ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2019 року
м. Київ

справа № 588/1301/17

провадження № 51-1333 км 19
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою представника цивільного відповідача ДП «Тростянецьке лісове господарство» адвоката ОСОБА_6 на вирок Тростянецького районного суду Сумської області від 21 червня 2018 року та ухвалу Сумського апеляційного суду від 05 березня 2019 року стосовно
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця та мешканця

АДРЕСА_1 ,
засудженого за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Тростянецького районного суду Сумської області від 21 червня 2018 року ОСОБА_7 засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком 2 роки.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 задоволено частково, стягнуто на її користь в рахунок відшкодування моральної шкоди з:
- ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» 8 268 грн;
- ДП «Тростянецьке лісове господарство» 91 732 грн.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 задоволено частково, стягнуто на її користь в рахунок відшкодування моральної шкоди з:
- ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» 8 268 грн;
- ДП «Тростянецьке лісове господарство» 91 732 грн.
Сумський апеляційний суд 05 березня 2019 року вирок суду першої інстанції залишив без змін, на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнив ОСОБА_7 від відбування основного та додаткового покарання.
За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 30 жовтня 2015 року приблизно о 08.40, керуючи автомобілем «ЗИЛ-131», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ДП «Тростянецьке лісове господарство», і рухаючись на вул. Півненка у м. Тростянець Сумської області, порушив вимоги пункту 10.1 Правил дорожнього руху та допустив наїзд на велосипедистку ОСОБА_10 . В результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_10 отримала тяжкі тілесні ушкодження, від яких померла на місці події.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі представник цивільного відповідача ДП «Тростянецьке лісове господарство» адвокат ОСОБА_6 , не погоджуючись із постановленими стосовно ОСОБА_7 судовими рішеннями через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить їх скасувати в частині вирішення цивільного позову і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Свої вимоги представник цивільного відповідача мотивує тим, що:
- висновки суду першої інстанції ґрунтуються на припущеннях і недопустимих доказах, а матеріали провадження не містять достатніх доказів винуватості ОСОБА_7 в інкримінованому злочині;
- судом належним чином не досліджено трудовий договір, посадову інструкцію та зміст маршрутного листа, згідно з якими мав діяти ОСОБА_7 ;
- суд першої інстанції безпідставно залишив поза увагою показання свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 ;
- розмір моральної шкоди завищений, не відповідає фактичним обставинам справи, а заявлені потерпілими вимоги нічим не підтверджені;
- судовий розгляд у суді апеляційної інстанції проведений з порушеннями вимог КПК.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор заперечив проти задоволення касаційної скарги, просив залишити її без задоволення, а судові рішення без зміни.
Мотиви Суду
Відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах касаційної скарги. При цьому він перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
При розгляді касаційної скарги суд касаційної інстанції виходить із фактичних обставин, установлених судами першої та апеляційної інстанцій.
Під час перевірки матеріалів кримінального провадження касаційним судом установлено, що свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та кваліфікацію його дій за даною нормою кримінального закону судом зроблено на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства, про що у судовому рішенні наведено докладні мотиви.
Той факт, що засуджений ОСОБА_7 порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинили смерть ОСОБА_10 , підтверджується показаннями свідка ОСОБА_11 , експерта ОСОБА_13 , даними, що містяться у протоколах проведення слідчого експерименту, огляду місця події, висновку експерта.
На думку колегії суддів, висновки суду першої інстанції щодо оцінки доказів винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину належним чином обґрунтовані та вмотивовані.
Порушень процесуального порядку збирання наведених у вироку доказів за матеріалами кримінального провадження не встановлено, та судом правильно вирішено питання про їх допустимість.
З огляду на викладене, доводи касаційної скарги адвоката ОСОБА_6 про невинуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому діяння за ч. 2 ст. 286 КК України Суд уважає безпідставними.
Також не заслуговують на увагу доводи представника цивільного відповідача про неправильне вирішення цивільного позову.

Положенням ч. 1 ст. 129 КПК України визначено, що, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Частиною 5 ст. 128 КПК України передбачено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
При цьому суд зобов`язаний усебічно, повно й об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати характер і розмір витрат, зумовлених злочином, установити злочинний зв`язок між діянням і шкодою, що настала, і дати у вироку належну оцінку таким обставинам.
Згідно з ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Частиною 1 ст. 1172 ЦК України визначено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконанням ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в порядку, передбаченому частинами 1, 2 ст. 128 КПК України, подали цивільні позови, в тому числі й до ДП «Тростянецьке лісове господарство» з тих підстав, що ОСОБА_7 перебував із вказаним підприємством у трудових відносинах і вчинив інкримінований злочин під час безпосереднього виконання своїх трудових обов`язків на посаді водія, тому доводи представника цивільного відповідача про безпідставне стягнення з ДП «Тростянецьке лісове господарство» коштів на відшкодування заявлених цивільних вимог не ґрунтуються на вказаних вимогах закону.
За змістом вироку, суд першої інстанції, частково задовольняючи цивільні позови ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про стягнення моральної шкоди з ДП «Тростянецьке лісове господарство», виходив із конкретних обставин кримінального провадження, засад розумності, виваженості та справедливості, її розмір відповідає ступеню завданих їм моральних збитків, зокрема, з урахуванням доказів про понесення потерпілими моральних страждань.
Також суд першої інстанції, визначаючи розмір моральної шкоди потерпілим, обґрунтовано врахував те, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди вони втратили матір, що завдало істотної шкоди їхньому здоров`ю та в подальшому призвело до відхилень у їхньому фізичному та психічному стані.
Суд уважає, що при розгляді кримінального провадження судом першої інстанції було дотримано вимог статей 22, 23, 1172 ЦК України, статей 127-129 КПК України, а рішення в цій частині є обґрунтованим.
Крім того, суд апеляційної інстанції, переглядаючи вирок суду першої інстанції, в тому числі й за апеляційною скаргою представника цивільного відповідача ДП «Тростянецьке лісове господарство» адвоката ОСОБА_6 , доводи якого аналогічні доводам його касаційної скарги, з дотриманням вимог статей 404, 405, 407, 412 КПК України ретельно перевірив зазначені в ній доводи, проаналізував їх, дав на них вичерпну відповідь, зазначивши в ухвалі достатні підстави, через які визнав їх необґрунтованими, з чим погоджується й Суд.
Перегляд кримінального провадження в апеляційному порядку здійснювався відповідно до вимог кримінального процесуального закону.
Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України.
Тих істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачені ст. 412 КПК України та які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, Судом не встановлено.
Керуючись статтями 441, 442 КПК України, Суд
постановив:
Касаційну скаргу представника цивільного відповідача ДП «Тростянецьке лісове господарство» адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Тростянецького районного суду Сумської області від 21 червня 2018 року та ухвалу Сумського апеляційного суду від 05 березня 2019 року стосовно ОСОБА_7 без зміни.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3