Справа №592/3345/18 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/454/19 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Побої і мордування
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми кримінальне провадження № 592/3345/18 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Ковпаківського районного суду м. Сум від 31.01.2019, за яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , раніше не судимий

визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 126 КК України,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

ВСТАНОВИЛА:

В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_10 просить скасувати вирок суду у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону і закрити кримінальне провадження, оскільки висновки суду про його винуватість ґрунтуються лише на показаннях потерпілого ОСОБА_11 та свідка ОСОБА_12 , які різняться між собою, при цьому остання є зацікавленою особою. Судом не встановлено спосіб вчинення злочину, його наслідки та механізм заподіяння тілесних ушкоджень. Висновок експерта не є об`єктивним, оскільки складений майже через два місяці після подій. Також обвинувачений просить звільнити його від кримінальної відповідальності на підставі п. 1 ч. 1 ст. 49 КК, оскільки з моменту вчинення інкримінованого йому злочину пройшло два роки, при цьому перебіг давності не зупинявся та не переривався.

Вироком Ковпаківського районного суду м. Сум від 31.01.2019 ОСОБА_9 визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 126 КК, і йому призначене покарання у виді штрафу в розмірі 50-ти неоподаткованих мінімумів доходів громадян в сумі 850 грн.

Згідно вироку суду, 24.06.2017 близько 22:00 ОСОБА_9 , знаходячись неподалік 2-го під`їзду буд. № 39 по вул. Д. Галицького в м. Суми, на ґрунті раніше неприязних відносин наніс ОСОБА_11 один удар ліктем лівої руки в ділянку обличчя з лівого боку, після чого вони в двох схопили один одного за одяг та впали на асфальтовану доріжку. Перебуваючи в положенні лежачи, ОСОБА_9 наніс ОСОБА_11 близько десяти ударів кулаками лівої та правої руки в ділянку потилиці з лівого та правого боку, чим завдав останньому фізичного болю та не спричинив тілесних ушкоджень.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи обвинуваченого ОСОБА_9 , який підтримав свою апеляційну скаргу частково, просив скасувати вирок суду, оскільки злочину не вчиняв, доводи прокурора ОСОБА_8 , яка заперечила проти апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно п. 2-3 ч. 1 ст. 409 КПК, підставами для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо: висновку суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду; суд не взяв до уваги докази, які могло істотно вплинути на його висновки; за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші; висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності (п. 1-4 ст. 411 КПК). Істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення (ч. 1 ст. 412 КПК).

На підставі ч. 3 ст. 370 КПК, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК, а згідно ч. 2 цієї норми закону, вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення. При цьому, у мотивувальній частині вироку зазначаються, у разі визнання особи винуватою: докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів (п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК).

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_9 за вироком суду першої інстанції визнаний винуватим у тому, що 24.06.2017 близько 22:00, знаходячись біля буд. № 39 по вул. Д. Галицького в м. Суми, наніс ОСОБА_11 удари, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень.

Будучи допитаним в ході розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_9 свою вину у вчиненні злочину не визнав і пояснив, що 24.06.2017 близько 22:00 на вул. Д. Галицького в м. Суми він побачив свою колишню дружину ОСОБА_12 разом із ОСОБА_11 . Коли він підійшов до ОСОБА_12 спитати про їхню спільну дитину, ОСОБА_11 кинувся поміж ними і він автоматично виставив руку, однак той повалив його на землю та опинився зверху, в той час як він сам намагався вирватися. Факт завдання ОСОБА_11 ударів категорично заперечив.

Згідно показань потерпілого ОСОБА_11 у суді першої інстанції у червні 2017 року у вечірній час він разом зі своєю співмешканкою ОСОБА_12 поверталися додому. Неподалік будинку їм назустріч йшов ОСОБА_9 , який напав на нього, навмисно нанісши йому удар ліктем лівої руки в голову. Після цього він відійшов у сторону, але ОСОБА_9 знову підбіг до нього та почав бити. Потім бійка переросла в боротьбу, в ході якої вони опинилися на землі, при цьому ОСОБА_9 продовжував наноси йому удари.

Свідок ОСОБА_12 надала в суді першої інстанції аналогічні показання.

Незважаючи на суперечливі показання вказаних учасників судового провадження відносно ініціатора конфлікту та послідуючих подій, суд першої інстанції жодним чином не умотивував у своєму вироку, чому, визнаючи доведеним пред`явлене ОСОБА_9 обвинувачення, взяв до уваги виключно показання потерпілого та свідка і відкинув показання обвинуваченого, не усунувши тим самим розбіжності щодо фактичних обставин кримінального провадження. При цьому суд першої інстанції тільки обмежився перерахунком досліджених доказів та не оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Іншими наданими стороною обвинувачення доказами встановлюються тільки окремі обставини події, які хоча і мають значення, однак ці докази об`єктивно не спростовують позиції тієї чи іншої сторони кримінального провадження, зокрема, показаннями свідка ОСОБА_13 підтверджується факт обопільної бійки між чоловіками, однак будь-яких конкретних обставин цим свідком суду не повідомлено, а висновок експерта № 776 від 07.08.2017 свідчить лише про наявні у потерпілого ушкодження.

Що стосується протоколів слідчих експериментів за участю свідка ОСОБА_12 і потерпілого ОСОБА_11 , то насамперед вони підтверджують їхні ж показання в суді першої інстанції, а механізм завдання ударів, зважаючи на показання свідка ОСОБА_12 , згідно яких ОСОБА_9 наносив удари потерпілому рукою в положенні лежачи лицем до асфальту, в той час як ОСОБА_11 знаходився зверху на ньому, встановлений не був.

Потерпілий ОСОБА_11 та свідок ОСОБА_12 неодноразово викликалися у встановленому законом порядку до апеляційного суду для усунення протиріч, але у судове засідання останні так і не з`явилися та про причини своєї неявки суд апеляційної інстанції не повідомили, у зв`язку з чим колегія суддів позбавлена можливості усунути вказані в апеляційній скарзі обвинуваченого порушення і ухвалити законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення.

Ігнорування судом першої інстанції доречних аргументів сторони захисту є грубим порушенням ст. 6 Конвенції, усталеної судової практики КСУ, ВСУ, ВС і ЄСПЛ, внаслідок чого можна зробити висновок про те, що необґрунтованість і невмотивованість судового рішення є підставою для його скасування у зв`язку з порушенням норм кримінального процесуального права незалежно від доводів апеляційної скарги, оскільки процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням прецедентної правової позиції ЄСПЛ, а у випадках, коли положення законодавства не регулюють або неоднозначно регулюють питання судового провадження, то застосовуються основні засади (принципи) судочинства України, передбачені у ст. 129 Конституції України, розділі I ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» та ст. 7-29, п. 2 ч. 1 ст. 372 КПК.

Як неодноразово вказував ЄСПЛ, «право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони» (п. 29-30 рішення від 09.12.1994 у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain); інші рішення ЄСПЛ у справах «Ван де Гурк проти Нідерландів» (Van de Hurk v. the Netherlands); «Гарсія Руїс проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain); «Кузнєцов та інші проти Росії» (Kuznetsov and Others v. Russia).

З огляду на викладене, кожне рішення суду повинно бути вмотивоване і переконувати сторони і громадськість у відсутності в суду сумнівів щодо його ухвалення, а також у правильності (справедливості) засудженні особи. ЄСПЛ у багатьох аспектах удосконалив право на справедливий судовий розгляд, встановивши як непрямі вимоги щодо «справедливого розгляду» ряд гарантій або умов, що прямо не зазначені в Конвенції. Однією з таких вимог є вимога судів обґрунтовувати свої рішення. Суди повинні «вказати з достатньою ясністю підстави, на яких базується їхнє рішення» (рішення від 16.12.1992 у справі «Хаджіанастасіу проти Греції» (Hadjianastassion v. Greece).

Аргументація у обвинувальному вироку має стосуватися усіх елементів складу злочину, тому обвинувальний вирок, у якому наведено лише перелік доказів, без «прив`язки» їх до конкретних елементів складу злочину, не є вмотивованим. У справі «Болдя проти Румунії» (Boldea v. Romania) ЄСПЛ наголосив, що суд першої інстанції не здійснив розгляд всіх складових елементів правопорушення і зовсім не аналізував докази, надані заявником, що надало б йому можливість у разі необхідності ухвалити вмотивоване рішення, чого йому в справі не вдалося зробити. Мотивування полягає й у тому, що суд повинен вказати у вироку, чому він відкидає одні докази й приймає інші. Особливо ретельно суд повинен поставитися до викладення у вироку результатів аналізу доказів, що свідчать на користь обвинуваченого.

Невідповідність висновків суду першої інстанції, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, потягла за собою істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки зазначені вище факти перешкодили суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду і оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. При цьому у разі визнання особи винуватою, суд першої інстанції повинен у обов`язковому порядку зазначити у своєму рішенні докази на підтвердження встановлених обставин, а також мотиви неврахування інших окремих доказів.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає за необхідне скасувати вирок суду першої інстанції у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону.

Зважаючи, що стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину, суд першої інстанції при новому розгляді справи має належним чином проаналізувати кожний доказ (як зазначалося вище) з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, надавши оцінку при цьому кожному суттєвому доводу сторін кримінального провадження та відобразивши це в мотивувальній частині прийнятого судового рішення.

Що стосується інших доводів апеляційної скарги, то вони не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки порушені ним питання спочатку підлягають дослідженню при новому розгляді в суді першої інстанції, а вже потім при наявності судового рішення бути предметом апеляційної перевірки, так як суд апеляційної інстанції згідно ч. 2 ст. 415 КПК при скасуванні вироку не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 417, 418 і 419 КПК України,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Ковпаківського районного суду м. Сум від 31.01.2019 відносно ОСОБА_14 скасувати у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону та невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження і призначити новий розгляд у суді першої інстанції в іншому складі суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4