Ухвала
іменем України

19 серпня 2019року

м. Київ

справа № 369/700/17

провадження № 51-2990ск19

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі Суд) у складі:
головуючої ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засуджених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 серпня 2018 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 14 травня 2019 року.
Короткий зміст оскаржених вироку, ухвали та встановлені обставини
За вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 серпня 2018 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 187 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років кожного з конфіскацією майна, яке належить їм на праві власності.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 14 травня 2019 року, з урахуванням ухвали цього ж суду від 04 червня 2019 року, якою було виправлено описку, вирок місцевого суду щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_6 змінено, враховано обставину, що пом`якшує покарання, добровільне відшкодування завданого збитку. Застосовано до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 положення ст. 69-1 КК та призначено їм покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 8 місяців.
У решті вирок залишено без змін.
Суд визнав ОСОБА_5 та ОСОБА_6 винуватими у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК, а саме у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненому за попередньою змовою групою осіб.
Як установив Суд, 26 жовтня 2016 року близько 10:30 ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , діючи спільно за попередньою змовою між собою та з іншою не встановленою досудовим розслідуванням особою, перебуваючи на ділянці дороги навпроти будинку АДРЕСА_1 , в той час, коли не встановлена досудовим розслідуванням особа перебувала за кермом автомобіля «Hyndai ХG» (номерний знак НОМЕР_1 ) та спостерігала за навколишньою обстановкою, удвох, погрожуючи застосувати до потерпілого ОСОБА_7 ніж, тобто насильство, небезпечне для життя та здоров`я потерпілого, заволоділи його майном на загальну суму 7514,53 грн, після чого з місця вчинення злочину зникли, розпорядившись викраденим на власний розсуд.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник, не оспорюючи доведеності винуватості засуджених та правильності кваліфікації їхніх дій за ч. 2 ст. 187 КК, посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особам засуджених, просить змінити судові рішення і пом`якшити призначене ОСОБА_5 та ОСОБА_6 покарання на підставі ч. 1 ст. 69 КК. На обґрунтування свого прохання захисник зазначає, що місцевим судом при призначенні покарання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , не в повній мірі враховано обставини, що пом`якшують покарання, характеризуючі дані винуватих, які вперше притягуються до кримінальної відповідальності, думку потерпілого, який не наполягав на суворому виді покарання. Судовий розгляд провадження триває майже три роки, весь цей час засуджені перебувають під вартою, що, на думку захисника, дає підстави для застосування до них положень ст. 69 КК.
Мотиви Суду
Відповідно до приписів статей 50, 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому підлягають урахуванню ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації це покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Наведених норм права суд не порушив.
Згідно з вироком, призначаючи ОСОБА_5 та ОСОБА_6 захід примусу, суд, урахувавши ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що є тяжким, суспільну небезпечність злочину та особи винних, які раніше не судимі, посередньо характеризуються за місцем проживання, дійшов обґрунтованого висновку про суспільну небезпечність ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та про неможливість досягнення мети їх виправлення й попередження вчинення ними нових злочинів без ізоляції від суспільства.
При цьому, суд, врахувавши обставину, що пом`якшує покарання щире каяття, а також відсутність претензій з боку потерпілого, дійшов висновку щодо можливості призначення ОСОБА_5 та ОСОБА_6 покарання в мінімальних межах санкції ч. 2 ст. 187 КК.

Апеляційний суд, переглядаючи кримінальне провадження, додатково врахувавши пом`якшуючою покарання обставиною ще й добровільне відшкодування завданого збитку, дійшов висновку про можливість застосування до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 положень ст. 69-1 КК і призначив їм покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 8 місяців кожному.
Суд вважає неприйнятними доводи захисника про наявність підстав для застосування ст. 69 КК, з якої вбачається, що застосування закріплених у ній правил допустиме лише за наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.
Посилання захисника на обставини, які, на його думку, дають можливість застосувати до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 положення ст. 69 КК і призначити їм більш м`яке покарання, ніж передбачено законом, суд врахував при призначенні покарання. З огляду на встановлений у справі характер дій засуджених наведені стороною захисту дані про особи винних не можна визнати такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.
Оскільки застосування від імені держави до осіб, визнаних винними, заходу примусу є дискреційним повноваженням суду, яке було реалізовано під час постановлення судового рішення в провадженні, то немає підстав для пом`якшення призначеного ОСОБА_5 та ОСОБА_6 покарання. Обраний захід примусу є необхідним і достатнім для їх виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Підстав вважати призначене покарання явно несправедливим через суворість, про що йдеться в касаційній скарзі захисника, Суд не вбачає. Таким чином, касаційні вимоги про пом`якшення покарання є неспроможними.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК). Переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність рішення апеляційного суду, вмотивованість його висновків, захисник у касаційній скарзі не навів.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, зокрема, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Щодо клопотання захисника про зупинення виконання судових рішень, то зазначене питання відповідно до п. 4 ч.1 ст. 430 КПК, може бути вирішено лише після відкриття касаційного провадження.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 серпня 2018 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 14 травня 2019 року щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3