Справа № 484/3576/19
Провадження № 1-кп/484/405/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14.08.2019р.

Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області

у складі: головуючого - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

за участю прокурора - ОСОБА_3

захисника - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Первомайську Миколаївської області кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000422 за обвинуваченням

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Новоселівка Березівського району Одеської області, громадянина України, освіта середня, не одруженого, військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 , проживаючого по АДРЕСА_1 , зареєстрованого АДРЕСА_2 раніше не судимого,

в скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ст. 407 ч.4 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Угода про визнання винуватості досягнута на досудовому слідстві.

Відповідно до обвинувального акту ОСОБА_5 обвинувачується в скоєні кримінального правопорушення за наступних обставин.

26.02.2018 року обвинувачений уклав контракт про проходження громадянами України військової служби в Збройних Силах України.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 26.02.2018 року № 54 солдата ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу військової частини, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду номера обслуги 1 гаубичного артилерійського взводу 9 гаубичної артилерійської батареї 3 гаубичного артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 .

Надалі, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 13.10.2018 року № 190-РС солдата ОСОБА_5 призначено на посаду номера обслуги 1 артилерійського взводу 9 артилерійської батареї 3 артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до ст. 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Згідно ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Також, у ст. 1 Закону України «Про оборону України» надається визначення терміну особливий період це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

З моменту видання виконувачем обов`язків Президента України Указу «Про часткову мобілізацію» № 303/2014 від 17.03.2014 року на території України почав діяти особливий період, який тривав на момент вчинення кримінального правопорушення.

Згідно п. п. 1, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Про особливий період несення військової служби та порядок проходження військової служби солдату ОСОБА_5 достеменно було відомо, і до часу не з`явлення вчасно на службу, останній дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання.

Проходячи військову службу, солдат ОСОБА_5 відповідно до вимог ст. ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст. ст. 9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, повинен був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати свої службові обов`язки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України.

Будучи військовослужбовцем, солдат ОСОБА_5 був зобов`язаний дотримуватися вимог ст. ст. 9, 11, 14, 16, 37, 40, 216, 221 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Про порядок проходження військової служби солдату ОСОБА_5 достеменно було відомо, і до часу не з`явлення вчасно на службу останній дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 08.11.2018 року № 280 солдату ОСОБА_5 надано другу частину щорічної основної відпустки на 05 діб з 09.11.2018 року по 13.11.2018 року.

14.11.2018 року о 08 годині 00 хвилин солдат ОСОБА_5 , діючи умисно, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків з військової служби, без поважних на те причин, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, не з`явився вчасно на військову службу до військової частини НОМЕР_1 з щорічної основної відпустки та перебував за адресою: АДРЕСА_2 , де проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків з військової служби.

04.07.2019 року о 14 годині 00 хвилин солдат ОСОБА_5 добровільно з`явився до військової частини НОМЕР_1 та приступив до виконання службових обов`язків.

Таким чином, солдат ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що 14.11.2018 року о 08 годині 00 хвилин, будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, в порушення вимог ст. ст. 9, 11, 14, 16, 37, 40, 216, 221 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, п. п. 1, 3 ч. 2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», не з`явився вчасно на службу без поважних причин до військової частини НОМЕР_1 з відпустки та перебував за адресою: АДРЕСА_2 , де проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків з військової служби до 14 години 00 хвилин 04.07.2019 року, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України нез`явлення вчасно на службу без поважних з причин з відпустки військовослужбовцем (крім строкової служби), вчиненому в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Обвинувачений ОСОБА_5 визнав себе винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст. 407 ч.4 КК України повністю.
Прокурор та обвинувачений в ході досудового слідства досягли угоди про визнання винуватості, підписали її, при цьому останній беззаперечно визнав свою винуватість у вчинені кримінального правопорушення за вказаних обставин, між ним і прокурором була досягнута домовленість про призначення покарання за ст. 407 ч.4 КК України у виді 3 років позбавлення волі, в порядку ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання з іспитовим строком.

Обвинувачений заявив, що він цілком розуміє наслідки угоди і уклав її добровільно.

Згідно ст. 314 ч.3 п.1 КПК України в підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування.

Суд у підготовчому судовому засіданні розглядаючи справу відповідно до вимог ст. ст. 473, 474 КПК України, переконався у добровільності укладання обвинуваченим угоди, яка не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, обіцянок, дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені угодою.

Узгоджені обвинуваченим та прокурором вид і міра покарання є такими, що відповідають ступеню тяжкості кримінального правопорушення та даним на особу обвинуваченого.

Захисник просив затвердити угоду про визнання винуватості.

Враховуючи думку прокурора, який вважав що угода підлягає затвердженню, та оскільки умови угоди не суперечать вимогам КПК України, відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи і інтереси сторін та інших осіб, існують обґрунтовані підстави вважати що за таких обставин угоду належить затвердити, а обвинуваченого визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 407 ч.4 КК України.

Керуючись ст.ст.314, 368, 373, 374, 392-396, 473-475 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Угоду про визнання винуватості між прокурором Військової прокуратури Миколаївського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_3 та ОСОБА_5 затвердити.

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.407 ч.4 КК України та призначити покарання у виді 3(трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнити від відбування покарання з іспитовим строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_5 повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи та не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

На вирок протягом 30 днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Миколаївської області через Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області.

Суддя: підпис.

Згідно з оригіналом. Суддя: