Справа №345/1781/19
Провадження № 1-кс/345/1322/2019
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05.08.2019 року м. Калуш

Слідчий суддя Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , слідчого СВ Калуського ВП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_3 , власника майна ОСОБА_4 , користувача ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області, клопотання слідчого СВ Калуського ВП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_3 у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0000929 від 27.07.2019 року, про арешт майна, -

ВСТАНОВИВ:

до слідчого судді Калуського міськрайонного суду звернувся слідчий СВ Калуського ВП ГУНП України в Івано-Франківській області ОСОБА_3 з клопотанням, погодженим прокурором Долинського відділу Калуської місцевої прокуратури ОСОБА_6 , про накладення арешту на майно, а саме: на автомобіль марки «ЗИЛ 131», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з наявною у ньому піщано-гравійною сировиною в кількості 5,3 м.куб.; совкову лопату, з метою збереження речових доказів.

Клопотання обґрунтовує тим, що 27.07.2019 року, близько 09.00 годин ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жит. АДРЕСА_1 , громадянин України, з метою незаконного видобування корисних копалин піщано-гравійної сировини гравію, на вантажний автомобіль марки «ЗИЛ 131», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію ТЗ належить ОСОБА_4 , жит. АДРЕСА_2 ., приїхав на берег річки Дністер в с. Сівка Войнилівська Калуського району

Після цього, ОСОБА_7 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, усвідомлюючи суспільно - небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, достовірно знаючи про відсутність у нього передбачених законодавством України дозвільних документів на видобування корисних копалин загальнодержавного значення та повноважень на проведення таких робіт, діючи всупереч вимогам:

- ст.13 Конституції України, згідно якої земля , її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу право власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону;

- ст.19 Кодексу України про надра, згідно якої надра надаються у користування підприємствам, установам , організаціям і громадянам лише за наявності у них спеціального дозволу на користування ділянкою надр. Право на користування надрами засвідчується актом про надання гірничого відводу;

- ст.24 Кодексу України про надра, відповідно якої користувачі надр зобов`язані: 1) використовувати надра відповідно до цілей, для яких їх було надано; 2) забезпечувати повноту геологічного вивчення, раціональне, комплексне використання та охорону надр; 3) забезпечувати безпеку людей, майна та навколишнього природного середовища; 4) приводити земельні ділянки, порушені при користуванні надрами, в стан, придатний для подальшого їх використання у суспільному виробництві; 5) виконувати інші вимоги щодо користування надрами, встановлені законодавством України та угодою про розподіл продукції. Права та обов`язки користувача надр виникають з моменту отримання спеціального дозволу на користування надрами, а у разі надання права користування надрами на умовах угод про розподіл продукції з моменту набрання чинності такою угодою, якщо інше не передбачено цією угодою;

- ст.56 Кодексу України про надра, згідно якої основними вимогами в галузі охорони надр є : забезпечення повного і комплексного геологічного вивчення надр; додержання встановленого законодавством порядку надання надр у користування і недопущення самовільного користування надрами; раціональне вилучення і використання запасів корисних копалин і наявних у них компонентів; недопущення шкідливого впливу робіт, пов`язаних з користуванням надрами, на збереження запасів корисних копалин. Гірничих виробок і свердловин, що експлуатуються чи законсервовані , а також підземних споруд; додержання інших вимог, передбачених законодавством про охорону навколишнього середовища та інші;

- ст.3 Закону України « Про охорону навколишнього природного середовища», згідно якої одним із принципів охорони навколишнього природного середовища є пріоритетність вимог екологічної безпеки, обов`язковість додержання екологічних стандартів, нормативів та лімітів використання природних ресурсів при здійсненні господарської, управлінської та іншої діяльності;

- ст.40 Закону України « Про охорону навколишнього природного середовища» передбачає, що використання природних ресурсів громадянами, підприємствами, установами та організаціями здійснюється з додержанням обов`язкових екологічних вимог: раціонального і економного використання природних ресурсів на основі широкого застосування новітніх технологій; здійснення заходів щодо запобігання псуванню, забрудненню, виснаженню природних ресурсів, негативному впливу на стан навколишнього природного середовища; здійснення заходів щодо відтворення відновлювальних природних ресурсів; здійснення господарської та іншої діяльності без порушення екологічних прав інших особі; здійснення заходів щодо збереження і невиснажливого використання біологічного різноманіття під час провадження діяльності, пов`язаної з поводженням з генетично модифікованими організмами. При використанні природних ресурсів має забезпечуватися виконання й інших вимог, встановлених цим Законом та іншим законодавством України;

-п.4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 59 « Про затвердження Положення про порядок надання гірничих відводів», згідно якого гірничі відводи можуть надаватися підприємствам, установам, організаціям, іноземним юридичним особам, об`єднанням юридичних осіб, створеним в Україні чи за її межами, а також громадянам України, іноземцям та особам без громадянства лише за наявності у них спеціального дозволу на користування ділянкою надр, а також затвердженого в установленому порядку проекту розробки родовища корисних копалин або будівництва гірничодобувного об`єкта чи підземної споруди, не пов`язаної з видобуванням корисних копалин;

з корисливих мотивів, незаконно здійснив видобування корисних копалин загальнодержавного значення - піщано-гравійної сировини гравію, яку навантажив на кузов вантажного автомобіля марки «ЗИЛ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_4 , жит. АДРЕСА_2 ., в кількості 5,3 м. куб., чим здійснив незаконне видобування корисних копалин загальнодержавного значення.

27.07.2019 року автомобіль марки «ЗИЛ131», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з наявною у ньому піщано-гравійною сировиною в кількості 5,3 м., совкову лопату було вилучено та поміщено на майданчик Калуського відділу поліції ГУ НП в області, для його подальшого детального огляду.

У кримінальному провадженні № 0000929 вищевказані речі визнано речовим доказом.

З метою збереження речових доказів, унеможливлення їх зникнення, втрати чи пошкодження, а також настання інших негативних наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, слідчий СВ Калуського ВП ГУ НП України в Івано-Франківській області ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту на майно.

У судовому засіданні слідчий ОСОБА_3 клопотання про арешт майна підтримав, просить клопотання задоволити повністю.

Власник автомобіля марки «ЗИЛ 131» ОСОБА_4 просив в задоволенні клопотання про накладення арешту на транспортний засіб відмовити, оскільки вказаний автомобіль є його власністю і необхідний йому для використання у власних цілях. Про те, що ОСОБА_7 буде використовувати його транспортний засіб у якихось незаконних цілях він не знав.

ОСОБА_7 просив відмовити в задоволенні клопотання про арешт майна та не накладати арешт на автомобіль , оскільки ЗИЛ 131 не є його власністю і про те, як він буде використовувати даний транспортний засіб і в яких цілях власник не знав.

Вивчивши клопотання та доданні до нього матеріали, вислухавши слідчого, власника та користувача майна, слідчий суддя приходить до наступного висновку

Відповідно до положень частини 1 статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумових підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди,можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування,передачі, відчуження.

Згідно ч.3 ст. 170 КПК України арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Так, вилучений під час огляду місця події 27.07.2019 року було проведено огляд місця події автомобіль марки « ЗИЛ131» реєстраційний номер НОМЕР_1 з наявною у ньому піщано-гравійною сировиною в кількості 5,3 м.куб. , совкову лопату, поміщено на майданчик Калуського ВП ГУНП (а.с.4).

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , транспортний засіб ЗИЛ 131, вантажний самоскид, зеленого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , належить ОСОБА_4 , жителю АДРЕСА_2 (а.с.6).

Постановою про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 27.07.2019 року , автомобіль марки «ЗИЛ 131», р.н. НОМЕР_1 , з наявною у ньому піщано-гравійною сировиною в кількості 5.3 м.куб. та совкову лопату визнано речовими доказами по кримінальному провадженню № 0000929 (а.с.7-8).

Відповідно до ч. 4 ст. 173 КПК України - у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі "Іатрідіс проти Греції", заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп.69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n.50, Series A N 98).

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним.

Верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Слід зазначити, що при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необгрунтованому процесуальному обмеженню.

Згідно з п.1 ч.3 ст.132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст.170-173 для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен перевірити відповідність змісту клопотання вимогам закону, з`ясувати підстави наявності правових підстав для накладення арешту на майно та доцільності його накладення в межах даного кримінального провадження.

Слідчим суддею встановлено, що арештоване майно,а саме автомобіль ЗИЛ 131 д.н.з. НОМЕР_1 не належать особі, щодо якої здійснюється провадження, не набуто злочинним шляхом та не є також особистим майном чи коштами підозрюваного.

Однак слідчим в судовому засіданні звернуто увагу на те, що вище вказаний транспортний засіб використаний як знаряддя вчинення кримінального правопорушення та містить на собі сліди вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Враховуючи вищенаведене, слідчий суддя прийшов до висновку, що слідчим доведено, що автомобіль зберіг на собі сліди вчинення кримінального правопорушення або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тобто, відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Враховуючи наведене, а також взявши до уваги доводи власника майна про те, що автомобіль марки «ЗИЛ 131» р.н. НОМЕР_1 необхідний для його власного користування, а застосування щодо транспортного засобу заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді накладення арешту у вигляді заборони користування , розпорядження та відчуження буде перешкоджати йому в цьому, слідчий суддя вважає, що клопотання слідчого в цій частині слід задоволити частково, та накласти арешт на автомобіль марки «ЗИЛ 131» д.нз. НОМЕР_1 шляхом заборони права відчуження. Обмеження права власності в даному випадку буде розумним і співмірним із завданням кримінального провадження.

Згідно ч.3 ст.173 КПК України відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

Щодо накладення арешту на вилучену піщано-гравійну суміш, то відповідно до п. 11.1. Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту України 14.10.1997 N 363 основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна.

Документів, які б підтверджували законність перевезення піщано гравійної суміші в кількості 5,3 куб м. до клопотання не долучено. Таких доказів не здобуто і в судовому засіданні, а тому є достатні підстави вважати, що вилучена піщано-гравійна суміш зберегла на собі сліди вчинення кримінального правопорушення або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тобто, відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Арешт майна, що ініціюється слідчим, необхідний з метою забезпечення збереження речових доказів, а завданням арешту майна у даному випадку є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Слідчий суддя вважає, що є необхідність у накладенні арешту на вказане у клопотанні майно, що полягає у забороні відчужувати піщано-гравійну суміш, в кількості 5,3 м.куб, та совкову лопату, користуватися та розпоряджатися ними, оскільки її незастосування призведе до приховування, пошкодження, втрати, знищення, використання, передачі майна (ч.11 ст.170 КПК України).

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. ст.ст. 131, 132, 167, 170-173, 174, 175, 309,310,395 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

Клопотання слідчого СВ Калуського ВП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Долинського відділу Калуської місцевої прокуратури ОСОБА_6 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0000929 задоволити частково.

Накласти арешт на майно автомобіль марки «ЗИЛ 131», вантажний самоскид зеленого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , шляхом позбавлення права на відчуження вказаного майна до скасування арешту майна у встановленому КПК України порядку.

Накласти арешт на піщано гравійну сировину в кількості 5,3 м.куб., совкову лопату , шляхом позбавлення права на відчуження, розпорядження, та користування вказаним майном до скасування арешту майна у встановленому КПК України порядку.
В задоволенні решти клопотання відмовити.

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Копії даної ухвали негайно видати слідчому СВ Калуського ВП ГУНП в Івано-Франківськй області ОСОБА_3 , прокурору Долинського відділення Калуської місцевої прокуратури ОСОБА_6 ..

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`яти днів з дня її оголошення. Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Слідчий суддя: