УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06.08.2019 Справа №607/16094/19

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування повідомлення про підозру у кримінальному провадженні №0000158 від 30.07.2018 року, -

в с т а н о в и в :
Заявник адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді із скаргою, про скасування повідомлення про підозру ОСОБА_4 від 03.08.2019 року у кримінальному провадженні №0000158 від 30.07.2018 року.

В обґрунтування скарги посилається на те, що досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000158 розпочато 30.07.2018 прокурором прокуратури Тернопільської області, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР), копія якого додається.

30.07.2018 прокурором у цьому кримінальному провадженні призначив сам себе перший заступник прокурора Тернопільської області ОСОБА_5 .

Цього ж дня ОСОБА_5 передумав та створив групу прокурорів у цьому кримінальному провадженні. Старшим групи прокурорів він призначив заступника начальника відділу процесуального керівництва прокуратури Тернопільської області ОСОБА_6 , який згідно ч. 1 ст. 37 КПК України зобов`язаний керувати діями першого заступника прокурора Тернопільської області.

31.07.2018 перший заступник прокурора Тернопільської області ОСОБА_5 змінив групу прокурорів у цьому кримінальному провадженні, залишивши старшим прокурором такої групи ОСОБА_6 .

1. Правові підстави звернення з скаргою.
Час початку досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні дає підстави скористатись правом, передбаченим п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України, який введений в дію згідно із Законом № 2147-VIII від 03.10.2017 і немає зворотної дії в часі та застосовуються до справ, по яким відомості про кримінальне правопорушення, внесені в ЄРДР після введення в дію цих змін, тобто після 15.03.2018.

03.08.2018 «старший прокурор групи прокурорів» у кримінальному провадженні № 0000158 ОСОБА_6 вручив підзахисному заявника ОСОБА_4 письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. З ст. 368 КК України (в редакції Закону № 1261-VII від 13.05.2014; із змінами, внесеними згідно із Законами .V 1698-VII від 14.10.2014, № 770-VIII від 10.11.2015, № 889-VIII від 10.12.2015).

ОСОБА_4 підозрюють у тому, що він як службова особа, а саме оперуповноважений сектору кримінальної поліції Кременецького відділу поліції ГУ Національної поліції в Тернопільській області вимагав та одержав неправомірну вигоду від ОСОБА_7 за незаконне закриття кримінального провадження щодо останнього.

Сам зміст підозри свідчить про відсутність в діяннях ОСОБА_4 складу інкримінованого йому злочину оскільки щонайменше:

*згідно правової позиції Верховного Суду вимагання неправомірної вигоди відсутнє, якщо хабародавець вимагає вчинити незаконні дії;

* ОСОБА_4 як оперуповноважений не наділений процесуальним статусом слідчого чи прокурора, а тому не може закрити кримінальне провадження.

Уважає, що така процесуальна дія як вручення цього письмового повідомлення про підозру проведена з порушенням норм як процесуального, так і матеріального права, а тому повідомлення про підозру підлягає скасуванню.

2. Порушення норм процесуального та матеріального права при складанні та врученні письмового повідомлення про підозру.
2.1. Письмове повідомлення про підозру складене та вручене особою, яка не мала права цього робити, чим порушено вимоги кримінального процесуального закону.
У день початку досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні, тобто 30.07.2018 перший заступник прокурора Тернопільської області ОСОБА_5 у порядку ч. 1 ст. 37 КПК України призначив сам себе прокурором у цьому провадженні. Таке рішення прийнято у формі постанови про призначення прокурора у кримінальному провадженні (далі - постанова № 1).

Цього ж дня, тобто 30.07.2018 перший заступник прокурора Тернопільської області ОСОБА_5 передумав та створив групу прокурорів у цьому кримінальному провадженні. У групу прокурорів він включив себе, заступника начальника відділу процесуального керівництва прокуратури Тернопільської області ОСОБА_8 та прокурора цього ж відділу ОСОБА_9 . Старшим групи прокурорів він призначив ОСОБА_6 , який згідно ч. 1 ст. 37 КПК України зобов`язаний керувати діями першого заступника прокурора Тернопільської області. Це рішення прийнято у формі постанови про призначення групи прокурорів у кримінальному провадженні (далі -постанова № 2).

