1 УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИСправа № 335/8702/18 1-кп/335/262/2019
08. 04. 2019 р. колегія суддів Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_6 ,
захисників ОСОБА_9 ОСОБА_10 ,
перекладача ОСОБА_13
В судовому засіданні захисник ОСОБА_14 клопотання підтримала з підстав заявлених у клопотанні.
Захисники ОСОБА_9 ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , та обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 клопотання підтримали.
Прокурор проти заявленого клопотання заперечував, вважав що вказаному доказу належить надати оцінку в нарадчій кімнаті в сукупності з іншими доказами під час ухвалення вироку.
Заслухавши учасників справи, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вказаного клопотання.
Відповідно до статті 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів (стаття 85 КПК України).
За нормою статті 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Відповідно до статті 89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Сторони кримінального провадження, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими.
Під час проведення судового розгляду судом не встановлено очевидної недопустимості висновоку експерта висновоку експерта №206 від 20.08.2013р, №208 від 21.08.2013 (об`єкти дослідження: знак аварійоної зупинки автомобіля), висновку молекулярно - генетичної експертизи №210 від 22.08.2013р (об`єкти дослідження).
На думку суду, зазначені в клопотанні захисником аргументи з приводу неналежної установи яка проводила експертизи, відсутність зареєстрованих методик проведення біологічних експертиз стосовно ДНК людини, суд розцінює як такі що не тягнуть за собою очевидної недопустимості вказаних доказів. Суд також відхиляє інші зазначені в клопотанні доводи з тих же самих підстав.
Керуючись ст.ст. 84, 85, 86, 89, 331, 372 КПК України, суд,
Ухвала оскарженню не підлягає.

Вступна та резолютивна частини ухвали постановлені в нарадчій кімнаті та оголошені у судовому засіданні 08.04. 2019 року.

Повний текст ухвали буде складено та оголошено 12.04.2019 о 15 годині 00 хвилин.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_2