УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому в рамках кримінального провадження №0000371 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 25 липня 2019 року, стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Баштанка, Миколаївської області, українця, громадянина України, не працюючого, що має середню освіту, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 187, ч.3 ст. 289, ч.1 ст. 263 КК України,

-якою якою клопотання прокурора щодо продовження строку дії запобіжного заходу відносно обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 задоволено, продовжено ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів терміном до 23.09.2019 року, включно, без визначення застави

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_10
захисник ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції з Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області)

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу суду скасувати. Обрати відносно ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із покладенням на нього відповідних обов`язків.

Короткий зміст ухвали.

Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 25 липня 2019 року, клопотання прокурора - задоволено. Продовжено ОСОБА_6 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів терміном до 23.09.2019 року, включно, без визначення застави.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник посилаючись на практику та рішення Європейського суду з прав людини, вважає, що оскаржувана ухвала суду підлягає скасуванню.

Зауважує, що прокурор у своєму клопотанні лише озвучив ризики не підтвердивши їх будь якими доказами, до клопотання не було додано жодного додатку.

Вважає, що ризик втечі обвинуваченого не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що такий ризик маловірогідний і необхідність в утриманні особи під вартою відсутня.

Звертає увагу на рішення Європейського суду з прав людини, у справі «Єлоєв проти України» від 06.11.2008р., відповідно до якого зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу.

На думку сторони захисту, в судовому засіданні під час розгляду провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , стороною обвинувачення не було надано достатнього обґрунтування ризику ухилення останнього від суду з посиланням на конкретні докази його реального існування. Зауважує, що лише періодичне (кожних два місяці з вересня 2015 року по вересень 2019 року) перерахування стороною обвинувачення ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, на даному етапі судового розгляду не дає можливості встановити ані міру таких ризиків, ані їх актуальність.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

В провадженні суду перебуває кримінальне провадження № 0000371 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 187, ч.3 ст. 289, ч.1 ст. 263 КК України.

29.09.2015 року ОСОБА_6 затримано в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 186, ч.2 ст. 289 КК України. В подальшому, ОСОБА_6 повідомлено про підозру в учиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 187, ч.3 ст. 289, ч.1 ст. 263, ч.4 ст. 187 КК України.

Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 20.08.2018 року ОСОБА_6 , обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а також ухвалами від 18.10.2018 р., 10.12.2018 р., 18.01.2019 р., 11.03.2019 р., 23.04.2019 р. та 13.06.2019 р. ОСОБА_6 продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строк якого закінчується 12.08.2019 року.

Суд першої інстанції, прийшовши до висновку про необхідність продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, мотивував це рішення тим, що на теперішній час обставини, враховані при застосуванні запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 не зникли, а тому подальше тримання під вартою є виправданим, оскільки не можливо запобігти зазначеним прокурором ризикам, застосувавши до обвинуваченого будь-який більш м`який запобіжний захід.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідача, доводи, викладені в апеляційній скарзі, пояснення адвоката ОСОБА_5 на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_10 , який заперечував проти її задоволення, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в їх межах, суд визнає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження №0000371 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 187, ч.3 ст. 289, ч.1 ст. 263 КК України, постановлено ухвалу про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 .

Рішенням Конституційного суду України від 13 червня 2019 року визнано неконституційним закріплене у статтею 392 КПК України обмеження права учасників кримінального провадження окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що відповідно до ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановлені судом першої інстанції на стадії судового розгляду, до ухвалення судового рішення по суті, підлягають перегляду в апеляційному порядку.

Разом з тим, на даний час, нормативне регулювання положень кримінального процесуального закону ще не здійснено і порядку розгляду таких скарг не передбачено.

За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне при вирішення питання щодо строків та порядку розгляду цих справ, керуватись загальними засадами кримінального провадження.

Відповідно до частини 3 статті 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

Для забезпечення своєчасної та оперативної перевірки законності та обґрунтованості тримання ОСОБА_6 під вартою, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне провести апеляційний розгляд даного провадження у скороченому порядку, передбаченому для оскарження ухвали слідчого судді про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою під час досудового розслідування.

Суд першої інстанції дійшов висновку про неможливість завершення судового розгляду з ухвалення судового рішення по суті у вказаному кримінальному провадженні до закінчення строку дії обраного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який спливає 12 серпня 2019 року.

Виходячи з даних матеріалів кримінального провадження, є вірним висновок суду першої інстанції відносно того, що ризики, передбачені п.п. 1,3,5 ч. 1 статті 177 КПК України, а саме: переховування обвинуваченого від органів досудового розслідування та/або суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності, здійснювати сплив на потерпілих та свідків, інших учасників кримінального провадження, які ще не допитані, не зникли та продовжують існувати.

Так, як слідує із матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 обвинувачується у скоєнні тяжкого та особливо тяжкого злочину, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, не має постійного джерела прибутку.

Також після скоєння кримінального правопорушення в с. Неудачне, Казанківського району Миколаївської області, ОСОБА_6 з місця події (з місця скоєння злочину, та, в подальшому з місця виявлення викрадених речей та ст. Горожене Баштанського району Миколаївської області зник) та в період часу з 29.06.2015р. по 29.09.2015р. переховувався від правоохоронних органів і в цей період вчинив новий злочин розбійний нарад відносно ОСОБА_11 .

Враховуючи наведене, спосіб та характер вчинення даного тяжкого кримінального правопорушення, відомості про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , є підстави вважати про існування ризиків, передбачених п.п. 1,3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України. Знаходячись на свободі, ОСОБА_6 може продовжити злочинну діяльність і вчинити інше корисливе кримінальне правопорушення, оскільки, злочин, у вчиненні якого він обвинувачується, є умисним, був вчинений у співучасті з іншими особами, з залученням транспортного засобу, з використанням масок для обличчя та зв`язуванням охоронця, що свідчить про підготовку до вчинення злочину, вжиття заходів до невикриття та уникнення покарання, а також, можливість планування особою вчинення інших кримінальних правопорушень з використанням вказаних речей.

З урахуванням тяжкості злочинів, з метою запобігання перешкоджанню кримінальному провадженню, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою для забезпечення виконання ОСОБА_6 процесуальних обов`язків, а інший, більш м`який запобіжний захід зокрема й той, що просить захисник в апеляційній скарзі, не зможе запобігти вказаним ризикам.

Беручи до уваги доведеність обґрунтованість підозри, ризиків, передбачених ч. 1 статті 177 КПК України, а також серйозність обвинувачення та тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винними у вчиненні кримінальних правопорушень, апеляційний суд не знаходить підстав для зміни запобіжного заходу ОСОБА_6 з тримання під вартою на інший не пов`язаний з позбавленням волі.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, а від так, і для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись статтями 7, 376, 405, 407, 418, 419, 424, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 25 липня 2019 року, якою клопотання прокурора - задоволено. Продовжено ОСОБА_6 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів терміном до 23.09.2019 року, включно, без визначення застави залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: