ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2055/19 Справа № 187/425/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000071 за апеляційною скаргою прокурора Петриківського відділу Новомосковської місцевої прокуратури Дніпропетровської області, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на вирок Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 13 травня 2019 року щодо
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Черкаси, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст.89 КК України не судимого,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним за ч.1 ст.191 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, без позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю; в іншій частині вирок суду залишити без змін.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що санкція ч.1 ст.191 КК України передбачає покарання у виді штрафу до 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або обмеженням волі на строк до чотирьох років, або позбавленням волі на строк до чотирьох років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років або без такого.
Однак, суд першої інстанції, в порушення вимог ч.4 ст.374 КПК України, при призначенні ОСОБА_8 покарання, у резолютивній частині вироку не вирішив питання щодо призначення або не призначення обвинуваченому додаткового покарання.
Вироком Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 13 травня 2019 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України, та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.; також вирішено питання щодо судових витрат та речових доказів.
За обставин, викладених у вироку, в період часу з 22.30 годин 13.02.2019 року по 01.51 годин 14.02.2019 року ОСОБА_8 будучи відповідно до наказу директора ТОВ «Катеринопільський елеватор» № 119 від 31.08.2017 водієм ТОВ «Катеринопільський елеватор» та відповідно до наказу директора ТОВ «Катеринопільський елеватор» № 460-К від 29.12.2018 експедитором транспортним ТОВ «Катеринопільський елеватор», а також матеріально відповідальною особою, відповідно до договору про повну матеріальну відповідальність від 01.01.2019 року, згідно якого займає посаду експедитора транспортного та здійснює приймання, експедицію, зберігання, перевезення та передачу матеріальних цінностей, приймає на себе повну індивідуальну матеріальну відповідальність за забезпечення збереження ввіреного йому підприємством матеріальних цінностей, маючи умисел спрямований на заволодіння чужим майном, яке йому було ввірене, шляхом привласнення, перебуваючи за кермом вантажного сідлового тягача марки «Сканія» д.з. НОМЕР_1 , до якого приєднаний напівпричіп марки «Міллер» д.з. НОМЕР_2 , який був завантажений комбікормом марки «Фініш-2» загальною масою 22700 кг, що був йому ввірений для перевезення із ТОВ «Катеринопільський елеватор», яке розташоване за адресою: вул. Героїв Майдану буд. 47, смт. Єрки Катеринопільського району Черкаської області прибув до ПрАТ «Оріль-Лідер», яке розташоване за адресою: вул. Богдана Хмельницького, буд. 1, с. Єлизаветівка Петриківського району Дніпропетровської області, знаходячись на території ПрАТ «Оріль-Лідер», з метою здійснення свого злочинного умислу, діючи на досягнення злочинного результату, з корисливих мотивів, надавши ваговику ПрАТ «Оріль-Лідер» неправдиву інформацію щодо завершення ним вивантаження вищевказаного комбікорму марки «Фініш-2» загальною масою 22700 кг, протиправно і безоплатно вилучив, тобто привласнив чуже майно, яке знаходилось в його володінні з наміром у подальшому обернути його на свою користь, в результаті чого почав незаконно володіти комбікормом марки «Фініш-2» вагою 22700 кг, вартістю 163 440 грн., що належить ПрАТ «Оріль-Лідер».
Після цього, ОСОБА_8 з місця скоєння злочину зник, розпорядившись в подальшому привласненим майном на власний розсуд, спричинивши ПрАТ «Оріль-Лідер» матеріальну шкоду у розмірі 163 440 грн.
Кримінальне провадження розглянуто в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який частково підтримав доводи апеляційної скарги прокурора, вважає, що вказані в апеляційній скарзі вимоги не погіршують стан обвинуваченого, а тому новий вирок не потрібно, просить змінити вирок суду, обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, та просили залишити вирок суду без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з таких підстав.
У відповідності до ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Висновок суду щодо фактичних обставин кримінального провадження, правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 за кримінальним законом та доведеність його вини в апеляційній скарзі прокурора не оспорюється, а тому апеляційним судом не перевіряється.
Відповідно до вимог ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Згідно із ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
З матеріалів провадження убачається, що ОСОБА_8 вчинив злочин, за який його засуджено вироком Петриківького районного суду Дніпропетровської області від 13 травня 2019 року, передбачений ч. 1 ст. 191 КК України, за який призначено покарання у виді у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.
Санкція ч. 1 ст. 191 КК України передбачає покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправних робіт на строк до двох років, або обмеження волі на строк до чотирьох років, або позбавлення волі на строк до чотирьох років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років або без такого.
Відповідно до положень Кримінального кодексу України позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю є додатковим видом покарання, та порядок його призначення залежить від особливостей конструкції санкції статті Особливої частини цього кодексу, оскільки в одних санкціях додаткове покарання передбачене як обов`язкове, а в інших як факультативне.
Отже, санкція вищезазначеної статті передбачає застосування додаткового покарання, яке є факультативним, доцільність призначення якого вирішується на розсуд суду.
Суд першої інстанції, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , не призначив додаткове покарання, що свідчить про незастосування до обвинуваченого ОСОБА_8 додаткового покарання, тому вимоги прокурора про скасування вироку суду та ухвалення нового вироку з цього питання не є слушними.
За вказаних обставин, відповідно до ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції не ухвалює новий вирок, оскільки вирішення цього питання не погіршує становище обвинуваченого.
Згідно із п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України у резолютивній частині вироку зазначаються покарання, призначене судом.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення, а вирок суду- без змін.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора Петриківського відділу Новомосковської місцевої прокуратури Дніпропетровської області, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на вирок Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 13 травня 2019 року залишити без задоволення.
Вирок Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 13 травня 2019 року в частині призначеного покарання ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Кримінального касаційного суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Судді:
_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4