У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд
в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження №0002035 та №0003299 за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_5

на вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 06 липня 2018 року у відношенні

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Первомайськ Миколаївської області, згідно ст. 89 КК України не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

- обвинуваченого за ч. 1 ст. 289, ч. 1 ст. 125 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурори ОСОБА_7 , ОСОБА_8

потерпіла ОСОБА_5

представник потерпілої ОСОБА_9 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Потерпіла ОСОБА_5 просить вирок змінити у частині задоволення позовних вимог про відшкодування майнової та моральної шкоди. Задовольнити її цивільний позов та стягнути на її користь на відшкодування моральної та майнової шкоди 35 000 грн.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 06 липня 2018 року ОСОБА_6 засуджено:

-за ч.1 ст. 289 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки;
-за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді громадських робіт строком 160 годин, що відповідно до вимог ст. 72 КК України відповідає 20 дням позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_6 остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки.

Згідно ст. 76 КК України на нього покладені обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_5 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 на відшкодування моральної шкоди 3000 грн. У задоволенні вимог про відшкодування майнової шкоди відмовлено.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Апелянт вважає вирок суду незаконним та таким, що підлягає зміні в частині задоволення позовних вимог про відшкодування майнової та моральної шкоди.

Зазначає, що судом при ухваленні вироку не прийнято до уваги наявні у справі докази, а саме: висновок судово-медичної експертизи, що підтверджує наявність у неї тілесних ушкоджень, завданих ОСОБА_6 .

Посилається на те, що відсутність у неї квитанцій про лікування пояснюється відсутністю у неї необхідних грошових коштів для лікування пошкоджених зубів. Однак це не заперечує необхідності лікування та потреби грошових витрат на нього.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

25.07.2017 р., близько 13 год, ОСОБА_6 з території стоянки біля воріт ПАТ «Первомайський молочно - консервний комбінат», розташованого по пр. Праці 12 в м. Первомайську Миколаївської області, незаконно заволодів мопедом ОСОБА_10 вартістю 6000 грн.

Судом першої інстанції ОСОБА_6 визнаний винним у незаконному заволодінні транспортним засобом та його дії кваліфіковані за ч. 1 ст. 289 КК України.

04.12.2017 р., близько 14.30 год, ОСОБА_6 знаходився біля стадіону по бульвару Миру в м. Первомайськ Миколаївської області, де побачив ОСОБА_5 , з якою у нього були довготривалі неприязні відносини, в зв`язку з чим у нього виник злочинний умисел, направлений на спричинення ОСОБА_5 тілесних ушкоджень. Реалізуючи його, ОСОБА_6 умисно наніс ОСОБА_5 один удар кулаком лівої руки в праву ділянку обличчя, від чого остання впала на спину, внаслідок чого їй були спричинені тілесні ушкодження у вигляді синців обличчя, крововиливу нижньої губи та крововиливу правої лопаточної області, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Судом першої інстанції ОСОБА_6 визнаний винним в умисному легкому тілесному ушкодженні та його дії кваліфіковані за ч. 1 ст. 125 КК України.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

ОСОБА_6 у судове засідання не з`явився повторно, про дату та час апеляційного розгляду повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Його неявка у судове засідання не перешкоджає проведенню апеляційного розгляду, оскільки в апеляційній скарзі ставиться питання про зміну вироку в частині вирішення цивільного позову.

Заслухавши доповідь судді, потерпілу та її представника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, суд дійшов до наступного.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125 та ч.1 ст. 289 КК України, є правильними та апелянтом в цій частині не оспорюються.

Також не оспорюється і призначене ОСОБА_6 покарання, яке судом призначено із врахуванням вимог ст.ст. 65-67 КК України.

Що стосується вирішення судом першої інстанції цивільного позову суд приходить до наступного.

Приймаючи рішення за цивільним позовом, суд першої інстанції послався на те, що позов потерпілої ОСОБА_5 у частині вимог про відшкодування майнової шкоди у розмірі 10 000 грн грунтується лише на поясненнях, згідно яких вона лише має лише намір понести витрати на лікування зубів в майбутньому. У зв`язку із цим, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову у частині вимог про відшкодування майнової шкоди слід відмовити.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними та ґрунтуються на обставинах кримінального провадження.

Так, потерпіла ОСОБА_5 суду першої інстанції будь-яких доказів на підтвердження того, що вона понесла витрати на лікування від злочинних дій обвинуваченого, не надала. Також вона не надала суду доказів, що є необхідність такого лікування у майбутньому.

У зв`язку із цим, доводи потерпілої ОСОБА_5 про спричинення їй майнової шкоди (витрат на лікування) є недоведеними, а тому суд першої інстанції прийняв обгрунтоване рішення про відмову у задоволенні позовних вимог потерпілої в частині відшкодування їй майнової шкоди.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що з обвинуваченого на користь потерпілої ОСОБА_5 на відшкодування їй моральної шкоди, спричиненої злочином, достатньо стягнути 3000 грн. Проте, суд із таким рішенням не погоджується.

Відповідно до ч.1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Дані вимоги судом першої інстанції не достатньо враховані при вирішенні цивільного позову про відшкодування моральної шкоди.

Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, яка спричинена потерпілій ОСОБА_5 , суд першої інстанції належним чином не врахував характер правопорушення, а саме що обвинувачений умисно завдав удару кулаком в обличчя жінці (потерпілій), чим спричинив їй легкі тілесні ушкодження.

Також, суд першої інстанції належних чином не врахував, що внаслідок злочинних дій обвинуваченого потерпіла ОСОБА_5 зазнала фізичного болю та страждань. Крім того, вона зазнала хвилювань та негативних емоцій (душевні страждання).

Враховуючи дані обставини, вимоги розумності і справедливості, суд приходить до висновку, що судом першої інстанції потерпілій ОСОБА_5 визначено грошове відшкодування моральної шкоди у занадто малому розмірі. Тому, суд приходить до висновку, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди потерпілій ОСОБА_5 слід збільшити.

Між тим, з огляду на характер отриманих тілесних ушкоджень, суд вважає, що вимога потерпілої про відшкодування їй моральної шкоди у сумі 25 000 грн є завищеною. Тому, суд визначає розмір відшкодування моральної шкоди у сумі, яка є меншою, ніж просить апелянт.

З огляду на викладене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 407, 409, 424, 425, 532 КПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_5 задовольнити частково.

Вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 06 липня 2018 року у відношенні ОСОБА_6 змінити в частині вирішення цивільного позову щодо стягнення моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_5 на відшкодування моральної шкоди 12 000 грн.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3