Обидві постанови є незаконними, оскільки порушують вимоги статей 37 та 110 КПК України, а постанова № 2 ще й суперечить нормам ч. З ст. 17 Закону України «Про прокуратуру», а тому є незаконними.

Ці ж вимоги порушенні першим заступником прокурора Тернопільської області ОСОБА_5 і 31.07.2018 у постанові про зміну групу прокурорів у цьому кримінальному провадженні (далі - постанова № 3).

По-перше, згідно п. 1 ч. 5 ст. 110 КПК України вступна частина постанови повинна містити прізвище, ім`я, по батькові особи, яка прийняла постанову.

У трьох постановах вказані лише ініціали, а не ім`я та по батькові заступника прокурора Тернопільської області.

По-друге, згідно п. 2 ч. 5 ст. 110 КПК України мотивувальна частина постанови повинна містити відомості про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, а також мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення КПК України.

Стаття 37 КПК України названа «Призначення та заміна прокурора», що свідчить про можливість прийняття такого рішення як заміна як одного прокурора, так і групи прокурорів.

Диспозиція ст. 37 КПК України не регулює порядок заміни призначеного прокурора на групу прокурорів, а також внесення змін у вже призначену групу прокурорів чи її заміну.

У той же час ч. 2 ст. 37 КПК України передбачає, що прокурор здійснює повноваження прокурора у кримінальному провадженні з його початку до завершення.

Виключення з цього правила визначенні частинами 2 та 3 ст. 37 КПК України, які передбачають, що здійснення повноважень прокурора в цьому самому кримінальному провадженні іншим прокурором можливе лише у випадках, передбачених:

1) частинами четвертою та п`ятою статті 36 КПК України, тобто у випадках апеляційного та касаційного оскарження, у судовому розгляді за нововиявленими або виключними обставинами, а також при передачі кримінального провадження з одного органу до іншого через неефективне досудове розслідування;

2) частиною третьою статті 313 КПК України, тобто у разі заміни прокурора за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність прокурора;

3) частиною другою статті 341 КПК України, тобто у разі відмови прокурора вищого рівня у погодженні обвинувального акта із зміненим обвинуваченням, клопотання про висунення додаткового обвинувачення чи початок провадження щодо юридичної особи або постанови про відмову від підтримання державного обвинувачення;

4) частиною третьою статті 37 КПК України, тобто через:

- задоволення заяви про відвід прокурора,

- тяжку хворобу,

- звільнення з органу прокуратури;

- з іншої поважної причини, що унеможливлює його участь у кримінальному провадженні;

- у виняткових випадках через неефективне здійснення прокурором нагляду за дотриманням законів під час проведення досудового розслідування.

Верховний Суд неодноразово зазначав про неможливість порушення учасниками кримінального провадження імперативних норм кримінального процесуального закону, до яких відноситься і ст. 37 КПК України.

Тому, приймаючи рішення про заміну прокурора та створення групи прокурорів, а також про «зміну групи прокурорів», керівник органу прокуратури мав мотивувати їх наведеними вище підставами і обґрунтовувати приписами частин 2. З ст. 37 КПК України. Однак перший заступник прокурора Тернопільської області, приймаючи згадані постанови, цього не зробив, а тому грубо порушив вимоги частин 2. З ст. 37 та п. 2 ч. 5 ст. 110 КПК України. Як наслідок, прийняті ним постанови є незаконними, а працівники прокуратури не набули процесуального статусу прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у кримінальному провадженні №0000158.

Більше того, приймаючи постанови № № 2 та 3, керівник органу прокуратури керується виключно ч. 1 ст. 37 КПК України і не посилається на частини другу та третю цієї ж стаття.

