Справа № 598/2345/18
провадження № 1-кп/598/78/2019
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" червня 2019 р. Збаразький районний суд Тернопільської області

в складі : головуючого судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

з участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , інших учасників судового провадження: потерпілої - цивільного позивача ОСОБА_6 , представника потерпілої - цивільних позивачів ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Збаражі кримінальне провадження №598/2345/18 по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Яблунів Косівського району Івано-Франківської області, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, що працює фельдшером пункту постійного базування с.Космач комунального закладу «Івано-Франківський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф», раніше не судимого,

за ч.2 ст.286 КК України,-

встановив:

25 грудня 2017 року приблизно о 23 годині 30 хвилин ОСОБА_4 , керуючи технічно справним вантажним автомобілем «MAN-8.163», р.н. НОМЕР_1 , без пасажирів із вантажем (ялинковими прикрасами вагою біля 2,5 т.), рухався автомобільною дорогою М-19 сполученням «Доманово - Ковель - Чернівці - Тереблече» в напрямку від м. Тернопіль до м. Кременець Тернопільської області із швидкістю 85-86 км/год.

Під час руху на 309 км. + 120 м. вказаної автодороги, неподалік с. Івашківці Збаразького району Тернопільської області, ОСОБА_4 не був достатньо уважний, належно не стежив за дорожньою обстановкою, умовами та відповідно не реагував на їх зміну, як наслідок в темну пору доби та в умовах недостатньої видимості, не обрав безпечної швидкості руху за умови видимості дороги, яка повинна була складати не більше ніж 61 км/год., щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним у конкретних дорожніх умовах, чим порушив вимоги пунктів: 1.5 ч. 1, 1.10 (в частині визначення понять: «безпечна швидкість», «дорожні умови», «дорожня обстановка», і виконання їх вимог), 2.3 (б, д), 12.1, 12.2 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року із змінами та доповненнями, які зобов`язували його рухатися на автомобілі «MAN-8.163», р.н. НОМЕР_1 , із безпечною швидкістю (за умови видимості дороги), а також своїми діями не створювати загрозу безпеці дорожнього руху, небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю чи здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

У вказаний час назустріч вантажному автомобілю «MAN-8.163», по центру проїзної

частини дороги, а саме біля осьової лінії дороги (горизонтальної дорожньої розмітки 1.1 (вузька суцільна лінія) ПДР України), поза межами пішохідного переходу та населеного пункту, рухався, в порушення вимог пунктів: 4.1, 4.4, 4.14 (а, д) ПДР України, пішохід ОСОБА_8 , який перебував в стані сильного ступеня алкогольного сп`яніння, та під час цього руху не був достатньо обережний, у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості не виділив себе, не мав на зовнішньому одязі світлоповертальних елементів для своєчасного його виявлення іншими учасниками дорожнього руху, а також не рухався по узбіччі автодороги, а при неможливості рухатися по ньому, по краю проїзної частини дороги.

Рухаючись прямою ділянкою автодороги із зазначеною вище швидкістю водій ОСОБА_4 , побачивши пішохода ОСОБА_9 , який рухався по центру проїзної частини дороги назустріч автомобілю «MAN-8.163», відповідно до вимог пунктів: 1.10 (в частині визначення поняття «небезпека для руху» та виконання його вимог), 12.3 Правил дорожнього руху України, та виявивши небезпеку для свого руху, тобто зміну дорожньої обстановки - появу рухомого об`єкту в межах своєї смуги руху, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, хоча мав технічну можливість шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування, за умови руху автомобіля із безпечної швидкістю (за умови видимості дороги), зупинити керований ним транспортний засіб раніше, ніж пішохід досягне місця наїзду і тим самим уникнути наїзду на останнього, а, змінивши напрямок свого руху ліворуч, виїхав на зустрічну смугу руху, при цьому не переконався, що такий маневр зміни напрямку руху буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху. У разі руху автомобіля «МАN-8.163» в межах смуги руху до м. Кременець, без зміни його напрямку ліворуч, із швидкістю 61 км/год., тобто безпечною швидкістю по видимості дороги, даний автомобіль ще не досягнув би місця наїзду на пішохода, при умові збереження останнім напрямку та темпу руху, і таким чином наїзд на пішохода також не відбувся б.

Внаслідок порушення вказаних пунктів Правил дорожнього руху України, ОСОБА_4 не забезпечив безпеку дорожнього руху, і шляхом не обрання безпечної швидкості руху (за умови видимості дороги) та зміни напрямку руху ліворуч з подальшим виїздом на зустрічну смугу руху позбавив себе технічної можливості зупинити керований ним автомобіль «МАN-8.163» до траєкторії руху пішохода ОСОБА_8 , який при наближенні автомобіля до нього почав зміщатися на осьову лінію дорожньої розмітки, тому в процесі руху скоїв наїзд передньою правою частиною керованого автомобіля «МАN-8.163» на пішохода ОСОБА_8 .

У результаті наїзду транспортним засобом ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження у вигляді: відкритої черепно-мозкової травми з переломами кісток склепіння та основи черепа, частковим руйнуванням оболонок і речовини головного мозку, просторими крововиливами у речовину, над та під його оболонки, від яких настала його смерть на місці пригоди.

Порушення водієм ОСОБА_4 вимог пунктів: 1.5 ч. 1, 1.10, (в частині визначення понять: «безпечна швидкість», «дорожні умови», «дорожня обстановка», «небезпека для руху», і виконання їх вимог), 2.3 (б, д), 12.1, 12.2, 12.3 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року із змінами та доповненнями перебуває у прямому причинному зв`язку із настанням даної дорожньо - транспортної пригоди та спричиненням смерті потерпілого ОСОБА_8 ..

Суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 є винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, як за ознаками порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у скоєнні кримінального правопорушення визнав повністю і в судовому засіданні пояснив, що 25 грудня 2017 року приблизно о 23 годині 30 хвилин він, керуючи технічно справним вантажним автомобілем «MAN-8.163», р.н. НОМЕР_1 , з вантажем (ялинковими прикрасами вагою біля 2,5 т.), рухався автомобільною дорогою М-19 сполученням «Доманово - Ковель - Чернівці - Тереблече» в

напрямку від м. Тернопіль до м. Кременець Тернопільської області із швидкістю 85-86 км/год.

Під час руху на 309 км. + 120 м. вказаної автодороги, неподалік с. Івашківці Збаразького району Тернопільської області, він побачив, що назустріч автомобілю по центру проїзної частини дороги рухався пішохід ОСОБА_8 .. Тоді він, в порушення Правил дорожнього руху України, виявивши небезпеку для свого руху, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, а змінивши напрямок руху автомобіля ліворуч, виїхав на зустрічну смугу руху з метою об`їхати пішохода, однак не переконавшись при цьому, що такий маневр зміни напрямку руху буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху. Такими своїми діями він позбавив себе технічної можливості зупинити керований ним автомобіль «МАN-8.163» до траєкторії руху пішохода ОСОБА_8 , який при наближенні автомобіля до нього почав зміщатися на осьову лінію дорожньої розмітки. Внаслідок таких його дій і було ним скоєно наїзд передньою правою частиною керованого автомобіля «МАN-8.163» на пішохода ОСОБА_8 .. Від отриманих травм пішохід ОСОБА_8 помер. В даний час він розкаюється у скоєному.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та те, що інші учасники судового провадження також не оспорювали фактичні обставини провадження, беручи до уваги те, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності його позиції, суд, вислухавши думку прокурора, який не заперечив проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, визнає недоцільним дослідження доказів поданих на підтвердження події кримінального правопорушення та винуватості обвинуваченого у вчиненні даного кримінального правопорушення.
Обираючи міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, і приходить до висновку, що йому слід призначити покарання у виді позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами. При цьому, враховуючи пом`якшуючі його вину обставини, як те, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності, повністю визнав вину у вчиненні кримінального правопорушення, щиро кається, добровільно відшкодував завданий збиток, а також думку потерпілої, яка просить суворо не карати обвинуваченого, суд приходить до переконання про можливість виправлення ОСОБА_4 без відбування основного покарання, в зв`язку з чим слід звільнити його згідно ст.75 КК України від відбування основного покарання з випробуванням. При цьому суд вважає за необхідне встановити ОСОБА_4 іспитовий строк терміном на 2 (два) роки та покласти на нього наступні обов`язки, що передбачені ст.76 КК України, а саме періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Потерпілою - цивільним позивачем ОСОБА_6 та цивільним позивачем ОСОБА_10 було пред`явлено цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_4 про відшкодування по 250000 гривень кожній моральної шкоди, завданої смертю батька позивачів.

В судовому засіданні представником цивільних позивачів адвокатом ОСОБА_7 було подано заяву про закриття провадження за позовом ОСОБА_6 та ОСОБА_10 до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у зв`язку з відмовою від позову, мотивуючи це тим, що обвинуваченим ОСОБА_4 добровільно відшкодовано позивачам моральну шкоду у зв`язку із загибеллю їх батька, яка підлягає відшкодуванню особисто володільцем джерела підвищеної небезпеки, в частині, що перевищує розмір страхового відшкодування за неї та підлягає відшкодуванню страховою компанією.

В зв`язку з чим, суд вважає за необхідне цивільний позов ОСОБА_6 та ОСОБА_10 до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди залишити без розгляду.

Суд також вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_4 в користь держави судові витрати

в розмірі 6006 гривень за проведені судову автотехнічну експертизу №5-55/18 від 14.02.2018 року, судову транспортно-трасологічну експертизу №5-54/18 від 02.03.2018 року, судову автотехнічну експертизу №.5-353/18 від 15.11.2018 року.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 368-371, 373-374 КПК України, суд,-

засудив :

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, призначивши йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання з випробуванням та встановити іспитовий строк 2 (два) роки.

Відповідно до ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Цивільний позов ОСОБА_6 та ОСОБА_10 до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, залишити без розгляду.

Стягнути із ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2 ) в користь держави 6006 гривень за проведені судову автотехнічну експертизу №5-55/18 від 14.02.2018 року, судову транспортно-трасологічну експертизу №5-54/18 від 02.03.2018 року, судову автотехнічну експертизу №5-353/18 від 15.11.2018 року.

Скасувати арешт на автомобіль марки «MAN 8.163», р.н. НОМЕР_1 , 1999 року випуску, білого кольору, що належить ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , що накладений відповідно до ухвали Збаразького районного суду Тернопільської області від 28 березня 2019 року та ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 грудня 2017 року.

Автомобіль марки «MAN 8.163», р.н. НОМЕР_1 , 1999 року випуску, білого кольору, що належить ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , який знаходиться на території спецмайданчика Збаразького ВП Підволочиського ВП ГУНП в Тернопільській області, повернути ОСОБА_4 , як власнику.
На даний вирок може бути подана апеляційна скарга до Тернопільського апеляційного суду через Збаразький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Даний вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: ОСОБА_1