Справа № 468/1003/17-к
БАШТАНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К

іменем УКРАЇНИ

03.09.2019 року Баштанський районний суд Миколаївської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Баштанка кримінальне провадження №0000516 по обвинуваченню:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Бармашове Жовтневого району Миколаївської області, українця, громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, працюючого вантажником на ПП «Максіма», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_4 , потерпілих ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , представника потерпілих адвоката ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИВ:

23.05.2017 року близько 07.00 год. водій ОСОБА_3 , керуючи технічно несправним, але працездатним автомобілем марки «АЗЛК-2141» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався в денний час доби, при ясній погоді без опадів у своїй смузі руху по сухій асфальтованій проїзній частині автодороги «Дніпропетровськ-Миколаїв», яка на даній ділянці має по одній смузі для руху у кожному напрямку, зі сторони с. Добра Криниця Баштанського району Миколаївської області у напрямку с. Виноградівка Баштанського району Миколаївської області зі швидкістю біля 60-65 км/год. Технічна несправність ходової частини автомобіля «АЗЛК-2141» реєстраційний номер НОМЕР_1 полягала у надмірному зносі поверхні протектора шини лівого колеса задньої осі, який призвів до оголення корду, що не відповідає вимогам п. 31.4, 31.4.5.«б» Правил дорожнього руху України та вимогам п. 6.3.3 ДСТУ 3649:2010.

В той час попереду автомобіля «АЗЛК-2141» реєстраційний номер НОМЕР_1 у попутному із ним напрямку рухались зі швидкістю біля 40 км/год невстановлені в ході досудового розслідування автомобіль марки «ВАЗ 2107» та автобус невстановленої марки.

Крім того у той же час у зустрічному для автомобіля марки «АЗЛК-2141» реєстраційний номер НОМЕР_1 напрямку рухався технічної несправний, але працездатний автомобіль марки «ВАЗ-21099» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_9 , який перевозив в якості пасажира ОСОБА_6 . Технічна несправність ходової частини автомобіля марки «ВАЗ-21099» реєстраційний номер НОМЕР_2 полягала у недостатній залишковій висоті малюнку протектора шини лівого колеса задньої осі, що не відповідає вимогам п. 31.4, 31.4.5.«а» Правил дорожнього руху України та вимогам п. 6.3.2 ДСТУ 3649:2010.

Водій ОСОБА_3 , впевнившись у безпеці свого маневру, почав виконувати обгін вищевказаних автомобіля ВАЗ-2107 та автобуса, які рухались попереду нього у попутному напрямку.

В районі 288 км + 600 м автодороги «Дніпропетровськ-Миколаїв» водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «АЗЛК-2141» реєстраційний номер НОМЕР_1 , грубо порушив вимоги пп. 2.3«б», 10.1, 12.1 Правил дорожнього руху України, а саме: проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміни, відволікся від керування своїм автомобілем, завершуючи маневр обгону та повертаючись у смугу свого руху, не впевнився, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, при виборі безпечної швидкості руху не врахував дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати рух свого транспортного засобу та безпечно керувати ним, хоча повинен був це зробити та об`єктивно мав таку технічну можливість, в результаті чого не впорався з керуванням, виїхав правими колесами на узбіччя, внаслідок чого автомобіль втратив керованість та виїхав на зустрічну смугу руху, по якій у той момент у зустрічному напрямку рухався автомобіль марки «ВАЗ-21099» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_9 , внаслідок чого відбулося зіткнення зазначених транспортних засобів.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля «ВАЗ-21099» реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_9 від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди, а його пасажир ОСОБА_6 з отриманими тілесними ушкодженнями була доставлена до лікарні швидкої медичної допомоги м. Миколаєва.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 75 від 14.06.2016 року смерть ОСОБА_9 настала внаслідок гострої крововтрати в поєднанні з тампонадою серцевої сумки на ґрунті травматичного розриву серця.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 985 від 20.07.2017 року ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження у вигляді ран в області обличчя, перелому кісток носа, виличної кістки справа, передньої стінки гайморової пазухи справа, струсу головного мозку, перелому 2,3-го ребер справа, перелому лівої лопатки, лівостороннього пневмотораксу, закритого перелому нижньої третини правого стегна, травматичного шоку 2-3 ступеню, які за ознакою тривалості розладу здоров`я (термін зростання кісток перевищує 21 добу) відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Згідно з висновком судово-автотехнічної експертизи № 17-652 від 21.07.2017 року вказана дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення водієм ОСОБА_3 вимог пп. 10.1, 12.1 Правил дорожнього руху України, які знаходяться у прямому причинному зв`язку з наслідками, що настали.

Таким чином, судом в межах судового розгляду, визначених ст. 337 КПК України, встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 скоїв злочин, передбачений ст. 286 ч. 2 КК України порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тілесні ушкодження середньої тяжкості та смерть потерпілого.

Свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину ОСОБА_3 при розгляді справи в суді визнав та пояснив, що за обставин, викладених в обвинувальному акті, він керуючи автомобілем «АЗЛК-2141» реєстраційний номер НОМЕР_1 рухався зі сторони с. Добра Криниця в напрямку с. Виноградівка Баштанського району Миколаївської області та почав здійснювати маневр обгону автомобіля «ВАЗ-2107» та автобуса, які рухалися попереду нього. Коли він обігнав вказані транспортні засоби та почав повертатися на смугу свого руху, то не впорався з керуванням й допустив виїзд правих коліс керованого ним автомобіля на праве узбіччя, в результаті чого автомобіль став некерованим, внаслідок чого він почав рухатися на зустрічну смугу руху, де відбулося зіткнення зустрічного автомобіля ВАЗ 21099 в праву частину його автомобіля. Внаслідок зіткнення він отримав тілесні ушкодження. У вчиненому діянні обвинувачений розкаявся. Керований ним транспортний засіб був застрахований. Обвинувачений намагався вирішити питання відшкодування завданої шкоди потерпілим, але ті просять занадто великі суми в рахунок відшкодування заподіяної їм моральної шкоди

Крім визнання обвинуваченим своєї вини, його винуватість у скоєному підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами в їх сукупності.

З показань потерпілої ОСОБА_6 слідує, що 23.05.2017 року близько 07.00 години вона перебувала в якості пасажира автомобіля ВАЗ 21099, яким керував її чоловік ОСОБА_9 , та вони рухалися із с. Виноградівка в напрямку с. Добра Криниця Баштанського району. Під час руху на їхню смугу руху раптово виїхав зустрічний автомобіль, внаслідок чого сталося зіткнення вказаного автомобіля з їхнім автомобілем. В результаті дорожньо-транспортної пригоди вона отримала тілесні ушкодження, з якими тривалий час перебувала на лікуванні, а її чоловік ОСОБА_9 помер на місці. На даний час вона будь-яких претензій матеріального характеру до страхової компанії не має, а просила стягнути з обвинуваченого на її користь 1000000 грн в рахунок відшкодування заподіяної їй моральної шкоди.

З показань потерпілого ОСОБА_5 вбачається, що він є сином потерпілої ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , який загинув внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 23.05.2017 року. Особисто він очевидцем вказаної дорожньо-транспортної пригоди не був й тому обставини її скоєння йому невідомі. На даний час він будь-яких претензій матеріального характеру до страхової компанії не мав, а просить стягнути з обвинуваченого на його користь 1000000 грн в рахунок відшкодування заподіяної йому моральної шкоди, яка викликана переживаннями за смерть батька ОСОБА_9 .

Свідок ОСОБА_10 в суді показав, що на місце, де відбулась ДТП, він приїхав в день події, вже коли там перебувала поліція та допомагав здійснювати відповідні заміри. Сліди гальмування залишились тільки від автомобіля ВАЗ, слідів гальмування автомобіля АЗЛК не було, а залишились лише сліди виїзду вказаного автомобіля на обочину («автомобіль спіймав обочину»).

Згідно з протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 23.05.2017 року, схеми та фототаблиці до нього - місцем події є 288 км + 600 м автодороги Дніпропетровськ-Миколаїв, на правому узбіччі якої за напрямком руху із с. Виноградівка в напрямку с. Добра Криниця Баштанського району знаходиться марки автомобіль «ВАЗ 21099» реєстраційний номер НОМЕР_2 з механічними пошкодженнями в передній частині, а в кюветі розташований автомобіль марки «АЗЛК 2141» реєстраційний номер НОМЕР_1 з механічними пошкодженнями. На правому узбіччі знаходиться труп ОСОБА_9 з тілесними ушкодженнями.

Відповідно до висновку транспортно-трасологічної експертизи № 369 від 16.06.2017 року первинний контакт між автомобілем АЗЛК-2141 реєстраційний номер НОМЕР_1 та автомобілем ВАЗ-21099 реєстраційний номер НОМЕР_2 відбувся таким чином, що автомобіль АЗЛК-2141 реєстраційний номер НОМЕР_1 розташовувався правою частиною (переднім правим крилом, правими передніми та задніми дверцями, правим порогом) до передньої частини (передньої частини переднього лівого крила, переднього бампера, фар головного світла, передньої панелі і передньої частини капота) автомобіля ВАЗ-21099 реєстраційний номер НОМЕР_2 , при цьому в момент первинного контакту кут між повздовжніми осями транспортних засобів складав близько 100±50. Зіткнення між автомобілем АЗЛК-2141 реєстраційний номер НОМЕР_1 та автомобілем ВАЗ-21099 реєстраційний номер НОМЕР_2 відбулося в межах смугу руху проїжджої частини в напрямку с. Добра Криниця в районі позначених на схемі подряпин. В момент зіткнення автомобіль ВАЗ-21099 реєстраційний номер НОМЕР_2 знаходився на траєкторії позначених на схемі слідів гальмування його коліс, а автомобіль АЗЛК-2141 реєстраційний номер НОМЕР_1 розташовувався відповідно визначеного взаємного розташування транспортних засобів і кута між їхніми повздовжніми осями в момент їх первинного контакту.

Згідно з висновком експертизи технічного стану автомобіля № 370 від 15.06.2017 року на момент дорожньо-транспортної пригоди ходова частина автомобіля «АЗЛК 2141» р.н. НОМЕР_1 знаходилась в технічно несправному, але працездатному стані, рульове керування та гальмівна система знаходилися в працездатному стані. Виявлена при дослідженні ходової частини автомобіля «АЗЛК 2141» р.н. НОМЕР_1 технічна несправність, а саме її невідповідність вимогам п.31.4 і п.31.4.5.«б» ПДР України і вимогам п. 6.3.3 ДСТУ 3649:2010 «Колісні транспортні засоби. Вимоги щодо безпечності технічного стану та методи контролювання» виникла до ДТП та могла бути виявлена водієм завчасно перед виїздом. Визначити, чи могла вплинути виявлена при дослідженні ходової частини автомобіля «АЗЛК 2141» р.н. НОМЕР_1 технічна несправність на рух автомобіля за даних обставин, тобто бути у причинному зв`язку з ДТП, судовою експертизою по дослідженню технічного стану транспортних засобів не є можливим.

