні встановлено та підтверджується довідкою Шепетівської ЦРЛ від 15 грудня 2017 року №20/2627, що внаслідок отриманої травми потерпілий ОСОБА_6 перебував на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні Шепетівської ЦРЛ з 27 вересня 2017 року по 06 жовтня 2019 року з діагнозом перелом УШ-ІХ ребер зліва. Забій лівої половини грудної клітки з вираженим больовим синдромом. На лікування ним було затрачено наступні медикаменти: еуфілін 2% 5,0 4 амп., відхаркуюча мікстура -1фл., анальгін 50% 2,0 10 амп., димедрол 1% - 10 амп., кейвер 2,0 5 амп., шприци 20,0 4 шт., 5,0 10 шт., спирт 100,0 1фл., вата 50,0 1 уп. Відповідно до довідки ТОВ «АВК ФАРМ» від 12 червня 2019 року, вартість вищезазначених медикаментів у період з 27.09.2017 по 06.10.2017 року становила 336,23 грн.
Оскільки розмір шкоди, завданої лікуванням потерпілого встановлено відповідними доказами, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.
Крім того, після завдання потерпілому тілесних ушкоджень, обвинувачений зламав його вудочку, разом з тим, ні під час досудового розслідування, ні в судовому засіданні потерпілий не ініціював встановлення характеристик пошкодженого майна, а тому надана ним довідка вартості карбонової махової вудочки довжиною 4 метри, не є належним доказом розміру завданої шкоди, в розумінні ст.77 ЦПК України.
За таких обставин позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди, завданої пошкодженням майна задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст.22 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала в зв`язку з ушкодженням здоров`я.

Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

В судовому засіданні доведено відповідним висновком судово-медичної експертизи факт завдання потерпілому середньої тяжкості тілесних ушкоджень, що потягло тривалий розлад здоров`я.

Враховуючи глибину фізичних та душевних страждань потерпілого внаслідок перенесеної травми, його вік, вимоги розумності та справедливості, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди в повному обсязі.

Відповідно до ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати, які складаються в т.ч. з витрат на правову допомогу (п.1 ч.1 ст.118 КПК)

Згідно ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі (п.3 ч.1ст.91 КПК). На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16.

Потерпілим та його представником на підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги надано лише квитанцію до прибуткового касового ордера, однак не надано договору про надання правової допомоги, детального опису наданих послуг та розрахунку понесених витрат, що є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Питання щодо речових доказів суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд,-

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.

На підставі ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;
До вступу вироку в законну силу запобіжний захід ОСОБА_4 не обирати.

ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.296 КК України виправдати, у зв`язку із відсутністю в його діях складу злочину.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 336 (триста тридцять шість) грн. 23 коп. матеріальної шкоди та 20 000 (двадцять тисяч) грн. моральної шкоди.

У задоволенні вимог про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 290 грн. та у стягненні витрат на правничу допомогу в сумі 8000 грн. відмовити.
Речові докази: три диски формату DVD-R із відеозаписами проведення слідчих експериментів із потерпілим ОСОБА_6 та свідками ОСОБА_10 , ОСОБА_9 залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Хмельницького апеляційного суду через Шепетівський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя: