УХВАЛА

14 листопада 2019 року
м. Київ

справа № 320/8659/16-к
провадження № 51-5621 ск 19
Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши спільну касаційну скаргу потерпілої ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_5 на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 18 лютого 2019 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 12 серпня 2019 року щодо ОСОБА_6 ,
в с т а н о в и л а:
У касаційній скарзі порушується питання про перегляд указаних судових рішень у касаційному порядку.

Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), колегія суддів дійшла висновку, що скаргу було подано без додержання вимог пунктів 4, 5 ч. 2 та ч. 3 цієї статті.

Згідно зі ст. 427 КПК у касаційній скарзі зазначаються обґрунтування заявлених скаржником вимог із відображенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення та вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, такі вимоги мають узгоджуватися з положеннями ст. 436 цього Кодексу.

Суд касаційної інстанції є судом права, а не факту. Згідно з ч. 1 ст. 438 вказаного Кодексу підставами для скасування чи зміни судових рішень є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК). Тому, потерпіла та її представник, заперечуючи законність судових рішень, мають конкретно вказати у чому полягають допущені, на їх думку, істотні порушення норм права, які відповідно до ст. 438 КПК є підставами для скасування оспорюваних рішень, тобто навести правове обґрунтування заявлених вимог.
Проте потерпіла та її представник не врахували наведених законодавчих положень. Усупереч ст. 427 КПК у поданій скарзі не зазначено обґрунтування явної несправедливості обраного засудженому покарання через м`якість, як це встановлено ст. 414 цього Кодексу, з огляду на приписи статей 50, 65 Кримінального кодексу України. Отже, й немає обґрунтування незаконності оспорюваних рішень та необхідності їх скасування на підставі, передбаченій п. 3 ч. 1 ст. 438 КПК.
Також попри те, що вирок переглядався в апеляційному порядку скаржниками не наведено обґрунтування незаконності ухвали апеляційного суду.
Крім того, заявлені скаржниками вимоги про накладення арешту на майно, накладення заборони на виїзд за межі України та призначення судом касаційної інстанції засудженому більш суворого покарання суперечить положенням статей 436, 437 КПК.
Відповідно до ч. 3 ст. 427 вказаного Кодексу, якщо особа не бажає брати участі у касаційному розгляді, вона зазначає про це в касаційній скарзі. Однак подана касаційна скарга не містить жодних застережень щодо цієї обставини.
Оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 вказаного Кодексу, колегія суддів вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 КПК залишити скаргу без руху й установити строк для усунення допущених недоліків, що не може перевищувати п`яти днів з дня отримання ухвали особами, які подали касаційну скаргу.
Враховуючи викладене, керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Касаційну скаргу потерпілої ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_5 на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 18 лютого 2019 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 12 серпня 2019 року щодо ОСОБА_6 залишити без руху і встановити строк для усунення недоліків протягом п`яти днів з дня отримання ухвали.
У разі невиконання вимог касаційну скаргу буде повернуто особам, які її подали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3