Справа № 442/3439/18
Провадження № 1-кп/442/62/2019
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2019 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дрогобичі кримінальне провадження № 0000018 від 22.02.2017 за обвинуваченням
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дрогобича Львівської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , офіційно не працевлаштованого, депутата Дрогобицької міської ради VII демократичного скликання, одруженого, раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України,
сторони та учасники кримінального провадження:
прокурор ОСОБА_4 ,
обвинувачений ОСОБА_3 ,
захисник ОСОБА_5 ,
в с т а н о в и в :
ОСОБА_3 , перебуваючи на посаді директора комунального підприємства „Комбінат міського господарства Дрогобицької міської ради, будучи службовою особою, знаходячись у м. Львові за невстановленою адресою 24.01.2017 від імені вказаного комунального підприємства уклав договір поставки нафтопродуктів за № 9-ШК/ТЗ-17 з переможцем відкритих торгів із закупівлі бензину А-95, бензину А-92 та палива дизельного ТОВ „Нафтотрейд Ресурс, в особі уповноваженого представника ОСОБА_6 , на суму 15 378 578 грн.

Цього ж дня, у відповідності до додатку № 1 до вказаного договору, сторони погодили його істотні умови, а саме асортимент, загальну кількість та вартість товару, який постачається у такій специфікації: бензин А-95 в кількості 600 л вартістю 19,13 грн за літр, на загальну суму 11 478 грн, бензин А-92 в кількості 150 000 л вартістю 18,29 грн за літр на загальну суму 2 743 500 грн та дизельне паливо в кількості 760 000 л вартістю 16,61 грн за літр на загальну суму 12 623 600 грн.

В подальшому, ОСОБА_3 , продовжуючи обіймати посаду директора КП „Комбінат міського господарства Дрогобицької міської ради, діючи з необережності, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, хоча повинен був і міг їх передбачити, неналежно виконуючи свої службові обов`язки через несумлінне ставлення до них, всупереч ч. 4 ст. 36 Закону України „Про публічні закупівлі, за наявності коливання на ринку з 27.01.2017 по 03.02.2017 ціни одиниці бензину А-95, бензину А-92 та дизельного палива в межах 0,50 грн за 1 літр, знаходячись у м. Дрогобичі Львівської області за невстановленими адресами, 27.01.2017 уклав із ТОВ „Нафтотрейд Ресурс додаткову угоду № 1, 31.01.2017 додаткову угоду № 2 та 03.02.2017 додаткову угоду № 3 до договору поставки нафтопродуктів від 24.01.2017 № 9-ШК/ТЗ-17, чим безпідставно змінив істотні умови вказаного договору та збільшив ціну за одиницю товару, більш ніж на 10%, а саме бензину А-92 з 18,29 до 24,33 грн за літр та дизельного палива з 16,61 до 22,09 грн за літр остаточно.

За таких обставин, відбулось безпідставне збільшення ціни одиниці дизельного палива на загальну суму 394 560 грн та ціни одиниці бензину А-92 на загальну суму 39 390 грн, які поставлялися в січні-червні 2017 року за ціною більшою ніж на 10 відсотків від первинної ціни, зазначеної в основному договорі, внаслідок чого комунальним підприємством „Комбінат міського господарства Дрогобицької міської ради зайво сплачено 433 950 грн за поставлене пальне на користь ТОВ „Нафтотрейд Ресурс, що спричинило тяжкі наслідки громадським інтересам в особі комунального підприємства.

Таким чином, ОСОБА_3 вчинив службову недбалість, тобто неналежне виконання службовою особою своїх службових обов`язків, через несумлінне ставлення до них, що спричинило тяжкі наслідки охоронюваним законом громадським інтересам, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 367 КК України.

11.06.2019 між прокурором Дрогобицької місцевої прокуратури ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , за участю захисника ОСОБА_5 , укладено угоду про визнання винуватості.
Згідно даної угоди прокурор та обвинувачений дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 367 КК України, ОСОБА_3 у повному обсязі сформульованого обвинувачення беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні даного кримінального правопорушення.
Також, сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке ОСОБА_3 повинен понести за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 367 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки з позбавленням права обіймати посади та займатися діяльністю, пов`язаною із виконанням адміністративно-господарських та організаційно-розпорядчих функцій строком на 2 (два) роки та штраф розміром 250 (двісті п`ятдесят) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 4 250 (чотири тисячі двісті п`ятдесят) гривень зі звільненням від відбування основного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України та покладенням на нього обов`язків передбачених ст. 76 КК України.

