ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/954/19 Справа № 191/4648/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8
підозрюваного ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 липня 2019 року про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо

ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Синельникове Дніпропетровської області, громадянина України, не працюючого, не одруженого, без зареєстрованого місця проживання, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою слідчого судді Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 липня 2019 року клопотання слідчого СВ Синельниківського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_10 , погоджене із прокурором Синельниківської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_11 задоволено та застосовано до підозрюваного ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк шістдесят днів, обчислюючи строк тримання під вартою з моменту його затримання - з 01 липня 2019 року, до 27 серпня 2019 року з визначенням застави у розмірі 115260 гривень.
Рішення суду обґрунтовано тим, що ОСОБА_9 обґрунтовано підозрюється у вчиненні середньої тяжкості та тяжкого кримінальних правопорушень, за один з яких передбачено покарання у виді 8 років позбавлення волі, в той самий час з`ясовуючи питання про міцність соціальних зв`язків слідчим суддею встановлено, що підозрюваний не має місця роботи, є неодруженим, в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, не має постійного місця реєстрації, після повідомлення про підозру був оголошений у розшук, тобто переховувався від органів досудового розслідування, а відшкодування ним потерпілій матеріальної шкоди не свідчить про подальшу можливість підозрюваного ОСОБА_9 не переховуватись від органів досудового розслідування або суду.
Таким чином, слідчий суддя прийшов до висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, в зв`язку з чим не може бути застосованим відносно підозрюваного ОСОБА_9 .
Враховуючи матеріальне становище підозрюваного, тяжкість злочинів, у вчиненні яких він підозрюється, та обставини їх вчинення, суд вважав за необхідне визначити йому заставу в розмірі 60 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 115260 гривень, оскільки внесення застави саме в такому розмірі може гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.
Захисник ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 не погодився з даним рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу слідчого судді Синельниківського міськрайонного суду від 01 липня 2019 року та обрати ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що слідчим суддею повинно було бути проведено аналіз всіх ризиків, визначених частиною 1 статті 177 КПК України з урахуванням особливостей даного кримінального провадження та особи підозрюваного, як того вимагають норми чинного законодавства України та міжнародного законодавства, зокрема практика ЄСПЛ. Вказані вимоги були проігноровані слідчим суддею.
Зазначає, що сторона захисту при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу посилалась на те, що ОСОБА_9 не має на меті ухилитися від покарання за скоєне ним кримінальне правопорушення, не має на меті переховуватися від слідства, а бажає встановлення істини по справі, об`єктивного та всебічного розгляду справи у суді, отримати призначене покарання та довести своє виправлення.
Вказує, що ОСОБА_9 повністю визнає свою провину в тому розмірі грошових коштів, яку він особисто отримав з картки, щиро кається в скоєному, але він не визнає ту частку грошей, які він не переводив з картки потерпілої ОСОБА_12 грошових коштів на картку незнайомим йому особам у сумі 108 000 грн. Свою непричетність до вказаних переводів грошових коштів, ОСОБА_9 має можливість довести тільки знаходячись на волі.
Судом не взято до уваги, те що ОСОБА_9 відшкодував потерпілій матеріальну шкоду; потерпіла своєю заявою повідомила, що ні матеріального, ні морального характеру претензій не має, просить суд обрати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою; не офіційно, але працює, отримує дохід, з якого відшкодував матеріальну шкоду потерпілій; в силу ст.89 КК України раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога не знаходиться; має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки; злочин не пов`язаний проти життя та здоров`я; він має захворювання на гепатит Є, потребує в проходженні стаціонарного курсу лікування; з 2015 року по цей час він не скоїв жодного правопорушення та не має наміру скоювати інші злочини.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку підозрюваного ОСОБА_9 та його захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, доводи прокурора, який вважав за необхідне залишити ухвалу слідчого судді без змін, а скаргу без задоволення, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи скарги, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Колегія суддів вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчого слідчим суддею дотримані, а доводи сторони захисту, викладені в апеляційній скарзі та в судовому засіданні щодо незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді, є безпідставними.
Так, з наданих матеріалів убачається що під час судового розгляду слідчий суддя з`ясував, що наведені у клопотанні слідчого дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_9 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України, при цьому обставини, що дають підстави підозрювати його у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення, підтверджуються матеріалами, доданими до клопотання.
Розглядаючи питання обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_9 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, колегія суддів зважає на те, що, як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 року у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.
Також приймається до уваги, що у рішенні Європейського суду з прав людини від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії» зазначено, що не можна ставити питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою, до того ж при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обгрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування.
Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, слідчий суддя правильно встановив, що доводи поданого клопотання є обґрунтованими, а заявлені ризики об`єктивно існують і для їх запобігання, необхідно застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Відповідно до ст. 178 КПК України, слідчий суддя врахував, що існують обґрунтовані ризики, що ОСОБА_9 , знаходячись на свободі, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення, у зв`язку з чим обґрунтовано прийшов до висновку про застосування виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і жоден із більш м`яких запобіжних заходів не буде ефективним та доцільним.
Таким чином, обраний запобіжний захід відносно підозрюваного узгоджується також з правовою позицією, викладеною у рішенні Європейського суду у справі за скаргою «Москаленко проти України», де зазначено, що обґрунтована підозра щодо вчинення заявником тяжкого злочину могла первісно виправдовувати його тримання під вартою. Необхідність забезпечити належний хід провадження (зокрема, для отримання показань свідків) також була достатньою підставою для первісного тримання заявника під вартою. Також вказано, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо підозрюваного обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.
З огляду на викладене, зазначені в апеляційній скарзі доводи щодо відсутності будь-яких даних про наявність ризиків не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.
Посилання ж апелянта на недоведеність провини його підзахисного у скоєнні вищезазначеного злочину, тобто безпідставність підозри, а також те, що органом досудового розслідування йому було невірно інкриміновано вищевказане кримінальне правопорушення, є неприйнятним для колегії суддів, оскільки при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обгрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування і на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи запобіжного заходу, тож апеляційні вимоги підозрюваного в цій частині є безпідставними та не підлягають задоволенню.
Доводи захисту про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги дані, характеризуючі підозрюваного, які викладені в апеляційній скарзі, є безпідставними, оскільки суд при постановленні ухвали це врахував, однак з метою запобігти встановленим ризикам, беручи до уваги тяжкість злочину, у вчиненні якого він підозрюється, міру покарання, яка передбачена за нього у виді позбавлення волі, судом першої інстанції було обгрунтовано задоволено клопотання слідчого та застосовано до ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Зазначення захисника в своїй апеляції про те, що суд першої інстанції встановив завеликий розмір застави, який не відповідає майновому стану підозрюваного та його родини, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки зазначені в апеляції підстави були враховані судом під час вирішення питання про обрання підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою з урахуванням того, що ризики, встановлені судом, є реальними, і запобігти їхньому уникненню, окрім як застосуванням найбільш суворого запобіжного заходу неможливо, а тому судом першої інстанції було обгрунтовано задоволено клопотання слідчого та застосовано до ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Слідчий суддя під час обрання запобіжного заходу належним чином врахував обставини кримінального правопорушення, майновий та сімейний стан підозрюваного, дані про його особу та ризики, які визнав доведеними, та як вимагають приписи норми ч.5 ст. 182 КПК України, визначив заставу у межах, передбачених за скоєння тяжкого злочину, тому апеляційні вимоги сторони захисту в цій частині є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.
З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції про обрання ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою цілком правильним і обгрунтованим та не знаходить підстав для його зміни на даному етапі досудового розслідування на інший запобіжний захід.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 липня 2019 року про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ _______________ _______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4