Справа № 729/901/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/703/19
Категорія - п.п.6,12 ч. 2 ст. 115 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2019 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

перекладача ОСОБА_6

сторін кримінального провадження

обвинуваченого ОСОБА_7

його захисника адвоката ОСОБА_8

захисників адвокатів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11

прокурора ОСОБА_12

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000106 від 24 лютого 2016 року, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , захисника адвоката ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_13 , захисника адвоката ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_14 , захисника адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_15 на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 14 червня 2019 року,

щодо ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Баку, Азербайджанської Республіки, громадянина Азербайджанської Республіки, не працюючого, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , на території України не судимого;

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Гянджя, Азербайджанської Республіки, громадянина Азербайджанської Республіки, з повною базовою освітою, не працюючого, фактично проживаючого по АДРЕСА_2 , який 13 квітня 2017 року був засуджений Бобровицьким районним судом Чернігівської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі;

ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця та жителя АДРЕСА_3 , громадянина України, не працюючого, раніше не судимого;

ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця та жителя АДРЕСА_4 , громадянина України, не працюючого, одруженого, який має на утриманні двох неповнолітніх дітей, раніше судимого: 13 серпня 2014 року Козелецьким районним судом Чернігівської області за ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року 1 місяця позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 рік 1 місяць; 16 вересня 2014 року Броварським міськрайонним судом Київської області за ч. 2 ст. 186 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 3 роки;

обвинувачених у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, п. п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_13 засуджений за ч. 4 ст. 187 КК України до 10 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна; за п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України до 12 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань, остаточно ОСОБА_13 призначено 14 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України у строк відбуття покарання ОСОБА_13 зарахований строк його попереднього ув`язнення з 01 березня 2016 року по 14 червня 2019 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Початок строку відбуття покарання обчислюється з моменту його затримання, з 01 березня 2016 року.

ОСОБА_7 засуджений за ч. 4 ст. 187 КК України до 10 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна; за п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України до 12 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань, ОСОБА_7 призначено 14 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Бобровицького районного суду Чернігівської області від 13.04.2017, більш суворим покаранням за цим вироком остаточно ОСОБА_7 призначено 14 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України у строк відбуття покарання ОСОБА_7 зарахований строк його попереднього ув`язнення з 01 березня 2016 року по 14 червня 2019 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Початок строку відбуття покарання обчислюється з моменту його затримання з 01 березня 2016 року.

ОСОБА_14 засуджений за ч. 4 ст. 187 КК України до 10 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна; за п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України до 12 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань, остаточно ОСОБА_14 призначено 14 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України у строк відбуття покарання ОСОБА_14 зарахований строк його попереднього ув`язнення з 02 березня 2016 року по 14 червня 2019 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Початок строку відбуття покарання обчислюється з моменту його затримання з 02 березня 2016 року.

ОСОБА_15 визнаний невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України та виправданий у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину.

ОСОБА_15 засуджений за ч. 3 ст. 187 КК України до 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, до покарання, призначеного за цим вироком частково приєднане невідбуте покарання у виді 1 року позбавлення волі за вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 16.09.2014, і остаточно ОСОБА_15 за сукупністю вироків призначене покарання у виді 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України у строк відбуття покарання ОСОБА_15 зарахований строк його попереднього ув`язнення з 03 березня 2016 року по 14 червня 2019 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Початок строку відбуття покарання обчислюється з моменту його затримання з 03 березня 2016 року.

Стягнуто з ОСОБА_13 , ОСОБА_7 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 на користь потерпілої ОСОБА_16 8 000 гривень в рахунок відшкодування матеріальної шкоди у солідарному порядку.

Стягнуто з ОСОБА_13 , ОСОБА_7 та ОСОБА_14 на користь потерпілої ОСОБА_16 100 000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди у солідарному порядку.

Стягнуто з ОСОБА_13 , ОСОБА_7 та ОСОБА_14 на користь держави 10 901, 86 грн процесуальних витрат на залучення експертів.

Стягнуто з ОСОБА_13 , ОСОБА_7 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 на користь держави 2 638,80 грн процесуальних витрат на залучення експертів.

Питання про долю речових доказів і документів було вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Судом визнано доведеним, що 23 лютого 2016 року у вечірній час ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 та ОСОБА_7 вступили в злочинну змову, спрямовану на вчинення розбійного нападу з метою заволодіння майном ОСОБА_17 .

Діючи узгоджено, 24 лютого 2016 року близько першої години ночі, розбивши віконне скло, проникли у будинок АДРЕСА_5 , що належить ОСОБА_17 , де напали на господарку.

Під час розбійного нападу в обвинувачених ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_7 виник умисел на вбивство ОСОБА_17 , які з метою заподіяння смерті, умисно, руками, ногами, дерев`яною битою, праскою почергово завдавали ударів по голові, обличчю, тулубу та кінцівках потерпілої ОСОБА_17 , чим спричинили тілесні ушкодження у вигляді суцільного крововиливу та чотирьох саден в області обличчя, трьох забійних ран потиличної області голови, відкритої черепно-мозкової травми, багатоуламкового перелому кісток склепіння черепа з локалізацією в лівій лобно-скронево-потилично-тім`яній ділянці з розповсюдженням на основу черепа з крововиливом під тверду мозкову оболонку правої півкулі, плямистими та суцільними крововиливами в м`які мозкові оболонки склепіння мозку та забоями головного мозку в правій скроневій долі; закритої травми грудної клітки, чотирьох крововиливів в область грудної клітки, множинних переломів ребер з обох боків прямого та непрямого характеру, крововиливів в області лівого плеча та лівої сідниці, саден в області лівого стегна та лівої гомілки, які за ознакою небезпеки для життя відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, від яких ОСОБА_17 померла на місці події.

