ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2019 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 Дніпропетровської області ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 серпня 2019 року про відмову у задоволенні клопотання про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001428 від 29.11.18 р. за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 194, ч. 3 ст. 209, ч. 2 ст.364, ч. 2 ст. 366 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 серпня 2019 року у задоволенні клопотання прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_6 по кримінальному провадженню № 0001428 від 29.11.18 р. за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 194, ч. 3 ст. 209, ч. 2 ст.364, ч. 2 ст. 366 КК України про арешт майна відмовлено.
Мотивуючи ухвалене рішення, слідчий суддя дійшов до висновку, що звертаючись до суду 09.08.19 р. із новим (уточненим) клопотанням, прокурор не усунула недоліки, вказані в ухвалі Дніпровського апеляційного суду від 02.08.19 р., тобто не зазначила в ньому про таке: до якого саме конкретного кримінального правопорушення відносяться вказані у клопотання об`єкти; не наведено обґрунтування необхідності накладення арешту на майно в розумінні п.п. 2 та 3 ст. 132 КПК України та можливість використання вказаного майна як доказу у даному кримінальному провадженні. Крім того, у клопотанні вказано про те, що квартири та паркувальні місця ще не побудовано, але вони вже продаються, тому просила накласти на них арешт шляхом заборони їх відчужувати та користуватися ними, однак нормами КПК України взагалі не передбачено накладення арешту на неіснуючі об`єкти нерухомості.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі прокурор Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 Дніпропетровської області ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою задовольнити її клопотання про арешт майна.
Вимоги апеляційної скарги, обґрунтовує тим, що суд першої інстанції необґрунтовано посилався на те, що в клопотанні не зазначено, до якого саме правопорушення відносяться об`єкти нерухомості, оскільки у клопотанні про арешт майна від 09.08.2019 прокурором зазначено, що об`єкт нерухомості, що самовільно будується за адресою: вул. Старокозацька, 57, у м. Дніпро, з урахуванням вимог ст.ст. 98, 171 КПК України, є таким, що набуто кримінально протиправним шляхом (ст.ст. 190, 194, 364, 366 КК України), а також об`єктом кримінально протиправних дій з легалізації коштів, здобутих незаконним шляхом (ст.209 КК України).
Вказує, що суд не звернув увагу на те, що постановою слідчого від 14.12.2018 року об`єкт незавершеного будівництва за адресою: вул. Старокозацька, 57 у м. Дніпрі визнано речовим доказом та існує обґрунтована підозра щодо вчинення вищевказаних злочинів та ризик відчуження цього об`єкта на користь третіх осіб, а тому вважає за необхідне накласти арешт на вказані об`єкти нерухомості шляхом заборони їх відчуження.

Мотиви апеляційного суду.
Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до пунктів 1, 2, 5 ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Перевіривши доводи апеляційної скарги прокурора про необґрунтованість рішення слідчого судді та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, апеляційний суд дійшов висновку, що вказані вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про арешт майна, слідчим суддею виконані належним чином.
Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з заходів забезпечення кримінального провадження.
Колегія суддів акцентує увагу на тому, що відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Зі змісту вказаної норми випливає, що припущення про те, що певне майно було об`єктом протиправних дій, не є підставою для накладення на нього арешту, якщо дане майно не було знаряддям вчинення кримінального правопорушення, не зберегло на собі його сліди, або не містить інших відомостей, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
У той же час клопотання прокурора про арешт майна не містять посилання на вищевказані обставини та обґрунтування їх наявності.
В клопотанні прокурором, як на підставі накладення арешту, зазначено про те, що оскільки продовжується самовільне будівництво багатоквартирного житлового будинку з грубим порушенням законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил та продовжується продаж квартир та паркувальних місць з метою легалізації доходів, отриманих злочинним шляхом, тому незастосування арешту може призвести до подальшого відчуження майна або настання інших негативних наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
Згідно ч. 2 ст. 171 КПК, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.
До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали клопотання, апеляційний суд приходить до висновку про невідповідність клопотання прокурора вказаним вимогам кримінального процесуального закону.
Так в клопотанні наведено перелік об`єктів даного кримінального правопорушення і вони ж прокурором визначені як речові докази і як майно на яке необхідно накласти арешт. При цьому, оскільки дане кримінальне провадження внесено до ЄРДР за ознаками декількох кримінальних правопорушень, а саме за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 194, ч. 3 ст. 209, ч. 2 ст.364, ч. 2 ст. 366 КК України, прокурором в клопотанні не визначеного якого саме конкретно кримінального правопорушення є визначені ним об`єкти.
У клопотанні вказано продовження здійснення самовільного будівництва багатоквартирного житлового будинку, при цьому ні документів, ні матеріалів в підтвердження цих доводів не надано.
Наведений перелік майна, яке належить арештувати не містить конкретного визначення його найменування за яким його можливо ідентифікувати, зокрема об`єкт нерухомості, квартири, частки квартир та нежитлові приміщення.
Не зазначено і повністю не долучено документи, які підтверджують право власності на вказане майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном, що не відповідає вимогам п. 3 ч. 2 ст. 171 КПК.
Крім того, нормами пунктів 1, 2, 3 частини 3 ст. 132 КПК України, передбачено, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора, може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
З огляду на викладену вище норму, відсутність однієї з умов визначених вище, є підставою для відмови у задоволені клопотання про забезпечення кримінального провадження.

Як зазначалось вище, досудове розслідування протиправних дій здійснюється за ознаками ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 194, ч. 3 ст. 209, ч. 2 ст.364, ч. 2 ст. 366 КК України починаючи з 20.11.2018 року. На теперішній час органами досудового слідства не визначено суб`єктний та кількісний склад осіб, які можуть бути віднесені до осіб, які підозрюються у скоєні протиправних дій. За період більше ніж 10 календарних місяців органами досудового слідства не встановлено потерпілу сторону, не визначено розмір матеріальної шкоди, тобто не доведено ступень вчиненого правопорушення. Крім того, прокурором не обґрунтовано які саме сліди можуть міститися на об`єктах на які прокурор просила накласти арешт, які саме протиправні дії можуть бути підтверджені такими доказами як нерухоме майно, квартири, об`єкт незавершеного будівництва, місця загального користування, паркувальні місця.

Таким чином, прокурором не виконано вимоги ст. 132 КПК України, внаслідок чого слідчий суддя дійшов до вірного висновку щодо невиконання апелянтом вимог КПК України, внаслідок недотримання яких, слідчий суддя відмовляє в застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження.

Вказані вище вимоги закону та обставини справи спростовують доводи апеляційної скарги прокурора в повному обсязі.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд доходить висновку, що рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим і відсутні підстави для його скасування чи зміни, при цьому доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків слідчого судді, у зв`язку з чим не можуть бути задоволені.
Керуючись ст. ст. 170-173, 309, 310, 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 Дніпропетровської області ОСОБА_6 - залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 серпня 2019 року про відмову у задоволенні клопотання про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001428 від 29.11.18 р. за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 194, ч. 3 ст. 209, ч. 2 ст.364, ч. 2 ст. 366 КК України - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4