Встановлений законодавцем принцип незмінності прокурора є однією із гарантій дотримання стороною обвинувачення верховенства права, законності, права на захист та інших загальних засад кримінального провадження. Тому порушення першим заступником прокурора Тернопільської області цього принципу призводить до нехтування не тільки національним законодавством, але й міжнародним правом.

Такі рішення позбавленні й елементарної логіки.

Спочатку керівник органу прокуратури визначає себе прокурором у цьому кримінальному провадженні.

У цей же день цей керівник органу прокуратури чомусь передумав та створив у кримінальному провадженні групу прокурорів. Єдиним мотивом такого рішення є необхідність проведення значного обсягу слідчих дій, у тому числі і за участю прокурора.

Тому виникає риторичне запитання: а чому відразу не створювати групу прокурорів?! Що ж змінилось протягом дня, що керівник органу прокуратури поміняв своє рішення, нехтуючи при цьому вимогами частин 2 та З статті 37 КПК України?!

А зміна групи прокурорів на наступний день взагалі не піддається логіці.

Забігаючи наперед, заявник може допустити, що прокурор у запереченнях на цю скаргу буде стверджувати, що перший заступник прокурора Тернопільської області, приймаючи рішення про «зміну групи прокурорів», фактично залишив тих прокурорів, які здійснювали повноваження прокурорів у цьому провадженні з самого початку, а тому наведений мною принцип не порушений. Тобто керівник органу прокуратури фактично збільшив кількісний склад групи прокурорів.

Однак і в такому випадку рішення першого заступника прокурора Тернопільської області є незаконним.

Законодавець не наділяє правом керівника органу прокуратури збільшувати кількісний склад групи прокурорів у конкретному кримінальному провадженні. Жодна з норм КПК України не визначає такого рішення.

І знову ж таки це пов`язано з принципом незмінності прокурора з початку кримінального провадження і до його завершення.

Якщо керівник органу прокуратури і має намір замінити прокурорів у групі прокурорів, він все рівно повинен дотримуватись вимог частин 2 та 3 статті 37 КПК України.

Крім того за одну добу, тобто з 30 по 31 липня 2018 року не відбулось жодних подій чи не встановлено жодних фактів, які б не були відомі стороні обвинувачення на час початку досудового розслідування. А це у свою чергу ще раз підтверджує не тільки незаконність, але й необґрунтованість постанов № № 2 та 2.

По-третє, відповідно до п. 3 ч. 5 ст. 110 КПК України резолютивна частина постанови повинна містити відомості про зміст прийнятого рішення.

Крім того, приймаючи таке рішення, оформленні постановами № № 2 та 3, перший заступник прокурора Тернопільської області ОСОБА_5 включив і себе в цю групу прокурорів.

Частина 2 ст. 1 КПК України передбачає, що кримінальне процесуальне законодавство України складається у тому числі і з Законів України.

Тому Закон України «Про прокуратуру» є складовою кримінального процесуального законодавство України.

А тому з врахуванням вимог ч. ч. 1, 4 ст. 7 Закону України «Про прокуратуру» та ст. 37 КПК України рішення про визначення першого заступника прокурора Тернопільської області прокурором, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, може прийматись прокурором області, Генеральним прокурором, його першим заступником чи заступниками.

Також в порушенням вимог ч. 1 ст. 37 КПК України перший заступник прокурора Тернопільської області формулює своє рішення у постановах № № 2 та 3: «Старшим групи призначити заступника начальника відділу процесуального керівництва прокуратури області ОСОБА_6 »

На думку заявника таке рішення є абсурдним, оскільки заступник начальника відділу прокуратури Тернопільської області наділяється згідно вимог частини 1 статті 37 КПК України правом керувати діями першого заступника прокурора цієї ж області.

Таке рішення повністю суперечить вимогам ч. 3 ст. 17 Закону України «Про прокуратуру».

