ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження №11кп/818/2098/19 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1 , Справа № 639/1950/19 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст. 187 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 06 травня 2019 року стосовно ОСОБА_8 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Вказаною ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

В обґрунтування прийнятого рішення, суд першої інстанції вказав, що вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 11.06.2015 року ОСОБА_8 засуджений за ч. 2 ст. 187, ч. 4 ст. 70 КК України до 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна.
Згідно ухвали Жовтневого районного суду міста Харкова від 08.02.2016 року на підставі ст.72 ч.5 КК України у строк покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 27.03.2014 року по 04.09.2014 року, з 27.11.2014 року по 12.02.2015 року та з 09.04.2015 року по 12.07.2015 року, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання рахується з 27.03.2014 року, кінець строку відбування покарання 23.10.2020 року.

На час розгляду клопотання засуджений відбув 6 років 13 днів, залишилось 1 рік 5 місяців 17 днів.

Згідно характеристики засудженого ОСОБА_8 в місцях позбавлення волі знаходиться з 27.03.2014 року: з 28.03.2014 року знаходився у Київському слідчому ізоляторі і за час знаходження в установі характеризувався посередньо стягнень та заохочень не мав; з 27.09.2014 року знаходився в Харківському слідчому ізоляторі (№27) та за час перебування характеризувався посередньо стягнень та заохочень не мав, до праці не залучався; з 09.10.2014 року відбуває покарання в державній установі «Холодногірська виправна колонія (№ 18)» та характеризується позитивно, за допущені порушення установленого порядку відбування покарання мав сім стягнень, які на теперішній час погашені та зняті у встановленому законодавством порядку.

Згідно матеріалів, наданих до суду, до ОСОБА_8 за час відбування покарання було застосовано шість заохочень у період з 22.02.2016 року по 15.04.2019 року, разом з тим останній мав стягнення, що були накладені у період з13.05.2015 року по 14.12.2017 року у вигляді 4-х доган, 1-го попередження та 2-х поміщень до ДІЗО.
Районний суд зазначив, що сам по собі факт сумлінного ставлення засудженого до праці та задовільного реагування на заходи виховного впливу, не може служити переконливою підставою для висновку про те, що засуджений виправився та не буде продовжувати вчиняти нові злочини.
Доводи клопотання про застосування до засудженого ОСОБА_8 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, на думку районного суду, є непереконливими, з урахуванням перевірених матеріалів особової справи засудженого, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вказаного вище клопотання.

В апеляційній скарзі засуджений просить скасувати оскаржувану ухвалу. Мотивуючи скаргу вказав, що ухвала є незаконною та необґрунтованою. Вважає, що суд поверхово розглянув справу, не прийняв до уваги наявність у нього заохочень під час відбування покарання та відсутності, на час звернення з клопотанням, діючих стягнень. Наголошує, що за час відбування покарання зробив для себе належні висновки, в майбутньому злочини вчиняти не буде, має міцні соціальні зв`язки, бажає після звільнення працевлаштуватися.

Заслухавши доповідь головуючого судді, з`ясувавши думку прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги, думку захисника ОСОБА_7 , яка підтримала апеляційну скаргу засудженого, перевіривши матеріали провадження та особової справи ОСОБА_8 , обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Вивченням матеріалів провадження та особової справи ОСОБА_8 встановлено, що останній відбуває покарання за вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 11.06.2015 року, яким його визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 та на підставі ч. 4 ст. 70 КК України призначено покарання у виді семи років шести місяців позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна.
Початок строку покарання - 27.03.2014 року, кінець строку - 23.10.2020 року.

20.03.2019 року засуджений ОСОБА_8 звернувся до районного суду з поданням про умовно-дострокове звільнення його від відбування покарання у зв`язку з тим, що сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 06.05.2019 року в задоволенні клопотання відмовлено з наведених вище підстав.

Даючи оцінку законності оскаржуваної ухвали суду та обґрунтованості апеляційної скарги засудженого, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Вивченням даних про особу ОСОБА_8 та даних, що характеризують засудженого під час відбування ним покарання, встановлено таке.

