Справа № 461/4274/16-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/365/18 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2019 року у м.Львові.
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:
під головуванням судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційних скарг потерпілої ОСОБА_6 та прокурора Львівської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_7 на вирок Галицького районного суду м.Львова від 27 квітня 2018 року ОСОБА_8 ,
з участю прокурора ОСОБА_9 ,
захисника ОСОБА_10 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.122, ч.1 ст.125 КК України та призначено йому покарання: за ч.1 ст.122 КК України у виді 1 (одного) року шість місяців обмеження волі; за ч.1 ст.125 КК України у виді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.
На підставі ст.70 КК України остаточно призначено ОСОБА_8 покарання, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням за сукупністю злочинів у виді 1 (одного) року шість місяців обмеження волі.
Відповідно до ст.75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки з покладенням на нього обов`язків згідно ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_8 про стягнення моральної шкоди - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 суму моральної шкоди, у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень.
Запобіжний захід до обвинуваченого не застосовувався.
Згідно з вироком суду першої інстанції, ОСОБА_8 01 червня 2016 року приблизно о 18 годині 15 хвилин перебуваючи за адресою: м.Львів, вул.Шпитальна, 13/11а, діючи умисно наніс ОСОБА_6 удари металевим зубилом в область правої руки, волосистої частини голови, задньої поверхні шиї, правого надпліччя, правого плечового суглобу лівого плеча, третього, четвертого пальців лівої кисті, заподіявши потерпілій згідно висновку судово-медичної експертизи № 249 від 06.06.2016 року, перелом човноподібної кістки правої кисті, що відноситься до тілесного ушкодження середньої тяжкості по ознаці тривалого розладу здоров`я.
Крім цього, 03 жовтня 2016 року, близько 22 годині 30 хвилин, ОСОБА_8 , перебуваючи у квартирі АДРЕСА_1 , умисно, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків, наніс ОСОБА_6 удар долонею руки по правій щоці обличчя, штовхав у груди, шарпав за руки та одяг, чим заподіяв потерпілій тілесні ушкодження у вигляді крововиливу на слизовій оболонці верхньої губи справа та синця на правій руці, які згідно з висновком судово-медичної експертизи №1992 від 06.10.2016 року відносяться до легкого ступеня тяжкості.
Не погоджуючись з цим вироком потерпіла ОСОБА_6 та прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_7 подали апеляційні скарги.
Потерпіла ОСОБА_6 у поданій апеляційній скарзі просить скасувати вирок Галицького районного суду м. Львова від 27 квітня 2018 року щодо ОСОБА_8 ; винести рішення, відповідно до якого визнати винним і засудити ОСОБА_8 за ст.122 КК України до покарання у виді 1 року 6 місяців обмеження волі; за ч.1 ст.125 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн; стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 10000 грн. моральної компенсації.
На підтримку апеляційних вимог потерпіла ОСОБА_6 зазначає, що із оскаржуваним вироком не погоджується, оскільки судом першої інстанції не взято до уваги те, що її колишній чоловік ОСОБА_8 був раніше неодноразово судимий, на шлях виправлення не став, наніс їй тілесні ушкодження, надалі продовжує погрожувати їй фізичною розправою, не працює, проявляє систематичну агресію до потерпілої, її престарілого батька, що змушує її втікати з хати. Суд першої інстанції таке до уваги не взяв і застосував до обвинуваченого положення ст. 75 КК України.
Прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_7 у поданій апеляційні скарзі просить скасувати вирок Галицького районного суду м. Львова від 27 квітня 2018 року щодо ОСОБА_8 та винести новий вирок, яким визнати винним та засудити
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч.1 ст.122 КК України до покарання у виді 1 року 6 місяців обмеження волі; за ч.1 ст.125 КК України до покарання у виді штрафу 850 гривень; на підставі ч.3 ст.72 КК України покарання у виді штрафу виконувати самостійно.
Прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_7 вважає оскаржуваний вирок незаконним через невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Хоча суд вірно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.1 ст.122, ч.1 ст.125 КК України, проте, на думку апелянта, при призначенні покарання не врахував особу обвинуваченого та його попередні судимості.
Стверджує, що під час судового розгляду ОСОБА_8 повністю визнав свою вину лише під тиском повного дослідження доказів, які доводять його вину, при цьому стверджував, що винувата сама потерпіла, а досліджуючи його характеризуючі дані, встановлено, що усі попередні судимості ОСОБА_8 мав саме через нанесення тілесних ушкоджень його колишній дружині ОСОБА_6 .
Акцентує увагу, що ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 06 жовтня 2017 року скасовано попередній вирок Галицького районного суду м.Львова від 16 березня 2017 року у цьому кримінальному провадженні та зазначено, що щодо доводів апелянтів про неправильне застосування кримінального закону (ст.75 КК України) колегія суддів вважає, що за умови підтвердження обсягу обвинувачення ОСОБА_8 та за відсутності інших обставин, які відповідно до вимог закону можуть істотно вплинути на висновок суду про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням слід вважати таким, що не відповідає вимогам кримінального закону.
Водночас, стороною обвинувачення надано суду першої інстанції достатні докази, що свідчать про неможливість забезпечити виправлення поведінки обвинуваченої без його ізоляції від суспільства.
Посилається на положення ст.414 КПК України, стверджуючи що суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_8 в оскаржуваному вироку не врахував особу обвинуваченого та невірно застосував положення ч.1 ст.75 КК України
Звертає увагу, що мало місце неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а сам не застосовано положення ч.3 ст.72 КК України, згідно якого основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю злочинів і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.
На апеляційний розгляд потерпіла не прибула та про причини неявки не повідомила, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, що підтверджується поштовим рекомендованим повідомленням про вручення судового повістки, та що у відповідності до ч.4 ст.405 КПК України не перешкоджає проведенню судового розгляду.
У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції прокурор підтримав подані апеляційні скарги, обвинувачений та захисник такі заперечили.
Колегія суддів, заслухавши доповідача про обставини справи і зміст апеляційної скарги, пояснення прокурора, обвинуваченого та його захисника, вивчивши матеріали провадження, встановила наступне.
Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно оцінив одержані у передбаченому КПК України порядку докази у цьому кримінальному провадженні, оцінивши їх в сукупності, зробив правильний висновок про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які він засуджений, і такий висновок у апеляційних скаргах не оспорюється.
Також суд апеляційної інстанції вважає, що покарання обвинуваченому, призначено з дотриманням вимог ст.ст.50, 65 КК України, що є достатнім та необхідним для виправлення особи обвинуваченого ОСОБА_8 , крім того вид та розмір призначеного судом обвинуваченому покарання за окремими статтями, які ставляться у провину ОСОБА_8 , у апеляційних скаргах як потерпілої, так і прокурора не оспорюється.
Колегія суддів критично ставиться до апеляційних доводів у частині неврахування судом першої інстанції особи обвинуваченого і його попередніх судимостей при звільненні особи від відбування призначеного покарання із випробуванням, оскільки у оскаржуваному вироку призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд врахував відсутність обтяжуючих обставин, і щире каяття обвинуваченого ОСОБА_8 , як пом`якшуючу вину обставину, ступінь тяжкості скоєних злочинів, особу винного, який неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за однотипні злочини, на обліках у психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває, за місцем проживання характеризується формально позитивно, розкаявся у скоєному, його вік, конкретні обставини справи, взаємовідносини, які виникли між колишнім подружжям.
Покликання потерпілої ОСОБА_8 на те, що обвинувачений надалі погрожує їй фізичною розправою нічим не доведені, відтак є голослівними.
Попередні судимості, на які покликаються апелянти, є кримінальними правопорушеннями невеликої тяжкості, покарання за які відбуті ОСОБА_8 повністю, а тому не можуть враховуватись як обтяжуючі обставини при звільненні обвинуваченого ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання у відповідності до вимог ст.75 КК України.
Разом з цим, суд апеляційної інстанції погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора про те, що призначаючи остаточне покарання обвинуваченому ОСОБА_8 у відповідності до вимог ст.70 КК України, суд першої інстанції допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Так, згідно із п.4 ч.1 ст.409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Відповідно до п.п. 1,2 ч.1 ст.413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є застосування судом закону, який не підлягає застосуванню та незастосування закону, який підлягає застосуванню.
Згідно з ч.3 ст.72 КК України основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю злочинів і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.
Вищевказаних положень суд першої інстанції не дотримався.
Таким чином, апеляційну вимогу прокурора про в частині самостійного виконання призначеного покарання у виді штрафу слід задоволити.
Інших істотних порушень, які б тягнули за собою безумовне скасування вироку суду першої інстанції, судом апеляційної інстанції не встановлено.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст.376, 405, 419, 426 КПК України, колегія суддів
У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_6 залишити без задоволення, апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_7 задоволити частково.
Вирок Галицького районного суду м.Львова від 27 квітня 2018 року щодо ОСОБА_8 змінити в частині призначеного покарання.
Виключити посилання на призначення ОСОБА_8 остаточного покарання на підставі ст.70 КК України та на підставі ч.3 ст.72 КК України покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн. виконувати самостійно.
В решті вирок суду залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку на протязі трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий :
Судді :