Під час убивства потерпілої, ОСОБА_15 , ударів не завдавав, здійснював обшук її будинку та господарських будівель і разом з ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_7 заволоділи грошовими коштами ОСОБА_17 в сумі 8 000 гривень і мобільним телефоном невстановленої моделі.

Виправдовуючи ОСОБА_15 за обвинуваченням у навмисному убивстві із користі, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, суд вказав, що у судовому засіданні не знайшло свого підтвердження, що ОСОБА_15 брав участь в побитті потерпілої, попередня домовленість відбулась на вчинення розбійного нападу, під час якого, проникнувши у будинок ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_7 завдавали ОСОБА_17 численні тілесні ушкодження, а ОСОБА_15 , після звуку розбитого скла, втік, і в подальшому на місці вчинення злочину займався виключно пошуком грошових коштів, належних потерпілій.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати, а провадження у справі щодо нього закрити, за недоведеністю його винуватості у вчиненні злочинів.

Вказує на те, що протокол огляду місця події, відповідно до ч. 2 ст. 214 КПК України, не може вважатись належним та допустимим доказом у справі, оскільки такий огляд проведений до внесення відомостей у ЄРДР, до отримання інформації оперативним черговим про вчинення злочину та без надання дозволу на огляд приміщення від власника та ухвали слідчого судді. Доказ, отриманий з порушенням вимог чинного законодавства, не може прийматись судом до уваги під час постановлення вироку, так само і речові докази, вилучені під проведення огляду місця події, які у порядку ч. 5 ст. 237 КПК України спочатку мали бути негайно оглянуті, а вже потім упаковані та опечатані.

Слідчий експеримент від 02.03.2016, проведений за його участю у житловому будинку загиблої, без дозволу слідчого судді, робить проведення цієї слідчої дії незаконною, а відповідно і протокол слідчого експерименту доказом, який не може бути покладений в основу обвинувального вироку, як одержаного з порушенням кримінально-процесуального законодавства.

Протокол отримання зразків для експертизи про відібрання у нього зразків крові та нігтьових зрізів, суперечить положенням ст. 241, 245 КПК, якими чітко визначена процедура відібрання таких зразків. Під час даної слідчої дії був відсутній захисник, що не відповідає положенням ст. 52 КПК України, якою передбачена обов`язкова участь захисника у кримінальних провадженнях щодо особливо тяжких злочинів. На думку обвинуваченого і цей доказ має бути визнаний недопустимим, як і висновки експертів, де відібрані біологічні зразки використовувались, перелічені докази не можуть прийматись до уваги під час постановлення обвинувального вироку.

Наполягає на тому, що зібрані у справі докази прямо не вказують на скоєння ним злочинів, передбачених п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 та ч. 4 ст. 187 КК України, містять сумніви щодо доведеності винуватості та отримані з істотним порушенням вимог закону та права на захист.

При оцінці доказів судом не враховані суперечності у показаннях свідків обвинувачення та їх невідповідність дослідженим доказам, а також не враховані його показання в тій частині, що він їхав вчиняти крадіжку, і хто був всередині будинку він не знав, так як нікого не бачив, що відбувалось у кімнаті і чи була там жінка. Жодних тілесних ушкоджень потерпілій він не наносив. Доказів на спростування його показань стороною обвинувачення не надано, як і не надано доказів, які б доводили його винуватість, а тому він має бути виправданий за всім обсягом обвинувачення.

Захисник адвокат ОСОБА_8 в апеляційній скарзі просить вирок суду щодо її підзахисного ОСОБА_7 змінити, пом`якшити остаточно визначений строк покарання до 11 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна, аргументуючи тим, що ОСОБА_7 повністю визнав свою провину, щиро розкаявся, як на досудовому слідстві, так і в суді визнавав вину та активно сприяв розкриттю злочину, давав показання та вказував на події, які відбувались під час вчинення злочину, що надавало суду усі підстави для призначення більш м`якого покарання на відміну від тих осіб, які своєї винуватості не визнали, а за результатами судового розгляду їм призначена така ж міра покарання, як і її підзахисному, що явно є несправедливим та суперечить положенням ст. 50, 65 КК України.

Захисник адвокат ОСОБА_11 в апеляційній скарзі просить вирок суду скасувати, а провадження у справі щодо ОСОБА_13 закрити за недоведеністю винуватості ОСОБА_13 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України. Докази, покладені в основу обвинувального вироку містять суперечності та у своїй більшості є недопустимими, які отримані з істотним порушенням кримінально процесуального закону.

Так, судом не взяті до уваги показання обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які стверджували, що ОСОБА_13 через незнання мови не знав куди вони їдуть, а просто поїхав з ними в автомобілі, з якого у подальшому навіть не виходив у зв`язку з поганим самопочуттям, що істотно вплинуло на правильність висновків суду.

Відповідно до рапорту оперативного чергового, який доданий до матеріалів справи, повідомлення про те, що в АДРЕСА_5 виявлений труп ОСОБА_17 було одержане об 11 годині 10 хв. 24 лютого 2016 року, а об 11 год. 15 хв. на місце пригоди було направлено слідчу групу.

На підставі рапорту оперативного чергового були внесені відомості про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Однак, огляд місця події злочину, як записано в протоколі, був розпочатий о 10 год. 30 хв., ще за 40 хвилин до отримання інформації черговим про злочин та внесення відомостей до ЄРДР, що відповідно до ст. 214 КПК України є незаконним і відомості в протоколі огляду місця події мають бути визнані як недопустимі докази.

Крім того, огляд місця події - відбувався без згоди на такий огляд особи, яка володіє житлом, або ж ухвали слідчого судді про надання дозволу на огляд, що робить протокол огляду будинку, де було виявлене тіло власниці доказом, який отриманий з істотним порушенням норм кримінально процесуального кодексу та не може бути взятий до уваги.

Речові докази, виявлені під час огляду місця події, мали бути негайно оглянуті і лише після цього вилучені та опечатані, про що мало бути внесену відповідну інформацію до протоколу слідчої дії, чого не було відображено. Долучені до протоколу огляду фото таблиці та схеми також не згадуються у протоколі огляду місця події, що суперечить вимогам ст. 105 КПК України.

Звертає увагу, що при відібранні у ОСОБА_13 зразків крові та нігтьових зрізів для експертизи, на порушення вимог ст. 241 КПК України, не був присутній захисник, участь якого у даному кримінальному провадженні є обов`язковою, що є порушенням права на захист, а докази отримані з порушенням закону мають бути визнані недопустимими, так само як і висновки експертиз з використанням біологічних зразків ОСОБА_13 .

Його підзахисний ОСОБА_13 є громадянином Азербайджанської Республіки та неодноразово заявляв про те, що не володіє українською мовою, однак під час досудового розслідування він не був забезпечений перекладачем, що не давало йому у повній мірі розуміти суті допитів та проведених із ним слідчих дій, а також суті пред`явленої підозри. Такі дії працівників поліції суттєво порушили право його підзахисного на захист і він був позбавлений можливості користуватися належними йому правами.

Під час ознайомлення з матеріалами справи, у порядку ст. 290 КПК України, стороні захисту не були відкриті всі матеріали провадження, а саме ухвали Апеляційного суду Чернігівської області, які надавали дозвіл на проведення негласних слідчих дій відносно ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 та матеріали, які були правовою підставою для проведення таких дій, що робить фактичні дані, отримані в результаті проведення вказаних слідчих дій, недопустимими доказами у справі.

Оскільки висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, вирок суду підлягає скасуванню із закриттям кримінального провадження щодо ОСОБА_13 .

Захисник адвокат ОСОБА_10 в апеляційній скарзі просить вирок суду щодо ОСОБА_14 в частині обвинувачення за п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України закрити за відсутністю достатніх, належних та допустимих доказів для доведення його винуватості і вичерпані можливості їх отримання, за ч. 4 ст. 187 КК України призначити мінімальне покарання, передбачене станцією частини статті, що йому інкримінується. У строк покарання зарахувати термін попереднього ув`язнення за період з 02 березня 2016 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суб`єктивна сторона умисного убивства характеризується виною у формі прямого умислу. В матеріалах кримінального провадження немає жодного доказу, який би свідчив про те, що обвинувачені заздалегідь домовлялись про вчинення саме вбивства потерпілої, про те, хто саме з обвинувачених вчиняв зазначені у вироку суду дії по відношенню до потерпілої ОСОБА_17 , а тому висновки суду, що потерпілій завдавались удари з метою заподіяння смерті, з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб є безпідставним та необґрунтованим.

Звертає увагу, що огляд місця події розпочався за сорок хвилин до отримання оперативним черговим повідомлення про виявлення трупу потерпілої, а також був проведений з порушенням вимог кримінального-процесуального законодавства без дозволу особи, яка володіє житлом та без ухвали слідчого судді про дозвіл на проведення такого огляду. При тому, що у невідкладних випадках огляд житла можливий без дозволу слідчого судді, ч. 3 ст. 233 КПК України передбачає, обов`язок слідчого, прокурора невідкладно після здійснення таких дій звернутися до слідчого судді з клопотанням про проведення обшуку. Така ухвала стороною обвинувачення надана не була, що свідчить про незаконність проникнення до житла, а відповідно і незаконність проведеної слідчої дії.

Так само і слідчий експеримент за участі ОСОБА_14 був проведений у будинку потерпілої без відповідних дозволів власника житла та ухвали слідчого судді на проникнення. Громадянка ОСОБА_21 вказаним приміщенням не володіла, а тому і не мала права надавити якісь дозволи на проведення слідчих дій у будинку ОСОБА_17 .

Отже, протокол огляду місця події з усіма додатками та слідчий експеримент за участі ОСОБА_14 мають бути визнані недопустимими доказами з тих підстав, що вказані слідчі дії були проведені без отримання попереднього дозволу слідчого судді на проникнення у житло.

За відсутності належних та допустимих доказів, які б доводили причетність ОСОБА_14 до скоєння умисного убивства ОСОБА_17 за попередньою змовою групою осіб, кримінальне провадження має бути закрите в цій частині за недоведеністю обвинувачення.

При призначенні покарання за ч. 4 ст. 187 КК України просить врахувати, що з самого початку досудового розслідування його підзахисний визнавав свою вину та щиро каявся, як міг допомагав слідству у розкритті кримінального правопорушення але суд першої інстанції безпідставно вказав на відсутність пом`якшуючих вину обставин.

Крім того, строк попереднього ув`язнення, у відповідності до вимог ч. 5 ст. 72 КК України, ОСОБА_14 має бути зарахований не по 14 червня 2019 року, як вказав суд першої інстанції, а по день набрання вироком законної сили.

Захисник адвокат ОСОБА_9 в апеляційній скарзі просить вирок суду щодо ОСОБА_15 змінити в частині призначеного покарання в бік пом`якшення та відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України у строк покарання зарахувати термін попереднього ув`язнення з моменту фактичного затримання по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Аргументує тим, що вирок суду відносно його підзахисного за своєю суворістю не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, є явно не справедливим.

Вважає за можливе визнати обставиною, що пом`якшує покарання активне сприяння ОСОБА_15 у розкритті злочину. Так, ОСОБА_15 не визнавав вину у вчиненні убивства потерпілої, оскільки не вчиняв даний злочин, але у повній мірі співпрацював з органами досудового розслідування для встановлення істини по справі та належної кваліфікації вказаного діяння.

ОСОБА_15 сам з`явився до органів досудового розслідування та майже добу чекав, щоб його допитали для з`ясування всіх обставин скоєння даного кримінального правопорушення. Він добровільно надав згоду на огляд належного йому автомобіля та не заперечував проти вилучення речей, добровільно надав біологічні зразки та дав свідчення про ті події, які безпосередньо сприймав.

Щодо наявності рецидиву злочинів, вказує на те, що хоча ОСОБА_15 раніше і вчиняв кримінальні правопорушення, але всі вони відносяться до однотипних злочинів проти власності, а тому не будуть утворювати рецидив.

Що стосується обставини, яка обтяжує покарання вчинення злочину проти особи похилого віку, то така обставина відсутня в обвинувальному акті від 13 серпня 2016 року, а відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, а тому у даному випадку суд вийшов за межі обвинувального акту.

Звертає увагу, що ОСОБА_15 має постійне місце проживання, позитивні характеристики, які були долучені під час судового розгляду, батьків пенсійного віку, які потребують фізичної допомоги, яку він і надає, що підтверджується довідкою з місця реєстрації. Крім того, має незадовільний стан здоров`я, через наявність ряду захворювань з тиском та внутрішніми органами, через що має регулярно проходити огляди, лікування та дотримуватись спеціального харчування.

Інкриміновані злочини його підзахисний вчиняв через збіг тяжких сімейних обставин, оскільки на той час він не мав постійного заробітку, його покинула дружина та забрала з собою їх спільну дитину. Від двох цивільних шлюбів має двох доньок, яким він по мірі можливості надає допомогу.

Також, у відповідності до вимог ч. 5 ст. 72 КК України, просить у строк відбуття покарання ОСОБА_15 зарахувати термін його попереднього ув`язнення до моменту набрання вироком законної сили, а не до 14 червня 2019 року, як вказав суд першої інстанції.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які підтримали подані апеляційні скарги в частині скасування вироку суду за обвинуваченням у навмисному убивстві із користі за попередньою змовою групою осіб та пом`якшення покарання за розбійний напад з проникненням у житло; захисників адвокатів ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , які підтримали подані ними апеляційній скарги в повному об`ємі, прокурора ОСОБА_12 , який заперечував проти аргументів сторони захисту та просив про залишення вироку суду без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає подані апеляційній скарги задовольнити частково.

Відповідно до ч. 4 ст. 401 КПК України, обвинувачений підлягає обов`язковому виклику в судове засідання для участі в апеляційному розгляді, якщо в апеляційній скарзі порушується питання про погіршення його становища або якщо суд визнає обов`язковою його участь, а обвинувачений, який утримується під вартою, - також у разі, якщо про це надійшло його клопотання.

Клопотання про участь в апеляційному розгляді подав лише ОСОБА_7 , інші обвинувачені про їх доставку не просили, були повідомлені про день і час апеляційного розгляду за півтора місяці до початку судового засідання, питання про погіршення їх становища не ставилося, їх присутність не визнавалась обов`язковою, а тому вимога обвинуваченого ОСОБА_7 про проведення апеляційного розгляду за участю усіх обвинувачених, відхилена, як така, що не відповідає вимогам закону.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, старший слідчий Бобровицького ВП Ніжинського ВП ГУНП в Чернігівській області ст. лейтенант поліції ОСОБА_22 в присутності двох понятих, тринадцяти учасників, серед яких були присутні заступники начальників підрозділів поліції, спеціалісти криміналісти, оперуповноважені, кінолог із службовою собакою, розпочала огляд місця події - домоволодіння по АДРЕСА_5 , де була виявлена мертвою зі слідами насильницької смерті господиня ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , о 10 годині 30 хвилин 24 лютого 2016 року, а закінчила огляд о 18 годині 10 хвилин( том 3 а. с. 29-57).

Та обставина, що рапорт оперативним черговим ОСОБА_23 був складений 24.02.2016 року об 11 годині 15 хв., про те що за п`ять хвилин до написання рапорту житель с. Рудьківка ОСОБА_24 повідомив про розбиті шибки у вікнах будинку ОСОБА_25 та мертву господиню, на голові якої були видні тілесні ушкодження, не спростовує результатів протоколу огляду місця події, який допускається до внесення відомостей до ЄРДР, тоді як рапорт з помилкою в часі одержання телефонного дзвінка, став лише підставою для початку кримінального провадження та внесення відомостей до ЄРДР 24.02.2016 за № 0000106 ( том 3 а. с. 10, 27).

Подання рапорту пізніше, ніж виявлений злочин, не порушує нічиїх прав, в тому числі і права на захист. Внесення відомостей до ЄРДР за телефонним дзвінком громадянина без перевірки на місці інформації слідчо-оперативною групою, призведе до необґрунтованого початку необмеженої кількості кримінальних проваджень та одержання недостовірних повідомлень.

Огляд місця події злочину є одним із видів слідчих (розшукових) дій, які відповідно до ч. 3 ст. 214 КПК України проводиться невідкладно, до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Залежно від об`єкта огляду виділяють: огляд місця події, огляд місцевості, огляд приміщень, огляд речей, огляд документа та огляд трупа. Огляд місця події злочину -це окремий вид огляду, мета якого виявлення відомостей щодо обставин злочину та їх фіксація.

Убита ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , проживала одна, її тіло з розбитою головою знаходилось у кімнаті будинку і було видно через вікна, а тому проведення огляду місця події без дозволу власниці та подальшої ухвали слідчого судді, ніяким чином не порушує вимог ч. 2 ст. 237 та відповідає положенням ч. 3 ст. 214 КПК України.

Огляд місця події показав, що у будинок потерпілої відбулося незаконне вторгнення через вікно, розташоване до приміщення сараю справа. Уламки нижнього скла вікна були виявлені як під вікном, так і в середині будинку.

У вхідних дверях з внутрішньої сторони будинку знаходився ключ, пошкоджене скло, міжкімнатні двері, які закривались на врізаний замок також були пошкоджені. Речі у будинку розкидані, шухляди висунуті, духовка в газовій плиті відкрита. Серед речей на матраці були виявлені плями червоного кольору, схожі на кров. Такі ж плями були виявлені на вхідних дверях зі слідами затирання, на підлозі біля тумбочки та на самій тумбочці, на ковдрі.

У кімнаті будинку АДРЕСА_6 на порозі зліва було виявлене тіло ОСОБА_17 , яка лежала на правому боку, одягнена. На светрі було видно палями крові, голова в саднах та суцільному багровому крововиливі. Поряд з тілом була виявлена праска з плямами схожими на кров. У цій кімнаті також були виявлені плями схожі на кров на боковій та верхній поверхні програвача, на занавісках.

Оброблення поверхонь дактилоскопічним порошком «Малахіт» показало відсутність відбитків пальців сторонніх осіб та присутність слідів структури тканини.

На простирадлі та наволочці у будинку та на території подвір`я будинку були виявлені сліди підошов взуття. На дверях льоху (погребу) був збитий замок, поряд з яким виявили сокиру та руків`я і ударну частину молотка (протокол огляду місця події від 24.02. 2016 том 3 а. с. 29-38).

Усі речові докази були оглянуті, вилучені та опечатані в присутності понятих, про що окремо вказано в протоколі огляду місця події, з розбивкою, де і який предмет оглядався і вилучався, а тому критика апелянтами вилучення речових доказів безпідставна.

При огляді місця злочину закон надає право слідчому або за його дорученням спеціалісту проводити вимірювання, фотографування, складати схеми, виготовляти графічні зображення оглянутого місця пригоди, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати речі і документи, які мають значення для кримінального провадження.

Згідно висновку судово-медичної експертизи від 16.03.2016 № 13, смерть ОСОБА_17 1937 року народження, настала в ніч на 24.02 2016 внаслідок відкритої черепно-мозкової травми, багато уламкового перелому кісток склепіння черепа з локалізацією в лівій лобній скроневій потилично-тім`яній ділянці з розповсюдженням на основу черепа, з крововиливом під тверду мозкову оболонку правої півкулі, плямистими та суцільними крововиливами в м`які мозкові оболонки склепіння мозку в правій скроневій долі, в поєднанні з ознаками швидкої смерті.

Крім того, у потерпілої була закрита травма грудної клітки з множинними переломами ребер з обох боків прямого та непрямого характеру, крововиливи в області лівого плеча, лівої сідниці, саден в області лівого стегна та лівої гомілки, які виникли від дії тупих предметів по механізму удару, тертя та стискання, в тому числі могли виникнути від ударів руками, ногами. Увесь комплекс тілесних ушкоджень, виявлених на тілі потерпілої міг виникнути внаслідок впливу 15-20 ударів ( том 4 а. с. 11-13)

Версія сторони захисту про недоведеність обвинувачення ретельно перевірялася судом першої інстанції і спростована наведеними у вироку доказами.

Усі четверо обвинувачених були в той час та в тому місці, де відбувся напад на господиню будинку та її убивство.

У обвинуваченого ОСОБА_7 була виявлена інфікована різана рана правого передпліччя, яка могла виникнути в строк 24.02.2016, за обставин повідомлених обвинуваченим, порізав руку, коли намагався відсунути ковдру через розбите вікно біля будинку баби ОСОБА_26 ( потерпілої ОСОБА_17 ) у с. Рудьківка ( том 4 а. с. 17-18).

Висновки судової молекулярно-генетичної експертизи від 26.07.2016 №148мб, вказують на те, що на уламку скла, вилученого під час огляду місця вбивства були виявлені генетичні ознаками крові людини та клітин, які належать особі чоловічої статті та збігаються з генетичними ознаками крові обвинуваченого ОСОБА_7 і не збігаються з генетичними ознаками крові інших обвинувачених та потерпілої ( том 4 а. с.84-90).

За правилами ч. 3 ст. 245 КПК України, відібрання біологічних зразків у особи здійснюється так само як і освідування особи, згідно ст. 241 цього Кодексу, на підставі постанови прокурора особа добровільно надає біологічні зразки, а у разі відмови відібрання зразків відбувається примусово.

02 березня 2016 року прокурором виносились постанови про відібрання зразків крові у ОСОБА_7 та ОСОБА_13 , які добровільно надали кров для проведення експертизи, що підтверджується протоколами отримання зразків. Присутність захисників при добровільному чи примусовому відібранні біологічних зразків чинним кримінально-процесуальним законом не передбачена, а тому вважати, що кров для експертизи була відібрана у обвинувачених з порушенням права на захист, колегія суддів, не вбачає правових підстав ( том 4 а. с. 3,4,5,6).

Під час слідчого експерименту від 03.03.2016 року, який проводився під відеозапис, на той час підозрюваний ОСОБА_14 , в присутності свого захисника адвоката ОСОБА_27 , двох понятих, родички убитої -потерпілої ОСОБА_16 , спочатку у службовому кабінеті пояснив обставини нападу на потерпілу та вбивства, а потім показав у будинку АДРЕСА_5 , як відбувались події. Усі четверо обвинувачених домовились про вчинення розбійного нападу, для чого придбали маски та рукавички в аптеці, дерев`яна біта була у ОСОБА_15 в автомобілі.

Дорогу до будинку потерпілої показував ОСОБА_7 , він же скомандував ОСОБА_14 стояти біля хвіртки та спостерігати за обстановкою У двір проникали троє. Відкрили перші двері у будинок, другі були замкнені, і вони не змогли їх зламати, а тому повернулись на вулицю та розбили скло у вікні. Після розбиття скла загорілося світло і до вікна підійшла стара жінка, яку ОСОБА_13 двічі ударив.

ОСОБА_15 після цього втік до машини, а ОСОБА_13 запропонував ОСОБА_14 разом з ним проникнути у будинок та знайти гроші. Коли ОСОБА_14 проник у будинок через вікно, господиня лежала на підлозі, на обличчі була кров, проте вона була живою. ОСОБА_13 , ОСОБА_28 та ОСОБА_14 шукали гроші у будинку.

Потім ОСОБА_13 надав ОСОБА_14 дерев`яну біту та сказав, щоб питав у бабусі, де сховані гроші. Господиня будинку лежала закривавлена біля печі, а ОСОБА_14 завдав їй ударів битою по ногах в області колін, після чого жінка сказала шукати гроші на печі. ОСОБА_28 знайшов 7500 грн., які перерахував та залишив собі. Шукали гроші на кухні, в сараях і навіть у погребі, проте не знайшли. Після цього потерпілу ОСОБА_17 ОСОБА_13 перевів у іншу кімнату ( том 3 а. с. 112-120).

Версія захисту про непричетність до розбійного нападу та вбивства потерпілої ОСОБА_13 , непричетність до вбивства ОСОБА_7 та вчинення вбивства тільки обвинуваченим ОСОБА_14 ретельно перевірялася судом першої інстанції і спростована наведеними у вироку доказами.

З об`єктивної сторони розбій характеризується нападом з метою заволодіння чужим майном, поєднаного з насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, вирізняється від інших злочинів раптовістю, несподіваністю та агресивністю до потерпілого. Усі обвинувачені подолали значну відстань на автомобілі, щоб прибути на місце вчинення злочину. Дорогою придбали чотири маски та чотири пари рукавичок.

Під час розбійного нападу на потерпілу відбувся розподіл ролей. Спочатку спостерігав за обстановкою ОСОБА_14 , а ОСОБА_13 , ОСОБА_7 з ОСОБА_15 розбивали скло, відчиняли двері та проникали у будинок. Після чого ОСОБА_15 приніс дерев`яну битку і його замінив ОСОБА_14 , який проник у будинок та приєднався до вчинення вбивства потерпілої, яка лежала побита і закривавлена, а він продовжував її бити дерев`яною бітою.

Тілесні ушкодження на тулубі потерпілої, в області голови, кінцівок, а також плями бурого кольору, виявлені у двох кімнатах будинку та на різних предметах, праска з відірваною ручкою і слідами бурої речовини, схожої на кров, знайдена поряд з тілом, вилучена біта у обвинуваченого ОСОБА_15 з потоком крові, свідчать про те, що тілесні ушкодження потерпілій завдавались у різних кімнатах, різними особами та з незначним розривом у часі.

Зібраними стороною обвинувачення доказами доведено, що в нападі з проникненням у житло брали участь четверо обвинувачених, тоді як у навмисному вбивстві із користі за попередньою змовою групою осіб, тільки троє обвинувачених, а не один обвинувачений ОСОБА_14 .

Відкрита черепно-мозкова травма, багатоуламковий перелом кісток склепіння черепа в лівій лобній скроневій потилично-тім`яній ділянці з розповсюдженням на основу черепа, закрита травма грудної клітки з множинними переломами ребер з обох боків прямого та непрямого характеру, крововиливи в області лівого плеча, лівої сідниці, саден в області лівого стегна та лівої гомілки, не могли виникнути від кількох ударів по колінах дерев`яною палицею, як пояснював обвинувачений ОСОБА_14 .

Розповсюдження тілесних ушкоджень на тілі потерпілої, а також наявність плям бурого кольору на тумбочках, підлозі, виявлення поряд з тілом потерпілої праски, з відірваною ручкою, із плямами бурого кольору, вказують на те, що в момент нанесення тілесних ушкоджень взаємне розташування потерпілої і нападників змінювалось, а тілесні ушкодження завдавались як руками і ногами, так і сторонніми предметами.