ОСОБА_8 раніше судимий: 1) 05.08.2014 року Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 187, ч. 2 ст. 187, ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 70 КК України до 7 років 1 місяця позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна; 2) 05.01.2015 року Ленінським районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 187, ч. 4 ст. 70 КК України до 7 років 2 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна; 3) на даний час відбуває покарання за вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 11.06.2015 року за ч. 2 ст. 187, ч. 4 ст. 70 КК України до 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Харкова від 08.02.2016 року на підставі ст.72 ч.5 КК України у строк покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 27.03.2014 року по 04.09.2014 року, з 27.11.2014 року по 12.02.2015 року та з 09.04.2015 року по 12.07.2015 року, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Відповідно до характеристики від 17.04.2019 року, затвердженої начальником ДУ «Холодногірська виправна колонія №18», засуджений ОСОБА_8 ._в місцях позбавлення волі знаходиться з 27.03.2014 року.
З 28.03.2014 року знаходився у Київському слідчому ізоляторі, де за час перебування в установі характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав.
З 27.09.2014 року знаходився в Харківському слідчому ізоляторі (№27) та за час перебування характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав, до праці не залучався.
З 09.10.2014 року відбуває покарання в державній установі «Холодногірська виправна колонія (№ 18)», характеризується позитивно, за допущені порушення установленого порядку відбування покарання мав сім стягнень, які на теперішній час погашені та зняті у встановленому законодавством порядку. За сумлінне ставлення до праці був шість разів заохочений адміністрацією установи. Відповідно до ст. 118 Кримінально-виконавчого кодексу України працевлаштований нічним днювальним у відділенні СПС, до праці ставиться сумлінно, поставлені адміністрацією завдання виконує якісно та вчасно. Підтримує родинні стосунки з матір`ю та братом шляхом листування, побачень та телефонних розмов. За вироком суду має судові витрати у розмірі 4913,52 грн., та матеріальні збитки у розмірі 6393 грн., які має намір відшкодувати у повному обсязі.

У клопотанні про умовно-дострокове звільнення та в апеляційній скарзі на ухвалу районного суду, засуджений ОСОБА_8 вказує, що сумлінною поведінкою та ставленням до праці він довів своє виправлення та на підставі статті 81 КК України його можливо звільнити умовно-достроково.

При цьому, колегія суддів зазначає, що згідно з ч.ч. 1,2 ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Сумлінна поведінка - це не тільки пасивна форма поведінки засудженого, яка полягає у стримуванні від порушень режиму відбування покарання, порушення правил внутрішнього розпорядку, неухильне додержання загальноприйнятих норм і правил поведінки, а й активна форма його поведінки, тобто активна участь у суспільному житті і сумлінне виконання громадських доручень у процесі відбування покарання, гарна поведінка в побуті, прагнення своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин та інше.

Під сумлінним ставленням до праці слід розуміти постійну свідому участь у суспільно корисній праці, систематичне виконання і перевиконання виробничих завдань, сумлінне виконання трудових обов`язків і дорученої роботи, якість її виконання тощо.

Як роз`яснено у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про умовно- дострокове звільнення від відбування покарання і заміни не відбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26 квітня 2002 року, умовно-дострокове звільнення від покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого і переконання в тому, що він сумлінною поведінкою, ставленням до праці та навчання довів своє виправлення. При цьому, прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення, не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком. Під час прийняття рішення про застосування умовно-дострокового звільнення, повинна вивчатися поведінка засудженого протягом усього строку відбування покарання, його ставлення до вчиненого та до режиму відбування покарання, активну участь у суспільному житті установи виконання покарань.

Відповідно до ч.3 ст.6 КВК України, основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), пробація, суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Згідно з ч. 1 ст. 6 КВК України, виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Зазначені вище дані про особу засудженого та його поведінку за весь час відбування покарання свідчать про те, що на час звернення із клопотанням про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання, засуджений почав ставати на шлях виправлення, але не довів свого остаточного виправлення.

Колегія суддів звертає увагу, що рішеннями комісії Державної установи «Холодногірська виправна колонія №100» від 01.02.2017 року (протокол №4), від 16.05.2018 року протокол №20 та від 12.12.2018 року протокол №50 засудженому відмовлено в застосуванні ст.ст. 100, 101 КВК України, як особі, яка не стає на шлях виправлення.

Таким чином, висновки суду першої інстанції, що були зроблені після дослідження даних про особу засудженого, а також характеризуючих його під час відбування покарання даних, з урахуванням тяжкості та характеру вчиненого ОСОБА_8 злочину і форму вини, є обґрунтованими та такими, що відповідають вимогам ст. 81 КК України та рекомендаціям, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким».

Колегія суддів погоджується з рішенням районного суду про відсутність підстав для задоволення клопотання засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Доводи апеляційної скарги засудженого не спростовують висновки суду першої інстанції.

У зв`язку з викладеним апеляційна скарга засудженого залишається без задоволення, а оскаржувана ухвала без змін, як така, що є мотивованою, обґрунтованою, постановленою із дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Відмовити в задоволенні апеляційної скарги засудженого ОСОБА_8 , а ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 06 травня 2019 року про відмову в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя

Судді: