15 серпня 2019 року м. Миколаїв
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
головуючого ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4
розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 02.07.2019 року, якою відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Єревана, громадянина Республіки Вірменія, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 1,6 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК України
- продовжено строк тримання під вартою до 30.08.2019 року включно. Визначено розмір застави у сумі 300 000 грн.
учасники судового провадження:
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити, змінити ОСОБА_6 запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт.
________________________________________________________________________________
Провадження 11-сс/812/729/19 Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_10
Категорія: ст. 186 ч.2 КК категорія: продовження строку Доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
тримання
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 02 липня 2019 року продовжено строк тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 на 60 діб, до 30 серпня 2019 року включно. Визначено розмір застави у сумі 300 000 грн., за умови внесення якої ОСОБА_6 підлягає звільненню з-під варти. У разі звільнення останнього з-під варти покладено на нього певні обов`язки.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Захисник вважає прийняте судом рішення недостатньо обгрунтованим.
Звертає увагу на те, що матеріали провадження досліджені судом під час розгляду справи по суті свідчать про неефективність досудового розслідування особливо тяжкого злочину, що не призвело навіть до встановлення обставин смерті двох осіб.
Не погоджується з припущенням органів досудового розслідування щодо необхідності тимчасового доступу до відомостей шести річної давнини.
Стверджує, що відмовляючи захиснику у задоволені клопотання про зміну запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт суд першої інстанції не наводить достатніх аргументів чому саме наявне у ОСОБА_6 право користування житловою квартирою та наявна можливість задовольнити свої основні життєві потреби не може бути гарантією його належної процесуальної поведінки.
Зазначає, що наявність корисних мотивів не доведено. Вважає, що показання свідків свідчать про те, що коштів в касі нелегального грального закладу не було.
Твердить, що будь-яких даних про отримання обвинуваченим будь яких доходів, які вказують на можливість внесення ним визначеного судом розміру застави, а також аналіз його матеріального та майнового стану, матеріали справи не містять.
Вважає, що суд не мав процесуального права одночасно розглядати клопотання сторони захисту подане в порядку ст.331 КПК України та клопотання сторони обвинувачення про продовження строку тримання під вартою.
Встановлені судом першої інстанції обставини.
В провадженні Центрального районного суду м. Миколаєва знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 1,6 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК України.
Ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 27 березня 2013 року відносно ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 23 травня 2013 року. В подальшому цей строк продовжувався слідчими суддями та судами неодноразово, востаннє ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 08 травня 2019 року до 06 липня 2019 року включно.
Прокурором подано клопотання про продовження тримання обвинуваченого під вартою, в зв`язку з тим, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні двох особливо тяжких злочинів, що, на думку прокурора, становить суспільний інтерес, який в цьому випадку превалює над принципом поваги до свободи особи. Окрім того, прокурор посилалась на те, що з огляду на особисті обставини ОСОБА_6 забезпечити його належну процесуальну поведінку інакше ніж шляхом тримання під вартою не видається можливим.
Суд першої інстанції, прийшовши до висновку про необхідність продовження ОСОБА_6 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, мотивував це рішення тим, що ризики наведені в клопотанні не зменшились та наявні на даний час, інші запобіжні заходи не можуть запобігти вказаним ризикам, а розгляд кримінального провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою здійснити неможливо.
Визначаючи розмір застави, суд зазначив, що враховуючи матеріальне становище обвинуваченого, сутність пред`явленої підозри, характеру злочину, у якому ОСОБА_6 підозрюється, суму застави слід призначити у межах, передбачених п.3 ч.5 ст.183 КПК України, у розмірі наближеному до максимального.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідача, пояснення захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти її задоволення, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, суд прийшов до наступного.
Рішенням Конституційного суду України від 13 червня 2019 року визнано неконституційним закріплене у статтею 392 КПК України обмеження права учасників кримінального провадження окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що відповідно до ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановлені судом першої інстанції на стадії судового розгляду, до ухвалення судового рішення по суті, підлягають перегляду в апеляційному порядку.
Разом з тим, на даний час, нормативне регулювання положень кримінального процесуального закону ще не здійснено і порядку розгляду таких скарг не передбачено.
За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне при вирішенні питання щодо строків та порядку розгляду цих справ, керуватись загальними засадами кримінального провадження.
Для забезпечення своєчасної та оперативної перевірки законності та обґрунтованості тримання ОСОБА_6 під вартою, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне провести апеляційний розгляд даного провадження у скороченому порядку, передбаченому для оскарження ухвали слідчого судді про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою під час досудового розслідування.
Суд першої інстанції дійшов висновку про неможливість завершення судового розгляду з ухвалення судового рішення по суті у вказаному кримінальному провадженні до закінчення строку дії обраного ОСОБА_11 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, тобто до 30.08.2019 р.

Виходячи з даних матеріалів кримінального провадження, є вірним висновок суду першої інстанції відносно того, що ризик, передбачений п. 1 ч.1 ст.177 КПК України, визначений при застосуванні ОСОБА_6 даного запобіжного заходу, не зменшився.
Так, як слідує із матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_11 є громадянином Республіки Арменія, постійного місця проживання та реєстрації на території міста Миколаєва, Миколаївської області та в Україні в цілому не має, не має також міцних соцільних зв`язків, постійного місця роботи, підозрюється у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочинів, за який за останній законом передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі.
Наведені обставини дають можливість припускати, що обвинувачений може переховуватись від суду та свідчать про наявність ризика, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Зважаючи на наведене, є безпідставними доводи апелянта відносно того, що судом мав бути застосований альтернативний вид запобіжного заходу, так як ризик наведений в клопотанні вже не наявний.
Твердження захисника про безпідставність підозри є необґрунтованою, оскільки предметом розгляду даного провадження є саме продовження строку тримання під вартою, а не розгляд по суті.
Враховуючи тяжкість злочину, з метою запобігання перешкоджанню кримінальному провадженню, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою для забезпечення виконання ОСОБА_6 процесуальних обов`язків, а інший, більш м`який запобіжний захід, не зможе запобігти вказаному ризику.
Беручи до уваги доведеність обґрунтованості підозри, ризику, передбаченого частиною 1 статті 177 КПК України, а також серйозність обвинувачення та тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання винним у вчиненні злочину, апеляційний суд не знаходить підстав для зміни запобіжного заходу відносно ОСОБА_11 з тримання під вартою на домашній арешт.
Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_11 , які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.
З урахуванням викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, а від так, і для задоволення апеляційної скарги.
Керуючись статтями 7, 376, 405, 407, 424, 532 КПК України
п о с т а н о в и в:
Ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 02 липня 2019 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_11 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 без задоволення.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її оголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: