Дата документу 29.05.2019 Справа№ 320/4538/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №320/4538/17 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/298/19-1 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2019 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Мелітополя Запорізької області, громадянина України, не одруженого, не працюючого, з середньою освітою, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 27 травня 2008 року Гуляйпільським районним судом Запорізької області за ч.2 ст.187, ч.1 ст.162, ч.2 ст.196, ст.70, ст.75 КК України до 4 років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки;

- 07 вересня 2009 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області за ч.2 ст.186, ст.71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 01 жовтня 2013 року за відбуттям строку покарання;

- 21 травня 2014 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області за ч.2 ст.185, ст.75 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік;

- 17 червня 2015 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області за ч.2 ст.185, ч.1 ст.71 до 1 року 9 місяців позбавлення волі. Звільнений 14 грудня 2016 року за відбуттям строку покарання,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.2 ст.186 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:

заступник прокурора Запорізької області ОСОБА_8 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Мелітопольського районного суду Запорізької області від 10 травня 2018 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.3 ст.185 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки, за ч.2 ст.186 КК України до позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням на 3 роки.

Застосований до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту продовжений до набрання вироком законної сили.

Вирішена доля речових доказів у кримінальному провадженні.

Цим же вироком засуджено і ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щодо якого ухвалою Запорізького апеляційного суду від 16 квітня 2019 року вирок залишено без змін.

В апеляційній скарзі прокурор просить вищевказаний вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_10 скасувати, ухвалити новий вирок, яким визнати рецидив злочинів обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_11 , призначити ОСОБА_11 покарання за ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки, за ч.2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

В обґрунтування своїх вимог прокурор зазначає, що ОСОБА_6 має не зняті і не погашені судимості за вчинення не тільки корисливих, а й інших умисних злочинів, та суд безпідставно не визнав рецидив злочинів обставиною, що обтяжує їх покарання і ніяким чином не вмотивував своє рішення.

Крім того, звільняючи ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, суд першої інстанції необґрунтовано застосував ст.75 КК України, не навівши підстав, що істотно знижують ступінь тяжкості вчинених злочинів і свідчать про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання. Призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд належним чином не врахував обставини, що істотно підвищують ступінь суспільної небезпеки обвинуваченого, а також дані про особу останнього, який ніде не працює, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, у тому числі за корисливі злочини, був двічі засуджений до покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, але належних висновків не робив, кожен раз у період іспитового строку вчиняв умисні злочини, і знов, через короткий термін після звільнення з місць позбавлення волі вчинив три тяжких злочини, що свідчить про його підвищену небезпеку для суспільства, небажання ставати на шлях виправлення, та, відповідно, про великий ризик вчинення обвинуваченим нових правопорушень.

Згідно з вироком суду, 14 березня 2017 року, приблизно о 21 годині 30 хвилин, ОСОБА_9 , знаходячись поблизу будинку №3 по пр.Б. Хмельницького в м. Мелітополі Запорізької області, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, керуючись корисливим мотивом, діючи повторно, за попередньою змовою групою осіб, спільно з ОСОБА_6 , підійшли до потерпілої ОСОБА_12 , після чого ОСОБА_9 почав утримувати потерпілу ОСОБА_12 ззаду за тулуб, чим позбавив її можливості чинити опір, а в цей час ОСОБА_6 , скориставшись неможливістю потерпілої ОСОБА_12 чинити опір протиправним діям, відкрито заволодів полімерним пакетом, який був в руках потерпілої ОСОБА_12 , у якому знаходилось майно, яке належить потерпілій ОСОБА_12 , а саме:

- мобільний телефон «Alcatel», моделі 4024 D, в корпусі сірого кольору імей1: НОМЕР_1 , імей2: НОМЕР_2 , вартістю 1400 гривень, в якому знаходилась сім-карта мобільного оператора «Київстар» № НОМЕР_3 , на рахунку якої грошових коштів не було, вартістю 20 гривень;

- паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_12 ;

- банківські картки ПАТ КБ «ПриватБанк» та ПАТ «Укрсоцбанк», видані на ім`я ОСОБА_12 , на рахунку яких грошових коштів не було, чим спричинили потерпілій ОСОБА_12 майнову шкоду на загальну суму 1420 гривень.

Крім того, 30 серпня 2017 року, приблизно о 16-00 годині, ОСОБА_6 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, через незачинене вікно на другому поверсі, проник до приміщення дачного будинку АДРЕСА_2 , звідки таємно викрав майно, яке належить потерпілому ОСОБА_13 , а саме:

- електропіч «Леміра» 3,0 кВт, вартістю 500 гривень, згідно з висновком експерта №ОИ-787/3 від 13 вересня 2017 року, чим спричинив потерпілому ОСОБА_13 майнову шкоду на загальну суму 500 гривень.

Крім того, 31 серпня 2017 року, приблизно о 14-00 годині, ОСОБА_6 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, через незачинене вікно на другому поверсі, проник до приміщення дачного будинку АДРЕСА_2 , звідки таємно викрав майно, яке належить потерпілому ОСОБА_13 , а саме:

- телевізор «LG» 21Q9RGE, вартістю 1309 гривень 33 копійки, згідно з висновком експерта №ОИ-787/1 від 13 вересня 2017 року, чим спричинив потерпілому ОСОБА_13 майнову шкоду на загальну суму 1309 гривень 33 копійки.

Заслухавши доповідь судді; прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити; обвинуваченого ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просив вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі прокурора, в частині, що стосується обвинуваченого ОСОБА_6 , колегія суддів вважає, що остання підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні вищевказаних кримінальних правопорушень при обставинах, зазначених у вироку, засновані на доказах, досліджених у судовому засіданні, є обґрунтованими та ніким з учасників провадження не оспорюються.

Суд дав правильну оцінку дослідженим доказам, належним чином мотивував у вироку свої висновки та вірно кваліфікував дії ОСОБА_6 за ч.3 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане із проникненням у житло; за ч.2 ст.186 КК України, як, відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, за попередньої змовою групою осіб.
Доведеність вини й кваліфікація дій обвинуваченого ніким з учасників провадження не оспорюється.

Разом з тим, колегія суддів приходить до переконання, що при призначенні ОСОБА_6 покарання суд першої інстанції не в повній мірі врахував вимоги ст.65 КК України та положення п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року №7, згідно з якими, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання, пов`язаного з ізоляцією від суспільства в межах санкцій статей обвинувачення.

Проте, мотивуючи свої висновки про необхідність звільнення ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання на підставі ст.ст.75, 76 КК України, суд не навів переконливого обґрунтування для такого звільнення, та не врахував те, що ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий, у тому числі за умисні корисливі злочини, судимості не зняті та не погашені у встановленому законом порядку, через нетривалий проміжок часу після звільнення з місць позбавлення волі знову вчинив ряд злочинів, обвинуваченого двічі звільняли від відбування покарання з випробуванням, однак у період іспитового строку він знову вчиняв злочини, тобто належних висновків він не зробив, що свідчить про його небажання ставати на шлях виправлення, та про те, що призначені раніше покарання не досягли такої мети кримінального судочинства, як виправлення особи, що вчинила злочин.

Враховуючи викладене, оскаржуваний вирок суду в частині призначеного покарання підлягає скасуванню на підставі ст.413, 420 КПК України, з постановленням в цій частині нового вироку.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання колегія суддів враховує, що останній раніше неодноразово судимий за вчинення аналогічних злочинів, судимості не зняті та не погашені у встановленому законом порядку, через нетривалий проміжок часу після звільнення з місць позбавлення волі знову вчинив тяжкі корисливі злочини, офіційно не працює, його вік та стан здоров`я, наявність у обвинуваченого неповнолітньої дитини, щире каяття та часткове відшкодування шкоди, завданої злочином, що колегія суддів визнає обставиною, яка пом`якшує покарання. Підстав для визнання будь-яких обставин такими, що обтяжують покарання, не вбачається.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_6 необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі, однак на мінімальний строк, передбачений санкціями статей обвинувачення: за ч.3 ст.185 КК України - у виді позбавлення волі на строк 3 роки; за ч.2 ст.186 КК України - у виді позбавлення волі на строк 4 роки, на підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів призначити остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим - у виді позбавлення волі на строк 4 роки, з реальним його відбуванням, тобто без застосування положень ст.ст.75,76 КК України.

Таке покарання, на думку колегії суддів, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопрушень, та буде сприяти досягненню мети, визначеної у ст.50 КК України.

Вимоги прокурора в апеляційні скарзі про необхідність врахування при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 такої обставини, що обтяжує покарання, як рецидив злочинів, колегія суддів вважає такими, що задоволенню не підлягають, оскільки зазначена обставина не інкримінувалась обвинуваченому органом досудового розслідування (відповідно до обвинувального акту), крім того, попередні судимості обвинуваченого враховуються колегією суддів при призначенні покарання без застосування положень ст.ст.75,76 КК України.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів

ЗАСУДИЛА:

апеляційну скаргу заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_8 в частині, що стосується обвинуваченого ОСОБА_6 , задовольнити частково.

Вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 10 травня 2018 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.3 ст.185, ч.2 ст.186 КК України, скасувати в частині призначеного покарання.

Призначити ОСОБА_6 покарання:

- за ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки;

- за ч.2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Початок строку відбування покарання обчислювати з дня фактичного затримання ОСОБА_6 і приведення вироку до виконання.

У решті вирок суду залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його оголошення, а особою, яка тримається під вартою, - в той самий строк з моменту вручення їй копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4