Відповідно до висновку експертизи технічного стану автомобіля № 371 від 14.06.2017 року на момент дорожньо-транспортної пригоди ходова частина автомобіля «ВАЗ-21099» р.н. НОМЕР_2 знаходилась в технічно несправному, але працездатному стані, рульове керування та гальмівна система знаходилися в працездатному стані. Виявлена при дослідженні ходової частини автомобіля «ВАЗ-21099» р.н. НОМЕР_2 технічна несправність, а саме її невідповідність вимогам п.31.4 і п.31.4.5.«а» ПДР України і вимогам п. 6.3.2 ДСТУ 3649:2010 «Колісні транспортні засоби. Вимоги щодо безпечності технічного стану та методи контролювання» виникла до ДТП та могла бути виявлена водієм завчасно перед виїздом. Визначити, чи могла вплинути виявлена при дослідженні ходової частини автомобіля «ВАЗ-21099» р.н. НОМЕР_2 технічна несправність на рух автомобіля за даних обставин, тобто бути у причинному зв`язку з ДТП, судовою експертизою по дослідженню технічного стану транспортних засобів не є можливим.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 75 від 14.06.2017 року при досліджені трупа ОСОБА_9 було виявлено наступні тілесні ушкодження: чисельні садна в області обличчя та нижніх кінцівок; поперековий перелом дистальних відділів кісток правої гомілки; поперечний перелом тіла грудини в середній третині; перелом 2-12 ребер справа по середньо-ключичній лінії; переломи 2-12 ребер зліва по біля грудинної лінії; 1500 мл рідкої крові в правій та лівій плевральних порожнинах; розрив передньої стінки серцевої сумки; близько 200 мл рідкої крові в порожнинах серцевої сумки; розрив передньої стінки правого шлуночка серця; вогнищеві крововиливи в області коренів легень. Смерть ОСОБА_9 настала від гострої крововтрати в поєднанні з тампонадою серцевої сумки на ґрунті травматичного розриву серця. За критерієм небезпеки для життя (як такі, що спричинили смерть) виявлені тілесні ушкодження відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень. Характер травми, що спричинила смерть, свідчить про те, що смерть потерпілого настала незабаром після отримання тілесних ушкоджень. Виявлені тілесні ушкодження могли утворитися в умовах ДТП в салоні автомобіля при зіткненні автомобіля з перешкодою.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №985 від 20.07.2017 року, ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження у вигляді ран в області обличчя, перелому кісток носу, виличної кістки справа, передньої стінки гайморової пазухи справа, струсу головного мозку, перелому 2,3 ребер справа, перелому лівої лопатки, лівостороннього пневмотораксу, закритого перелому нижньої третини правого стегна, травматичного шоку2-3 ступеню. Дані тілесні ушкодження могли утворитися внаслідок дії тупих твердих предметів, можливо в умовах ДТП (зіткнення автомобілів), при знаходженні в салоні автомобіля. За ступенем тяжкості дані тілесні ушкодження відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Із висновку автотехнічної експертизи № 17-652 від 21.07.2017 року вбачається, що дії водія автомобіля «АЗЛК 2141» р.н. НОМЕР_1 , що передували ДТП, не відповідали вимогам п. 10.1, 12.1 ПДР України та знаходяться в причинному зв`язку з настанням ДТП. Належним та своєчасним виконанням вимог п. 10.1, 12.1 ПДР України водій автомобіля «АЗЛК-2141» р.н. НОМЕР_1 мав технічну можливість попередити ДТП. Водій автомобіля «ВАЗ-21099» р.н. НОМЕР_2 не мав технічної можливості запобігти зіткненню з автомобілем своєчасним застосуванням екстреного гальмування.

Комплекс досліджених в судовому засіданні доказів в їх сукупності доводять винуватість ОСОБА_3 у вчиненні ним злочину, передбаченого ст. 286 ч.2 КК України порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили середньої тяжкості тілесні ушкодження та смерть потерпілого.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 покарання суд враховує особу винного, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, працює, має на утриманні малолітню дитину, характеризується позитивно, характер вчиненого ним суспільно-небезпечного діяння, що віднесене до категорії тяжких злочинів, обставини вчинення злочину з необережності, наслідки діяння, в тому числі кількість потерпілих (а саме двоє потерпілих, один з яких загинув).

При цьому, при призначенні покарання суд також враховує, що даний судовий розгляд є новим розглядом справи після скасування судового рішення судом апеляційної інстанції, при цьому, з матеріалів справи слідує, що попередній вирок Баштанського районного суду Миколаївської області від 07.09.2018 року був скасований за скаргою захисника обвинуваченого та частково потерпілих і їх представника, але даний вирок скасований та кримінальне провадження направлене на новий розгляд з процесуальних підстав, а не у зв`язку з необхідністю посилення покарання, за такого відповідно до ч.2 ст. 416 КПК України при новому розгляді у суді першої інстанції посилення покарання допускається тільки за умови, що вирок було скасовано за апеляційною скаргою прокурора або потерпілого чи його представника у зв`язку з необхідністю застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання.

Крім того, відповідно до постанови Верховного Суду від 31.10.2018 року №137/2191/15-к при обранні заходу примусу суд зобов`язаний дотримуватись установлених кримінальним процесуальним законом обмежень, серед яких закріплений у ч. 2 ст. 416 КПК принцип недопустимості погіршення правового становища обвинуваченого без апеляційного приводу після скасування вироку судом апеляційної інстанції. В цьому разі при новому судовому розгляді допускається призначення більш суворого покарання, ніж було обрано за попереднім вироком, лише за умови, якщо вирок було скасовано за апеляційною скаргою прокурора або потерпілого чи його представника у зв`язку з необхідністю посилення заходу примусу. Таким чином, посилення покарання за результатами нового розгляду справи допускається виключно при існуванні двох умов: оскарження попереднього вироку в апеляційному порядку прокурором, потерпілим або його представником через обрання занадто м`якого заходу примусу; прийняття апеляційним судом рішення про скасування вироку саме за вказаними доводами.

Якщо ж вирок було скасовано в апеляційному порядку на інших підставах, сам по собі факт оскарження його через м`якість покарання учасниками процесу зі сторони обвинувачення не усуває процесуальних обмежень, установлених ч. 2 ст. 416 КПК.

При цьому відповідно до вироку Баштанського районного суду Миколаївської області від 07.09.2018 року ОСОБА_3 за ч.2 ст. 286 КК України був засуджений до покарання у виді чотирьох років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки.

За такого у суду немає законних підстав для призначення обвинуваченому ОСОБА_3 більш суворого покарання, аніж те, яке йому було призначено скасованим судом апеляційної інстанції вироком Баштанського районного суду Миколаївської області від 07.09.2018 року, як на цьому наполягає прокурор та сторона потерпілих.

При цьому, стороною обвинувачення в обвинувальному акті, який є процесуальним рішенням сторони обвинувачення та має відповідати, в тому числі, і принципу законності (за яким сторона обвинувачення має всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження (ч.2 ст. 9 КПК України)) у відповідності до вимог ст. 291 КПК України в якості обставини, яка пом`якшує покарання ОСОБА_3 вказано його щире каяття.

Суд погоджується з позицією сторони обвинувачення щодо наявності такої пом`якшуючої покарання обставини, оскільки обвинувачений протягом всього судового розгляду визнавав себе винним у вчиненні даного злочину. Про його розкаяння свідчить і намагання частково відшкодувати завдану потерпілому ОСОБА_5 моральну шкоду, оскільки обвинувачений кілка разів надсилав потерпілому грошові перекази, останні з яких в сумі 5000 грн. та 2000 грн. були прийняті потерпілим, що підтвердив потерпілий ОСОБА_5 в суді.

За такого, суд визнає такими, що пом`якшують покарання обвинуваченого його щире каяття та добровільне часткове відшкодування завданих збитків.

Ухвалою суду від 14.05.2019 року при призначенні обвинувального акту до судового розгляду було доручено органу з питань пробації складення досудової доповіді відносно обвинуваченого.

У досудовій доповіді орган з питань пробації прийшов до висновку про низькі ризики вчинення повторного злочину та небезпеки для суспільства, а також про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства.

Відповідно до ст. 368 КПК України ухвалюючи вирок суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.

При цьому, відповідно до ч.1 ст. 314-1 КПК України досудова доповідь складається за ухвалою суду з метою забезпечення суду інформацією, що характеризує обвинуваченого, а також прийняття судового рішення про міру покарання.

З аналізу вказаних положень закону слідує, що суд має приймати до уваги досудову доповідь уповноваженого органу з питань пробації, визначаючи міру покарання, та така доповідь не є визначальною для суду, тим більше в питаннях, які стосуються звільнення особи від відбування покарання з випробовуванням.

При цьому, враховує, що обвинуваченим вчинений тяжкий злочин з необережності, внаслідок порушення обвинуваченим цілого рядку положень Правил дорожнього руху України (п. 2.3 «б», 10.1, 12.1 ПДР України) за відсутності об`єктивних передумов для таких дій обвинуваченого з порушення ним вказаних положень ПДР України, суд також враховує наслідки діяння обвинуваченого, а саме те, що від діяння обвинуваченого один потерпілий отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, а інший помер.

Натомість відповідно до ст. 3 Конституції України Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Комплекс вказаних вище обставин, в тому числі досудова доповідь, а також процитовані вище положення ч.2 ст. 416 КПК України вказують на доцільність призначення обвинуваченому покарання наближеного до мінімальної межі, визначеної санкцією ч.2 ст. 286 КК України, проте не дають суду достатніх правових підстав для звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

При визначенні обвинуваченому додаткового покарання суд враховує вказані вище обставини, що враховувались при призначенні основного покарання, та вважає, що в даному випадку достатнім та необхідним буде визначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на три роки.

Потерпілими ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в кримінальному провадженні подані позови до ОСОБА_3 та ПрАТ «СК «Юнівес» про стягнення моральної шкоди, за в якими кожен потерпілий просив стягнути зі співвідповідачів 1 000 000 грн в рахунок відшкодування завданої злочином моральної шкоди та витрат за надання правової допомоги в сумі по 6500 грн. на користь кожного потерпілого.

Відповідно до ч.1 ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Згідно зі ст. 1166 ЦК України шкода, заподіяна особі або майну громадянина, підлягає відшкодуванню особою, яка заподіяла шкоду, у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
Згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до положень ст.ст. 9, 22, 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування. У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у ПрАТ «СК «Юнівес», що підтверджується матеріалами справи та визнається усіма учасниками.
З наявної в матеріалах справи копії поліса обов`язкового страхування №АК/3471215 слідує, що розмір страхового відшкодування за шкоду завдану здоров`ю застрахованим транспортним засобом ОСОБА_3 визначений в 200 000 грн. (Т.1 а.с. 179).

Відповідно до постанови Верховного Суду від 03.05.2018 року №372/1010/16-ц відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виник обов`язок з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Крім того, відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного суду від 04.07.2018 року по справі № 755/18006/15-ц, відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

При цьому, при вирішенні питання щодо задоволення вимог потерпілого про відшкодування шкоди від особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, чи від страховика суд відповідно до викладених в постанові Верховного Суду від 13.02.2019 року №130/1001/17 висновків щодо застосування протилежних правових висновків суду касаційної інстанції має керуватись саме висновками Великої Палати Верховного суду, а тому суд не погоджується з позицією цивільного відповідача ПрАТ «СК «Юнівес», що в даній справі слід застосовувати висновок, викладений у постанові Верховного суду від 06.11.2018 року №368/1839/15-к (який передбачає можливість відшкодування шкоди особою, яка таку шкоду заподіла, без звернення з вимогами до страховика).

Аналіз процитованих норм вказує на безпідставність вимог потерпілих про солідарне стягнення з цивільних відповідачів завданої обвинуваченим моральної шкоди, оскільки шкода була ним завдана як особою, яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, за такого в межах сум страхового відшкодування відповідальність несе юридична особа - страховик (ПрАТ «СК «Юнівес»), а суми, які перевищують розмір страхового відшкодування, має сплатити обвинувачений.

При цьому, відповідно до ст. 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Таким чином, загальний ліміт відповідальності страховика вказаний у відповідному полісі за шкоду завдану здоров`ю охоплює всі перелічені вище види заподіяної шкоди, з яких шкода, пов`язана із смертю потерпілого, а також моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, є лише окремими видами.

З матеріалів справи слідує, що потерпілому ОСОБА_5 безпосередньо злочином шкода здоров`ю не була спричинена, оскільки він не був учасником дорожньо-транспортної пригоди, за такого йому була завдана шкода злочином лише у зв`язку зі смертю його батька ОСОБА_9 , а потерпілій ОСОБА_6 була заподіяна моральна шкода у зв`язку з ушкодженням її здоров`я та шкода у зв`язку зі смертю чоловіка ОСОБА_9 .

Згідно з п. 27.3 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» у 2017 році мінімальна заробітна плата складала у місячному розмірі 3200 гривень.

За такого, ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлює ліміт відповідальності страховика за такий різновид шкоди, заданої життю та здоров`ю, як шкода пов`язана із смертю потерпілого.

Таким чином, загальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди у зв`язку зі смертю потерпілої від злочину за рахунок страховика на користь потерпілих ОСОБА_5 та ОСОБА_6 має становити 38400 грн. (3200 грн. х 12).

При цьому, з матеріалів справи слідує, що ухвалою Баштанського районного суду Миколаївської області від 25.04.2018 року була затверджена мирова угода від 24.04.2018 року, що була укладена між відповідачем ПрАТ «СК «Юнівес» та позивачем ОСОБА_5 , за якою страховик мав сплатити позивачу ОСОБА_5 75000 грн. страхового відшкодування за шкоду, завдану пошкодження транспортного засобу, шкоду, завдану смертю потерпілого ОСОБА_9 та шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілої ОСОБА_6 .

Суд, при цьому, не може погодитись із запереченнями співвідповідача ПрАТ «СК «Юнівес» щодо того, що затвердження такої мирової угоди є безумовним свідченням безпідставності позовних вимог потерпілих до страховика.

Як слідує з ч.1 ст. 207 ЦПК України, мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

При цьому, відповідно до первинної позовної заяви, в межах якої між ПрАТ «СК «Юнівес» та позивачем ОСОБА_5 і була укладена мирова угода, позовні вимоги ОСОБА_5 стосувались виключно стягнення зі страховика матеріальної шкоди, завданої ДТП (Т.1 а.с. 28-34).

За такого, вказана мирова угода взагалі не може стосуватись позовних вимог іншого позивача ОСОБА_6 про відшкодування завданої моральної шкоди та не може обмежити право потерпілого ОСОБА_5 на пред`явлення вимог про відшкодування моральної шкоди, оскільки, як вказано вище, мирова угода була укладена за його участі в межах його позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди завданої ДТП.

Проте, відповідно до наданих відповідачем ПрАТ «СК «Юнівес» копій страхового акту №ГО-10052/ПЛ.М від 11.05.2018 року та платіжного доручення №26351 від 14.05.2018 року в рахунок вказаної вище мирової угоди відповідачем ПрАТ «СК «Юнівес» позивачу ОСОБА_5 на відшкодування моральної шкоди, завданою смертю потерпілого було сплачено 38400 грн.

За такого, страховик ПрАТ «СК «Юнівес» в максимальних межах ліміту своєї відповідальності, визначених п. 27.3 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» сплатив всю максимальну суму страхового відшкодування за даним видом шкоди в розмірі 38400 грн. лише одному з визначених даною нормою близьких родичів померлого потерпілого ОСОБА_9 , тому страховик фактично вичерпав свій ліміт відповідальності перед родичами загиблого потерпілого ОСОБА_9 за моральну шкоду, завдану смертю потерпілого та розподіл вказаної суми між потерпілими виходить за межі судового розгляду та має вирішуватись потерпілими самостійно.

Вирішуючи питання про розмір компенсації, що підлягає стягненню на користь позивачів в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого ОСОБА_9 , суд враховує встановлені обставини вчинення злочину, значний характер та обсяг заподіяних позивачам моральних страждань (психічні страждання, нервозність позивача, його переживання), втрату ним психічного благополуччя, а також глибину перенесених страждань у зв`язку зі смертю ОСОБА_9 .

З врахуванням вказаних обставин та з врахуванням передбачених ст. 23 ЦК України вимог розумності і справедливості суд вважає, що з відповідальних осіб на користь позивачів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 слід стягнути по 100 000 грн на кожного в рахунок відшкодування моральної шкоди, пов`язаної із смертю ОСОБА_9 .

При цьому, оскільки страховик ПрАТ «СК «Юнівес» добровільно сплатив позивачу ОСОБА_5 в рахунок відшкодування моральної шкоди, пов`язаної із смертю ОСОБА_9 повну суму, яка відповідає ліміту відповідальності перед обома позивачами по справі, то визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, що підлягає стягненню з обвинуваченого, має бути зменшений щодо кожного з позивачів на половину сплаченої страховиком суми, тобто на 19200 грн.

Враховуючи описані вище межі розподілу відповідальності страховика та обвинуваченого ОСОБА_3 , на користь позивачів в рахунок відшкодування заданої моральної шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 по 80800 грн. кожному.

Провадження у справі за позовами ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, в частині вимог позивачів про стягнення вказаної шкоди з ПрАТ «СК «Юнівес» слід закрити на підставі п.2 ч.1 ст. 255 ЦПК України, у зв`язку з відсутністю предмету спору, оскільки страховик сплатив повну суму в межах визначеного законом ліміту відповідальності за даний вид моральної шкоди.

При цьому, з врахуванням наданих суду квитанцій від 13.06.2019 року на суму 2000 грн. та від 18.07.2019 року на суму 5000 грн., обвинувачений вже сплатив потерпілому ОСОБА_5 7000 грн., у зв`язку з чим з обвинуваченого на користь потерпілого ОСОБА_5 слід стягнути 73800 грн. в рахунок відшкодування заданої моральної шкоди.

Вирішуючи вимоги ОСОБА_6 про стягнення з відповідачів на її користь моральної шкоди, завданої ушкодженням її здоров`я, суд виходить з наступного.

Внаслідок злочину, потерпілій ОСОБА_6 були заподіяні численні тілесні ушкодження, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я, за такого, їй була завдана моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, які потерпіла зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я.

З врахуванням вказаних обставин та з врахуванням передбачених ст. 23 ЦК України вимог розумності і справедливості суд вважає, що з відповідальних осіб на користь позивача ОСОБА_6 слід стягнути 50 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням її здоров`я.

При цьому, відповідно до ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

За такого, оскільки ліміт відповідальності страховика за полісом обов`язкового страхування №АК/3471215 за шкоду, завдану здоров`ю, становить 200000 грн., то у відповідності від процитованих вище розмірів з ПрАТ «СК «Юнівес» на користь позивача ОСОБА_6 слід стягнути 5 відсотків від вказаного ліміту, а саме 10000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я потерпілої, решта в сумі 40000 грн. підлягає стягненню з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_6 .

Вирішуючи заявлені позивачами вимоги про відшкодування витрат на правову допомогу в сумі 6500 грн кожному, суд зауважує, що відповідно до постанови Верховного Суду від 03.05.2018 року №372/1010/16-ц для стягнення таких витрат суду має бути надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат. В даному випадку суду не надано акту приймання-передачі наданих послуг та розрахунку понесених витрат, а тому у суду відсутні достатні підстави для стягнення вказаних сум з обвинуваченого та страхової компанії.

Заходи по арешту майна, вжиті за ухвалами слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 30.05.2017 року по справі №490/4399/17 згідно зі ст. 174 КПК України належить скасувати після набрання вироком законної сили.

Відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України, речові докази: автомобіль марки «АЗЛК 2141» реєстраційний номер НОМЕР_1 та автомобіль марки «ВАЗ 21099» реєстраційний номер НОМЕР_2 належить передати їх володільцям.

Відповідно до ч.2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

У зв`язку із зазначеним з обвинуваченого підлягають стягненню на користь держави витрати за проведення експертиз в сумі 7917,60 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 370,374 КПК України,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України, і призначити йому покарання у виді чотирьох років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 рахувати з дня приведення вироку до виконання.

Після набрання вироком законної сили заходи по арешту майна, вжиті за ухвалами слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 30.05.2017 року по справі №490/4399/17 - скасувати.

Речові докази:

автомобіль «АЗЛК 2141» реєстраційний номер НОМЕР_1 - передати володільцю ОСОБА_3 ;

- автомобіль «ВАЗ 21099» реєстраційний номер НОМЕР_2 передати ОСОБА_5 .

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес» на користь ОСОБА_6 10000 (десять тисяч) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я потерпілої.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 40000 (сорок тисяч) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я потерпілої.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 80800 (вісімдесят тисяч вісімсот) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 73800 (сімдесят три тисячі вісімсот) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого.

Провадження у справі за цивільними позовами ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес» в частині відшкодування моральної шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, - закрити на підставі п.2 ч.1 ст. 255 ЦПК України.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судові витрати за проведення експертних досліджень в сумі 7917 (сім тисяч дев`ятсот сімнадцять) гривень 60 копійок.

На вирок може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів.

суддя