Ці норми передбачають, що прокурором вищого рівня для прокурорів, керівників та заступників керівників підрозділів регіональної прокуратури є керівник регіональної прокуратури чи його перший заступник або заступник відповідно до розподілу обов`язків.

Прокурори вищого рівня мають право давати вказівки прокурору нижчого рівня, погоджувати прийняття ним певних рішень та здійснювати інші дії, що безпосередньо стосуються реалізації цим прокурором функцій прокуратури, виключно в межах та порядку, визначених законом.

Тому адміністративні повноваження першого заступника прокурора Тернопільської області, якими він наділений Законом України «Про прокуратуру», не сумісні з його процесуальним рішенням, яке надає право підлеглому працівнику керувати його діями.

По-четверте, згідно п. 3 ч. 5 ст. 110 КПК України резолютивна частина постанови повинна містити відомості про місце та час (строки) його виконання; особу, якій належить виконати постанову; можливість та порядок оскарження постанови.

Такі відомості у всіх трьох постановах відсутні.

По-п`яте, відповідно до п. 15 ч. З ст. 42 КПК України підозрюваний має право на одержання письмових повідомлень.

Згідно ч. 1 ст. 111 КПК України повідомлення у кримінальному провадженні є процесуальною дією, за допомогою якої слідчий або прокурор повідомляє певного учасника кримінального провадження про:

- дату, час та місце проведення відповідної процесуальної дії;

- прийняте процесуальне рішення;

- здійснену процесуальну дію.

Отже, після набуття ОСОБА_4 процесуального статусу підозрюваного (якщо він взагалі набув такого статусу) він мав право на отримання повідомлення про призначення прокурора, про призначення групи прокурорів і її склад, про «зміну групи прокурорів». Однак, такі повідомлення підозрюваному не вручались, чим порушено його право на відвід прокурорів, визначене ст. 77 КПК України.

Так само такі повідомлення не вручалось заявнику, як захиснику підозрюваного, незважаючи на те, що ч. 4 ст. 46 КПК України надає заявнику право на їх отримання.

Таким чином рішення керівника органу прокуратури від 30 та 31 липня 2018 року про призначення групи прокурорів та про «зміну групи прокурорів» у кримінальному провадженні № 0000158 прийняті з грубим порушенням вимог КПК України, суттєво порушують права мого підзахисного, а тому підлягає є незаконними та необґрунтованими.

Це дає підстави стверджувати, що заступник начальника відділу процесуального керівництва прокуратури Тернопільської області ОСОБА_6

не набув процесуального статусу прокурора, який здійснюватиме повноваження прокурора (прокурора групи прокурорів чи старшого прокурора групи прокурорів) у кримінальному провадженні № 0000158.

Як наслідок - ОСОБА_6 не мав процесуальних повноважень складати та вручати письмове повідомлення про підозру ОСОБА_4 у цьому кримінальному провадженні, що є підставою для скасування такого повідомлення.

Також слід звернути увагу на наступні положення кримінального процесуального закону.

Частина 2 ст. 1 КПК України встановлює, що кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, КПК України та інших законів України.

Таким чином Закону України «Про прокуратуру» може бути частиною кримінального процесуального законодавства України.

Відповідно до частини 4 статті 22 КПК України повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення здійснюється прокурором. Подібну вимоги містить і частина 1 статті 277 КПК України.

Пункт 15 частини 1 статті З КПК України дає визначення, хто такий прокурор у кримінальному провадженні. Це особа, яка обіймає посаду, передбачену статтею 17 Закону України "Про прокуратуру", та діє у межах своїх повноважень.

Стаття 17 Закону України "Про прокуратуру" має назву «Підпорядкування прокурорів та виконання наказів і вказівок» та складається з шести частин.

У жодній частині згаданої статті не згадуються посади, які існують в органах прокуратури України (цьому присвячена зовсім інша статті згаданого Закону).

Процитую цю статтю:

1. Прокурори здійснюють свої повноваження у межах, визначених законом, і підпорядковуються керівникам виключно в частині виконання письмових наказів адміністративного характеру, пов`язаних з організаційними питаннями діяльності прокурорів та органів прокуратури.

Адміністративне підпорядкування прокурорів не може бути підставою для обмеження або порушення незалежності прокурорів під час виконання ними своїх повноважень.

2. Генеральний прокурор має право видавати письмові накази адміністративного характеру, що є обов`язковими до виконання всіма прокурорами.

Керівник регіональної прокуратури має право видавати письмові накази адміністративного характеру, що є обов`язковими до виконання першим заступником, заступниками, керівниками та заступниками керівників підрозділів, прокурорами відповідної регіональної прокуратури та керівниками місцевих прокуратур, розташованих у межах адміністративно-територіальної одиниці, що підпадає під територіальну юрисдикцію відповідної регіональної прокуратури.

Керівник місцевої прокуратури має право видавати письмові накази адміністративного характеру, що є обов`язковими до виконання його першим заступником, заступниками, керівниками та заступниками керівників підрозділів, прокурорами відповідної місцевої прокуратури.

Перші заступники та заступники керівників органів прокуратури відповідно до розподілу обов`язків мають право видавати письмові накази адміністративного характеру, що є обов`язковими до виконання підлеглими прокурорами відповідного органу прокуратури.

3. Під час здійснення повноважень, пов`язаних з реалізацією функцій прокуратури, прокурори є незалежними, самостійно приймають рішення про порядок здійснення таких повноважень, керуючись при цьому положеннями закону, а також зобов`язані виконувати лише такі вказівки прокурора вищого рівня, що були надані з дотриманням вимог цієї статті.

Прокурори вищого рівня мають право давати вказівки прокурору нижчого рівня, погоджувати прийняття ним певних рішень та здійснювати інші дії, що безпосередньо стосуються реалізації цим прокурором функцій прокуратури, виключно в межах та порядку, визначених законом. Генеральний прокурор має право давати вказівки будь-якому прокурору.

Прокурором вищого рівня є:

1) для прокурорів, керівників та заступників керівників підрозділів місцевої прокуратури - керівник місцевої прокуратури чи його перший заступник або заступник відповідно до розподілу обов`язків;

2) для прокурорів, керівників та заступників керівників підрозділів регіональної прокуратури - керівник регіональної прокуратури чи його перший заступник або заступник відповідно до розподілу обов`язків;

3) для керівника місцевої прокуратури, його першого заступника та заступників -керівник відповідної регіональної прокуратури чи його перший заступник або заступник відповідно до розподілу обов`язків;

4) для керівника регіональної прокуратури, його першого заступника та заступників, керівника та заступника керівника підрозділу, прокурора Генеральної прокуратури України - Генеральний прокурор чи його перший заступник або заступник відповідно до розподілу обов`язків;

5) для першого заступника та заступника Генерального прокурора Генеральний прокурор.

4. Накази адміністративного характеру, а також вказівки, що прямо стосуються реалізації прокурором функцій прокуратури, видані (віддані) в письмовій формі в межах повноважень, визначених законом, є обов`язковими до виконання відповідним прокурором.

Прокурору, якому віддали наказ чи вказівку в усній формі, надається письмове підтвердження такого наказу чи вказівки.

5. Прокурор не зобов`язаний виконувати накази та вказівки прокурора вищого рівня, що викликають у нього сумнів у законності, якщо він не отримав їх у письмовій формі, а також явно злочинні накази або вказівки. Прокурор має право звернутися до Ради прокурорів України з повідомленням про загрозу його незалежності у зв`язку з наданням (відданням) прокурором вищого рівня наказу або вказівки.

6. Надання (віддання) незаконного наказу або вказівки чи його (її) виконання, а також надання (віддання) чи виконання явно злочинного наказу або вказівки тягнуть за собою відповідальність, передбачену законом.

