Провадження №1-кп/243/132/2019
В И Р О К
І м е н е м У к р а ї н и

31 травня 2019 року м. Слов`янськ

Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

обвинуваченої ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

розглянувши у судовому засіданні у залі суду м. Слов`янська кримінальне провадження № 0002793 від 03.11.2017 року за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Донецька, громадянки України, з середньою освітою, працюючої продавцем у магазині «Привокзальний» у м. Слов`янську, незаміжньої, маючої на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше не судима, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

В період часу з грудня 2016 року до середини липня 2017 року ( точну дату та час в ході досудового розслідування встановити не представилось можливим), по усному договору з ОСОБА_7 , ОСОБА_5 працювала продавцем у табачному кіоску «Табакерка» розташованому за адресою: АДРЕСА_2 . Так, в свою робочу зміну, а саме з 10 липня 2017 року по 16 липня 2017 року (точну дату та час під час досудового розслідування встановити не представилось можливим), вона знаходилася на робочому місці, за вищевказаною адресою, де у вказаний період часу у неї виник протиправний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, а саме майна власниці вказаного табачного кіоску ОСОБА_7 , яке там перебувало.

Реалізуючи свій злочинний корисливий протиправний умисел ОСОБА_5 , знаходячись на своєму робочому місці у табачному кіоску « ІНФОРМАЦІЯ_3 », розташованому за адресою: АДРЕСА_2 , у період часу з 10 липня 2017 року по 16 липня 2017 року точну дату та час під час досудового розслідування встановити не представилось можливим), шляхом вільного доступу, діючи умисно, з корисливих мотивів, розуміючи протиправний характер своїх дій, розуміючи, що посягає на чужу власність, на яку не має жодного права, по закінченню недільної зміни таємно викрала робоче майно, яким користуються працівники для здійснення роботи, яке належить ОСОБА_9 , а саме: мобільний телефон марки ASUS чорного кольору, емеі 1: НОМЕР_1 , вартістю 1900 гривень; роутер Nuawei білого кольору, модель ЕС5321u-2, meid: A000004F1DAA38, S/N:P9B7S15C08000370, вартістю 800 гривень; зарядний пристрій марки Асус вартістю 30 гривень; зарядний пристрій Хуавей вартістю 30 гривень.

Після чого з місця скоєння кримінального правопорушення пішла додому за місцем мешкання, а викраденим розпорядилася на власний розсуд.

Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_5 , заподіяла потерпілій ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 2760 гривень.

Таким чином, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_5 свою провину у висунутому обвинуваченні не визнала повністю та пояснила суду, що вона працювала у та бачному кіоску «Табакерка», який розташований за адресою: Донецька область м. Слов`янськ, вул. Шевченко, буд. 40б. Недостачі у неї ніколи не було, мобільний телефон та зарядний пристрій їй надала компанія «Філліп Морріс Україна». Потерпілу ОСОБА_7 вона не знає та раніше не бачила, на роботу її приймав ОСОБА_10 та заробітну плату також платив він їй. Оскільки мобільний телефон їй надала компанія «Філліп Морріс Україна» представник ОСОБА_11 , то вона хотіла його повернути саме йому, проте вчасно повернути телефон не встигла. ОСОБА_12 дозволяв мобільний телефон брати додому, та працювати з ним вдома. Вона вважає, що потерпіла та ОСОБА_13 навмисно на неї наговорюють.

Сторона захисту - захисник ОСОБА_6 , посилаючись на неофіційне працевлаштування обвинуваченої ОСОБА_5 , недоліки обвинувального акта, просив суд визнати недоведеною винуватість обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення та виправдати з цих підстав.

Не зважаючи на захисну позицію обвинуваченої ОСОБА_5 , її винуватість у вчиненні за вказаних вище обставин злочину підтверджується всією сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів, які узгоджуються в деталях між собою і не викликають жодних сумнівів у своїй належності, достовірності та допустимості.