Данні поверхневого огляду трупа свідчать про те, що у ОСОБА_17 були тілесні ушкодження на лобу, орбітах обох очей, на носі, щелепах, які утворювали суцільний багряно синій-крововилив. При пальпації носа, відчувався хруст, ніс був зламаний. В потиличній області голові потерпілої були наявними дві лінійні рани і одна «Г» образної форми, що виключає версію захисту, що тілесні ушкодження, які призвели до швидкої смерті потерпілої утворились від одного удару бруска, який був кинутий у вікно, щоб розбити скло і одночасно розбив голову потерпілої ( том 3, а. с. 58-65).

Обвинувачений ОСОБА_15 добровільно надав дозвіл на огляд автомобіля, який перебував у його користуванні, а власник гаража, на огляд автомобіля в гаражі. По показаннях ОСОБА_15 , дерев`яний предмет, зовні схожий на біту належить його товаришу ОСОБА_7 , якого разом з ОСОБА_13 та ОСОБА_14 23.02.2016 року близько 21 години відвозив у с. Рудьківка, Бобровицького району, де вони ходили в своїх справах, про які йому не повідомляли. На біті візуально було видно один потік бурого кольору схожий на кров ( том 3 а. с.66, 67, 68-73).

Завдаючи численних ударів в область голови та тулуба потерпілій ОСОБА_17 , в життєве -важливі органи, ОСОБА_7 , ОСОБА_14 та ОСОБА_13 діяли спільно, спираючись на допомогу та сприяння іншого співучасника та усвідомлювали, що внаслідок їх дій невідворотно настає смерть людини. Для кваліфікації дій обвинувачених не має значення чи одержали вони ту вигоду, яку бажали одержати внаслідок убивства, а також коли виник корисливий умисел, до початку убивства чи під час його вчинення.

Обвинувачений ОСОБА_7 , на відміну від інших співучасників злочину, проживав у одному населеному пункті з потерпілою, був обізнаний про її матеріальне становище, що жінка мала кошти, він ініціював вчинення злочину, показував дорогу, куди необхідно їхати, орієнтувався, де розташована садиба. На уламку склав від вікна будинку потерпілої була знайдена його кров, а співучасники злочину прямо указують на нього як співвиконавця у вчиненні розбою та навмисного вбивства потерпілої.

Доводи захисника адвоката ОСОБА_11 про порушення під час досудового розслідування права на захист підозрюваного ОСОБА_13 , через незабезпечення перекладачем, не відповідають дійсності.

Під час затримання ОСОБА_13 як підозрюваного в розбійному нападі та вчиненні умисного вбивства, протокол затримання, а відповідно права та обов`язки йому були вручені на російській мові, де він написав, що був на місці, проте участі у злочинах не приймав. При затриманні був присутній адвокат. Про те, що він не розуміє російської мови та просить перекладача, не заявляв, спілкувався російською мовою. ( том 3 а. с. 74-77).

Повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри йому було оголошене 06.08. 2016 року, а після його запису в поясненнях на азербайджанській мові, був вручений переклад ( том 3 а. с. 80-83, 84-87) Переклад був здійснений перекладачем ОСОБА_6 , повноваження якого неодноразово перевірялися судами та відповідають вимогам кримінально-процесуального закону щодо перекладачів( том 1 а. с. 97-103).

Під час затримання ОСОБА_7 як підозрюваного в розбійному нападі та вчиненні умисного вбивства, протокол затримання, а відповідно права та обов`язки йому були вручені на російській мові, в присутності понятих, призначеного захисника адвоката ( том 3 а. с. 88-92).

Крім того, в матеріалах справи наявні клопотання підозрюваних ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , написані ними власноручно про переведення через антисанітарію з Ніжинського ІТТ до Чернігівського СІЗО, які вказують на те, що ОСОБА_13 , який за твердженням захисту взагалі не володіє та не розуміє української та російської мови, пише клопотання українською мовою краще від самих українців ( том 1 а. с. 111, 112, 113).

Колегія суддів не погоджується з доводами сторони захисту, що проведення слідчих експериментів в житловому будинку убитої ОСОБА_17 без ухвали слідчого судді є істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону та тягне не допустимість в якості доказів результатів експерименту.

Відповідно до ч. 5 ст. 240 КПК України слідчий експеримент у житлі чи іншому володінні особи проводиться лише за добровільної згоди особи, яка ним володіє чи за ухвалою слідчого судді.

Загиблій ОСОБА_17 на праві приватної власності в АДРЕСА_5 , належав будинок, де вона проживала без реєстрації та була підопічною соціального працівника .

ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , доводиться онукою ОСОБА_17 , яка проживала окремо, проте продовжувала підтримувати стосунки з бабусею. За заявою ОСОБА_16 , вона визнана потерпілою у справі про що слідчим була прийнята постанова.

Усі слідчі експерименти відбувалися у будинку убитої ОСОБА_17 за добровільної згоди потерпілої ОСОБА_16 та її безпосередньої участі. До близьких родичів ст. 3 КПК України відносить онуків, а володіння житлом у цьому випадку як забезпечення його зберігання до оформлення спадщини.

Отже, аргументи сторони захисту про недопустимість результатів слідчих експериментів як доказів отриманих з порушенням закону, не відповідають дійсності.

Критика апелянтами нової обставини, що обтяжує покарання, яка не була прокурором зазначена в обвинувальному акті, також є несправедливою. В обвинувальному акті усім обвинуваченим як обставина, що обтяжує покарання, було вказане вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння. Медичне обстеження обвинувачених не проводилось, оскільки вони були затримані набагато пізніше після вчинення злочинів, а тому прокурор у обвинувальній промові заявив про наявність іншої обставини, що обтяжує покарання, вчинення злочину щодо особи похилого віку. Обвинувачені були обізнані, що здійснювати розбійний напад на бабусю, а потім троє з них її навмисно убили.

Тому, заміна однієї обтяжуючої обставини іншою бставиною, не є зміною обвинувачення чи виходом за його межі.

Результати негласних слідчих дій від 28.06.2016 з аудіоносіями та протоколами суд визнав не допустимими доказами по справі через порушення вимог ст. 290 КПК України, про що вказав у вироку суду, а тому повторно ухвалювати рішення з цього питання, колегія суддів не має жодних правових підстав.

Призначаючи покарання, відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд повинен призначити його у межах, установлених у санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини КК України та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Обираючи покарання, кожному з обвинувачених, суд першої інстанції в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, які відносяться до категорії особливо тяжких злочинів, обставини їх вчинення та характер, відсутність критики у обвинувачених до своїх дій. Фактично, за виключенням обвинуваченого ОСОБА_15 , винуватість у вчиненні вбивства не визнав жодний із трьох обвинувачених, в тому числі і ОСОБА_14 , який пояснюючи про обставини протиправного вторгнення в житло потерпілої, розповів про свою другорядну роль. Усі обвинувачені молодого працездатного віку, суспільно-корисною працею не займалися, при цьому проживали в готелях, відвідували розважальні заклади, проблеми матеріального характеру вирішували шляхом вчинення злочинів.

Прохання захисника обвинуваченого ОСОБА_15 адвоката ОСОБА_9 про пом`якшення покарання шляхом застосування ст. 69 КК України, не може бути задоволена з огляду на зміст названої норми кримінального закону.

За наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочин, з урахуванням особи винного, суд умотивувавши своє рішення, може призначити покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією статті. Якщо судом встановлені обставини, що пом`якшують покарання, проте істотно не знижують ступеня тяжкості вчиненого злочину, відсутні данні, які позитивно характеризують винного, застосування ст. 69 КК України, не допускається.

Відповідно до ст. 34 КК України рецидивом злочину визнається вчинення нового умисного злочину особою, яка має судимість за умисний злочин. Минулі судимості ОСОБА_15 за замах на крадіжку та крадіжку, при розбої не утворюють кваліфікуючої ознаки повторності, в той час є обставиною, що обтяжують покарання.

Санкція ч.3 ст. 187 КК України, передбачає покарання від семи до дванадцяти років позбавлення волі з конфіскацією майна. Суд першої інстанції з урахуванням його ролі у вчиненні злочину, усіх пом`якшуючих обставин, за сукупністю вироків, призначив покарання за правилами ст. 71 КК України у межах, наближених до мінімальних.

Зараховуючи у строк відбуття покарання термін попереднього ув`язнення, суд першої інстанції не звернув уваги, що попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який триває з дня взяття особи під варту і до набрання вироком законної сили, про що записано у ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення», а тому зарахуванню за правилами ч. 5 ст. 72 КК України, в редакції Закону №838-VIII від 26.11.2015 року, підлягає строк попереднього ув`язнення в строк відбуття покарання у виді позбавлення волі в подвійному розмірі по день постановлення рішення апеляційним судом, а не на день ухвалення вироку як помилково вирішив суд.

Відповідно до ч.2 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинувачених або коли розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь цих осіб.

Частиною 2 ст. 1168 Цивільного Кодексу України прямо передбачено, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловіку (дружині), батькам, дітям( в тому числі усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Потерпіла ОСОБА_16 доводиться онукою убитій потерпілій ОСОБА_17 , з якою спільно не проживала, відповідно права на одержання моральної шкоди не має. Вирок в цій частині підлягає скасуванню, а у задоволенні позовних вимог належить відмовити.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 408, 532 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , захисника адвоката ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_13 , захисника адвоката ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_14 , захисника-адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_15 задовольнити частково.

Вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 14 червня 2019 року щодо ОСОБА_13 , ОСОБА_7 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 в частині стягнення моральної шкоди скасувати, а в частині зарахування строку попереднього ув`язнення -змінити.

У задоволенні позовних вимог до ОСОБА_13 , ОСОБА_7 та ОСОБА_14 про стягнення на користь потерпілої ОСОБА_16 100 000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди у солідарному порядку, відмовити.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України у строк відбуття покарання зарахувати:

- засудженому ОСОБА_13 строк попереднього ув`язнення з 01.03.2016 по 26.09.2019 включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі;

- засудженому ОСОБА_7 , строк попереднього ув`язнення з 01.03.2016 по 26.09.2019 включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі;

-засудженому ОСОБА_14 строк попереднього ув`язнення з 02.03.2016 по 26.09.2019 включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі;

- засудженому ОСОБА_15 строк попереднього ув`язнення з 03.03.2016 по 26.09.2019 включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

У решті цей же вирок залишити без змін.

Ухвала набуває законної сили негайно після її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а для засуджених, які перебувають під вартою, в той же строк з дня вручення копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_29 ОСОБА_30 ОСОБА_31