Розглядаючи в порядку ч. 5 ст. 469 КПК України питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.
Відповідно до правил ст.ст. 468, 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам, може бути укладена угода про визнання винуватості.
Прокурор в судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК та КК України, просив цю угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджене в угоді покарання.
Обвинувачений в судовому засіданні також просив вказану угоду про визнання винуватості затвердити і призначити узгоджене в ній покарання, при цьому беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, в обсязі обвинувачення, дав згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання у разі затвердження угоди.
Захисник в судовому засіданні проти затвердження вказаної угоди про визнання винуватості не заперечував.
Судом встановлено в судовому засіданні, що ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України.
Покарання, узгоджене сторонами угоди, відповідає санкції ч. 2 ст. 367 КК України.
Суд, шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження, переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
При цьому судом з`ясовано, що ОСОБА_3 повністю усвідомлює зміст укладеної угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, цілком розуміє свої права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч. 1 ст. 473 КПК України, та наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України.
Враховуючи викладене, та те, що умови угоди про визнання винуватості відповідають вимогам КПК та КК України, суд, врахувавши заслухані доводи сторін кримінального провадження, дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження цієї угоди.
За таких обставин суд вважає доведеним в судовому засіданні те, що ОСОБА_3 вчинив дії, які виразились услужбовій недбалості, тобто неналежному виконанні службовою особою своїх службових обов`язків, через несумлінне ставлення до них, що спричинило тяжкі наслідки охоронюваним законом громадським інтересам, а тому його дії вірно кваліфіковано за ч. 2 ст. 367 КК України, а також за якою обвинуваченому належить призначити узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки з позбавленням права обіймати посади та займатися діяльністю, пов`язаною із виконанням адміністративно-господарських та організаційно-розпорядчих функцій строком на 2 (два) роки та штраф розміром 250 (двісті п`ятдесят) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 4 250 (чотири тисячі двісті п`ятдесят) гривень зі звільненням від відбування основного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України та покладенням на нього обов`язків передбачених ст. 76 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник звернулися з клопотанням про звільнення обвинуваченого від призначеного покарання на підставі Закону України „Про амністію у 2016 році, посилаючись на те, що обвинувачений є інвалідом ІІІ групи, злочин у вчиненні якого він обвинувачується віднесений до категорії злочинів середньої тяжкості.
Відповідно до п. „г ст. 1 Закону України „Про амністію у 2016 році від 22.12.2016 № 1810-VІІІ звільняються від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, визнані винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст. 12 Кримінального кодексу України, особи, визнані винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 КК України, а також особи, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, які на день набрання чинності цим Законом в установленому порядку визнані інвалідами третьої групи.
Стаття 10 вищевказаного Закону передбачає, що питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою особи, яка підтримує публічне обвинувачення в суді чи здійснює нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян, органу або установи виконання покарань, а також за ініціативою обвинуваченого (підсудного) чи засудженого, їхніх захисників чи законних представників.
Відповідно до ст. 3 Закону України „Про застосування амністії в Україні установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.
Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 являється інвалідом ІІІ групи, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 28.08.2017 № 375837.
Крім того, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, яке ст. 12 КК України віднесено до злочинів середньої тяжкості. Вказане кримінальне правопорушення він вчинив протягом 27.01.2017 по 03.02.2017, тобто до дня набрання чинності Законом України „Про амністію у 2016 році.
Оскільки обмежень щодо застосування амністії до ОСОБА_3 судом не встановлено, суд вважає за можливе застосувати до ОСОБА_3 амністію та звільнити останнього від призначеного покарання.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений. Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Судових витрат немає, запобіжний захід обвинуваченій під час досудового розслідування не обирався, а тому до вступу вироку в законну силу підстав для його обрання також немає.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 373, 374, 475 КПК України, суд
у х в а л и в:
Затвердити угоду про визнання винуватості від 11.06.2019, укладену між прокурором Дрогобицької місцевої прокуратури ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, за яким призначити узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки з позбавленням права обіймати посади та займатися діяльністю, пов`язаною із виконанням адміністративно-господарських та організаційно-розпорядчих функцій строком на 2 (два) роки та штраф розміром 250 (двісті п`ятдесят) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 4 250 (чотири тисячі двісті п`ятдесят) гривень.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від призначеного судом основного покарання з випробуванням, якщо він протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього судом обов`язки.
На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
На підставі п. „г ст. 1 Закону України „Про амністію у 2016 році звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного судом основного та додаткового покарання.
Речові докази зберігати при матеріалах провадження.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1