Допитана у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_7 пояснила суду, що вона є приватним підприємцем, орендує кіоск та здійснює роздрібну торгівлю тютюновими виробами. З грудня 2016 року ОСОБА_5 працювала у нею в кіоску « Табакерка» провадцем за усною домовленістю. Керуючим у кіоску є ОСОБА_14 . Для роботи ОСОБА_15 вона видала свій мобільний телефон та роутер. Оскільки один із постачальників надсилав постійно «домашні завдання», які полягали у фотографуванні вітрини та сигарет. Вона особисто сказала ОСОБА_15 , що мобільний телефон повинен постійно знаходитися у кіоску. Разом із ОСОБА_16 працювала її змінниця ОСОБА_17 . Проте одного разу після зміни ОСОБА_16 з кіоску зник мобільний телефон, роутер, зарядні пристрої та грошові кошти у розмірі 5000,00 грн. Після крадіжки вона ще виходила на роботу. З ОСОБА_18 вона домовилася, що зі своєї заробітної плати вона буде віддавати частину грошей йому. ОСОБА_16 добровільно гроші та вкрадені речі не повертала, тому вона була вимушена звернутися до поліції.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_19 пояснила суду, що вона з квітня 2017 року за усною домовленістю працює продавцем у табачному кіоску «Табакерка» який розташований біля міської лікарні по вул. Шевченко у м. Слов`янську. Власницею табачного кіоску є ОСОБА_20 . В кіоску разом із нею працювала ОСОБА_21 . В липні 2017 року після робочих змін ОСОБА_22 було помічено недостачі. Крім того з кіоску зник мобільний телефон, роутер та зарядні пристрої, які працівникам кіоску було надано компанією «Філіпп Морріс Україна» для виконання «домашнього завдання», а саме фотографування пачок сигарет. Достовірно вона не знає хто є власником викраденого майна. Коли вона помітила, що з кіоску зникли речі вона відразу зателефонувала ОСОБА_23 та власникам кіоску.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_24 пояснила суду, що вона працює бухгалтером у ОСОБА_7 , а саме робить інвентаризацію. Влітку 2017 року під час інвентаризації вона почала помічати недостачу у табачному кіоску «Табакерка» який розташований біля міської лікарні по вул. Шевченко у м. Слов`янську після змін ОСОБА_22 . Крім того їй відомо, що з кіоску зник мобільний телефон.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_25 пояснив суду, що ОСОБА_26 він приймав на роботу по рекомендаціям знайомих. В липні 2017 року почалися недостачі у кіоску де працювала ОСОБА_16 . Тоді він домовився з нею, що зі своєї заробітної плати вона буде віддавати частину грошей йому. Згодом з кіоску зникли мобільний телефон та роутер. Після чого ОСОБА_16 з дитиною поїхала на море відпочивати. Ольга добровільно гроші та вкрадені речі не повертала, тому вони були вимушені звернутися до поліції.

Вина обвинуваченої ОСОБА_5 в скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами, а саме: протоколом огляду від 03.11.2017 року, відповідно до якого ОСОБА_5 у присутності понятих добровільно надала для огляду мобільний телефон марки Асус, роутер, зарядні пристрої (а.с. 71-75), протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 08.11.2017 року за участю потерпілої ОСОБА_7 яка на фото № 3 впізнала дівчину на ім`я ОСОБА_16 , яка з 2017 року працювала у та бачному кіоску за адресою: АДРЕСА_2 та викрала майно (а.с. 84-85), довідкою до протоколу пред`явлення особи для впізнання по фотознімкам від 08.11.2017 року, згідно із яким на фотознімку під № 3 зображена ОСОБА_5 (а.с. 86), протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 08.11.2017 року за участю свідка ОСОБА_25 який на фото № 3 впізнав дівчину на ім`я ОСОБА_16 , яка з 2017 року працювала у табачному кіоску за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 87-88), довідкою до протоколу пред`явлення особи для впізнання по фотознімкам від 08.11.2017 року, згідно із яким на фотознімку під № 3 зображена ОСОБА_5 (а.с. 89), протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 08.11.2017 року за участю свідка ОСОБА_19 яка на фото № 1 впізнала напарницю ОСОБА_16 з якою вона працювала у табачному кіоску за адресою: АДРЕСА_2 з 2017 року, після зміни якої виявили відсутність майна (а.с. 90-91), довідкою до протоколу пред`явлення особи для впізнання по фотознімкам від 08.11.2017 року, згідно із яким на фотознімку під № 1 зображена ОСОБА_5 (а.с. 92), висновком товарознавчої експертизи № 564 від 10.11.2017 року, відповідно до якого залишкова вартість мобільного телефону марки ASUS X00BD емеі НОМЕР_1 , роутера EC5321u-2 meid: A000004F1DAA38, S/N: НОМЕР_2 , зарядного пристрою марки Асус та зарядного пристрою Хуавей на момент скоєння кримінального правопорушення у липні 2017 року з технічної точки зору, складає 2760,00 грн. (а.с. 94-100), протоколом проведення слідчого експерименту від 17 листопада 2017 року проведеного за участю ОСОБА_5 (а.с. 108-111).

Як роз`яснено у абз. 1 п. 3 Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини проти власності» від 06 листопада 2009 року №10 крадіжка (таємне викрадення чужого майна) - це викрадення, здійснюючи яке, винна особа вважає, що робить це непомітно для потерпілого чи інших осіб.

Також слід відзначити, що таємним вважається викрадення, коли воно вчинюється за відсутності особи, у власності чи під охороною якої перебувало майно, що викрадається, або у присутності такої особи непомітно для неї, а також у присутності сторонніх осіб, які не усвідомлюють акту викрадення майна і не можуть дати йому належної оцінки. Як крадіжку слід розглядати протиправне вилучення чужого майна особою, яка не була наділена певною правомочністю щодо викраденого майна, а за родом своєї діяльності лише мала доступ до цього майна.

У судовому засіданні захисник обвинуваченої зазначив, що оскільки мобільний телефон, роутер та зарядні пристрої надавалися до табачного кіоску компанією «Філліп Морріс Україна», тому ОСОБА_7 не є потерпілою у кримінальному провадженню, а тому обвинувачену ОСОБА_5 необхідно виправдати за відсутністю складу злочину.

Проте суд не погоджується із цими твердженнями захисника.

Згідно ч.1 ст.55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 55 КПК України права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення.

Разом з тим, ч. 5 ст. 55 КПК України, за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

За змістом цієї норми, слідчий або прокурор, у визначених випадках, має право винести вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим.

Фактично з часу подання особою заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення особа отримує статус потерпілого і закон не вимагає прийняття в цій частині процесуального рішення в підтвердження статусу, однак зобов`язує особу, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення вручити потерпілому пам`ятку про процесуальні права та обов`язки, що фактично підтверджує статус особи і дана норма є імперативною, а її невиконання свідчить про бездіяльність відповідної посадової особи.

На підставі викладеного, ОСОБА_7 яка згідно витягу з ЄРДР є заявником у кримінальному провадженні має статус потерпілої, оскільки слідчим чи прокурором не виносилася постанова про відмову у визнанні її потерпілою.

З огляду на викладене, стороною захисту не було надано жодних доказів, які б підтверджували факт невинуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, крім того, надані нею показання підтверджують фактичні обставини справи.

За таких обставин суд вважає, що вина ОСОБА_5 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.185 КК України доведена у повному обсязі і її дії правильно кваліфіковані за ч. 1 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

Призначаючи покарання обвинуваченій, суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки скоєного, особу обвинуваченої, обставини що пом`якшують і обтяжують покарання.

Згідно роз`яснень п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року (із змінами та доповненнями), суди, вирішуючи питання про вид і розмір покарання щодо особи, яка визнається винною у скоєнні злочину, зобов`язані дотримуватися загальних принципів призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, брати до уваги ступінь тяжкості скоєного злочину, дані щодо винної особи та обставини справи, які обтяжують або пом`якшують покарання.

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_5 відповідно до ст. 66 КК України судом не встановлено.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченої ОСОБА_5 судом не встановлено.

При визначенні виду та міри покарання обвинуваченій у відповідності до ст. 65 КК України, суд приймає до уваги конкретні обставини вчиненого обвинуваченою, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, сукупність усіх обставин вчиненого кримінального правопорушення, характер, ступінь його суспільної небезпеки, ступінь негативної майнової шкоди і наслідків, відомості про особу обвинуваченої (раніше не притягувалася до кримінальної відповідальності, характеризується за місцем проживання посередньо, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, має на утриманні малолітню дитину). Суд також враховує думку потерпілої, яка не наполягала на суворості покарання просила суд призначити покарання на розсуду суду, сукупність пом`якшуючих і наявність однієї обтяжуючої покарання обставини. і тому суд дійшов до висновку, що найбільш доцільним та достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження інших правопорушень з її боку, є призначення покарання в межах санкцій ч. 1 ст. 185 КК України у виді громадських робіт.

Крім того, потерпілою ОСОБА_7 було заявлено цивільний позов у якому, остання просить стягнути з обвинуваченої ОСОБА_27 матеріальну шкоду у розмірі 5 000,00 грн. та моральну шкоду у розмірі 5 000,00 грн.

Вирішуючи заявлений по справі цивільний позов, суд виходить з того, що відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

При цьому, ч. 1 ст. 129 КПК України передбачає, що суд, ухвалюючи обвинувальний вирок, залежно від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому.

За змістом ст. 91 КПК України доказуванню належними та допустимими доказами у кримінальному провадженні підлягають вид і розмір шкоди. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст.ст. 22, 1166 ЦК України майнова шкода завдана неправомірними діями фізичною особою, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Судом встановлено, що в результаті вчинення кримінального правопорушення потерпілій ОСОБА_7 завдано матеріальної шкоди. В судовому засіданні знайшло своє підтвердження те, що в ОСОБА_7

було викрадено майно, а саме: мобільний телефон марки ASUS чорного кольору, емеі 1: НОМЕР_1 ; роутер Nuawei білого кольору, модель ЕС5321u-2, meid: A000004F1DAA38, S/N: НОМЕР_2 ; зарядний пристрій марки Асус та зарядний пристрій Хуавей, вартість якого відповідно до висновку експерта складає 2760,00 грн., тобто підтверджена висновками експерта вартість викраденого майна у ОСОБА_7 складає 2760,00 грн. Матеріальна шкода у розмірі 5000,00 грн. не знайшла свого підтвердження у судовому засіданні та не підтверджена матеріалами справи, оскільки в матеріалах справи взагалі немає згадки про те, що в ОСОБА_7 було викрадено ще й гроші. Враховуючи, що викрадене майно (мобільний телефон марки ASUS, роутер Nuawei, зарядний пристрій марки Асус та зарядний пристрій Хуавей) ОСОБА_5 було добровільно повернено в повному обсязі, тому невідшкодована матеріальна шкода відсутня.

В іншій частині позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди ОСОБА_7 позовні вимоги підлягають залишенню без розгляду, тим самим не позбавляючи потерпілого права на звернення до суду в порядку цивільного судочинства.

Що стосується вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

З урахуванням обставин справи, характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини ОСОБА_5 , а також з урахуванням вимоги розумності і справедливості, суд вважає, що внаслідок протиправних дій потерпілій ОСОБА_7 завдано моральної шкоди у розмірі 2500,00 грн. В решті позову про відшкодування моральної шкоди слід відмовити, оскільки суд вважає, що потерпілою моральна шкода завищена та необґрунтована.

Процесуальні витрати відсутні.

Долю речових доказів вирішити на підставі ст.100 КПК України.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 під час досудового розслідування не обирався, необхідності в його застосуванні при судовому провадженні не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.369-371, 373-376, 392-393, 395 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 визнати винною у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.185 КК України і призначити їй покарання у вигляді 120 (сто двадцяти) годин громадських робіт.
Строк відбуття покарання ОСОБА_5 рахувати з дня звернення вироку до виконання.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 моральну шкоду у розмірі 2500,00 грн.

Захід забезпечення кримінального провадження в порядку передбаченому ст. ст. 131, 176 КПК України не застосовувався та не обирався.

Речові докази по справі мобільний телефон марки ASUS емеі 1: НОМЕР_1 ; роутер Nuawei, модель ЕС5321u-2, meid: НОМЕР_4 , S/N: НОМЕР_2 , зарядний пристрій марки Асус та зарядний пристрій Хуавей, які передано на зберігання до камери зберігання речових доказів Слов`янського ВП ГУНП в Донецькій області за квитанцією № 69 від 10.11.2017 року повернути власнику ОСОБА_7 .

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Донецького апеляційного суду через Слов`янський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а засудженою в той же строк з моменту вручення їй копії вироку.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок постановлено та підписано в нарадчій кімнаті в одному екземплярі.

Суддя Слов`янського
міськрайонного суду ОСОБА_1