Таким чином, заступник начальника відділу процесуального керівництва прокуратури Тернопільської області ОСОБА_6 не є прокурором у кримінальному провадженні у розумінні ч. 2 ст. 1, п. 15 ч. 1 ст. З КПК України, оскільки не обіймає посад, визначених статтею 17 Закону України «Про прокуратуру», що позбавляє його можливості складати та вручати письмові повідомлення про підозру.

2.2. Порушення норм матеріального права у письмовому повідомленні про підозру.

03.08.2018 ОСОБА_10 вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення -злочину, передбаченого ч. З ст. 368 КК України. Прокурор підозрює мого підзахисного у:

- вимаганні неправомірної вигоди;

- одержані ним як службовою особою неправомірної вигоди за вчинення в інтересах заявника дій з використанням наданого йому службового становища;

- вчинення цих дій за попередньою змовою групою осіб. Суть підозри зводиться до наступного.

ОСОБА_10 є представником влади, оскільки перебуває на посаді оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Кременецького відділу поліції ГУ Національної поліції в Тернопільській області.

Вже тут виникає перша суперечність між фактичними обставинами та оголошеною підозрою. За таких обставин підзахисний заявника міг використовувати надану йому владу, як це передбачено диспозицією ч. 1 ст. 368 КК України, а не службове становище, як стверджує прокурор.

Далі, як зазначено в підозрі, 28.07.2018 ОСОБА_10 поставив вимогу заявнику ОСОБА_7 надати йому та заступнику начальника відділу поліції - начальнику слідчого відділення Кременецького відділу поліції ГУ Національної поліції в Тернопільській області ОСОБА_11 грошові кошти в сумі 1 тис. доларів США за не притягнення його до кримінальної відповідальності за вчинення крадіжок. ОСОБА_7 розцінив це як вимагання неправомірної вигоди.

І знову висновки прокурора не відповідають встановленим ним же обставинам.

Пункт 14 ч. 1 ст. З КПК України визначає, що притягнення до кримінальної відповідальності - це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.

Згідно пункту 8 частини 1 статті З КПК України начальник слідчого відділення Кременецького відділу поліції ГУ Національної поліції в Тернопільській області ОСОБА_11 у кримінальному провадженні набуває процесуального статусу керівника органу досудового розслідування.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 КПК України повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення здійснюється прокурором. У випадках, передбачених КПК України, повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення може здійснюватися слідчим за погодженням із прокурором.

Таким чином наведенні норми кримінального процесуального закону однозначно свідчать про те, що питання про притягнення чи не притягнення особи до кримінальної відповідальності вирішується прокурором, а не керівником органу досудового розслідування і тим більше не працівником оперативного підрозділу.

Тому висновки прокурора про те, що ОСОБА_10 одержав неправомірну вигоду за вчинення дій з використанням службового становища не відповідають вимогам закону, адже працівник оперативного підрозділу не приймає участі в такій стадії кримінального провадження як притягнення до кримінальної відповідальності.

Також слід врахувати, що до цього часу ОСОБА_11 не вручалось письмове повідомлення про підозру у цьому кримінальному провадженні, що ще раз свідчить про необґрунтованість підозри, висунутої підзахисному (і це недивлячись на те, що прокурор у порядку ч. 1 ст. 290 КПК України визнав зібрані докази достатніми для складання обвинувального акту).

Крім того у даному випадку як прокурор, так і слідчий суддя проігнорували правовий висновок, зроблений Верховним Судом України у постанові від 21.01.2016 (справа № 5-124кз15):

«... вимагання хабара виключається, якщо хабародавець зацікавлений у незаконній, неправомірній поведінці службової особи, прагне обійти закон, установлену процедуру вирішення того чи іншого питання, досягти задоволення своїх незаконних інтересів, одержати незаконні пільги, переваги тощо» (копія постанови додається).

Така ж правова позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом України у справах № № 5-14кс12, 5-1 ЗксІЗ, 5-14кс13, 5-28кс13, 5-14кс15, 5-47кс13, 5 43кс13.

Наведене, на мою думку, повністю спростовує обґрунтованість підозри, висунутої ОСОБА_10 , саме за ч. З ст. 368 КК України.

При цьому факт незаконності підозри можна встановити лише з самого письмового повідомлення і для цього не потрібно досліджувати доказ.

Адвокат ОСОБА_3 у судовому засіданні скаргу підтримав з підстав, що у ній викладені, просить задовольнити.

Прокурор відділу прокуратури Тернопільської області ОСОБА_12 у судовому засіданні проти задоволення скарги заперечив за безпідставністю, просить відмовити у задоволенні скарги.

Заслухавши пояснення, дослідивши скаргу та додані до неї матеріали, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Постановою першого заступника прокурора Тернопільської області ОСОБА_5 від 30.07.2018 року, призначено першого заступника прокурора Тернопільської області ОСОБА_5 прокурором у кримінальному провадженні №0000158 від 30.07.2018 року.

Постановою першого заступника прокурора Тернопільської області ОСОБА_5 від 30.07.2018 року, призначено групу прокурорів у кримінальному провадженні №0000158 від 30.07.2018 року у складі: заступника начальника відділу процесуального керівництва прокуратури області ОСОБА_6 ; прокурора відділу процесуального керівництва прокуратури області ОСОБА_9 ; першого заступника прокурора Тернопільської області ОСОБА_5 . Старшим групи призначено начальника відділу процесуального керівництва прокуратури області ОСОБА_6 .

Згідно п.9 ч.1 ст.8 КПК України, 9) керівник органу прокуратури - Генеральний прокурор, керівник регіональної прокуратури, керівник місцевої прокуратури та їх перші заступники і заступники, які діють у межах своїх повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.37 КПК України, прокурор, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, визначається керівником відповідного органу прокуратури після початку досудового розслідування. У разі необхідності керівник органу прокуратури може визначити групу прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, а також старшого прокурора такої групи, який керуватиме діями інших прокурорів.

Згідно ч.ч.1,2,7 ст.110 КПК України, процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду. 5. Постанова слідчого, прокурора складається з: 1) вступної частини, яка повинна містити відомості про: місце і час прийняття постанови; прізвище, ім`я, по батькові, посаду особи, яка прийняла постанову; 2) мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу; 3) резолютивної частини, яка повинна містити відомості про: зміст прийнятого процесуального рішення; місце та час (строки) його виконання; особу, якій належить виконати постанову; можливість та порядок оскарження постанови. 7. Постанова слідчого, прокурора, прийнята в межах компетенції згідно із законом, є обов`язковою для виконання фізичними та юридичними особами, прав, свобод чи інтересів яких вона стосується.

Слідчий суддя критично оцінює посилання заявника в обґрунтування вимог скарги на норми ст.37, 110 КПК України, оскільки наведені постанови першого заступника прокурора Тернопільської області ОСОБА_5 від 30.07.2019 року є чинними, постановлені у межах повноважень керівника органу прокуратури, визначених ч.1 ст.37 КПК України, та є обов`язковими до виконання згідно ч.5 ст.110 КПК України.

03.08.2019 року заступником начальника відділу процесуального керівництва прокуратури області ОСОБА_6 , тобто прокурором, який здійснює повноваження прокурора у кримінальному провадженні №0000158 від 30.07.2018 року, ОСОБА_13 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.

Питання ж щодо фактичних обставин, викладених у повідомлені про підозру прокурором, який здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог КПК України, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, може бути предметом саме судового розгляду кримінального провадження.

Враховуючи наведене, слідчим суддею не встановлено підстав для скасування повідомлення про підозру ОСОБА_13 у кримінальному провадженні №0000158 від 30.07.2018 року, тому у задоволенні скарги слід відмовити.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 376 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В:
У задоволенні скарги адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування повідомлення про підозру у кримінальному провадженні №0000158 від 30.07.2018 року - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1