Постанова

Іменем України
06 червня 2019 р.

м. Київ

справа № 280/1480/15-к
провадження № 51-10473км18

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря
судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,

розглянув у закритому судовому засіданні касаційну скаргу першого заступника прокурора Житомирської області на ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 17 вересня 2018 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000552, за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця Республіки Узбекистан, проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 153 КК України.

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 04 жовтня 2017 року ОСОБА_7 визнано невинуватим і виправдано у пред`явленому обвинуваченні за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 153 КК України у зв`язку з недоведеністю, що кримінальне провадження вчинене обвинуваченим.

Вирішено питання процесуальних витрат та речових доказів.

Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 17 вересня 2018 року вищезазначений вирок місцевого суду залишено без змін.

Органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачувався у тому, що він 18 вересня 2015 року о 15.25 год, поблизу домоволодіння № 10 ро вул. Островського у м. Коростишів Житомирської області, використовуючи безпорадний стан малолітньої ОСОБА_8 , застосовуючи фізичне насильство, намагався задовольнити статеву пристрасть неприродним способом, однак свій злочин не довів до кінця з причин що не залежали від його волі, оскілки потерпіла втекла з місця події.

Суд першої інстанції, виправдовуючи ОСОБА_7 , виходив із того, що органом досудового розслідування не було надано суду достатніх доказів, які б підтверджували пред`явлене йому обвинувачення.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі прокурор порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону і призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції. Стверджує, що у справі зібрано достатньо доказів, які доводять наявність складу інкримінованого злочину, проте місцевий суд не дав їм належної оцінки, внаслідок чого необґрунтовано ухвалив виправдувальний вирок. Посилається на те, що апеляційний суд, переглядаючи провадження, не перевірив викладені у апеляційній скарзі прокурора доводів стосовно неправильності висновків суду про недоведеність вчинення ОСОБА_7 інкримінованого кримінального правопорушення не навів в ухвалі переконливих мотивів, через які визнав апеляцію прокурора необґрунтованою, а тому вважає, що ухвала суду 2-ї інстанції не відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

У заперечені захисник ОСОБА_6 просить судові рішення щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора без задоволення.

Позиції інших учасників судового провадження

Прокурор ОСОБА_5 вважає касаційну скаргу обґрунтованою та просить її задовольнити.

Захисник ОСОБА_6 касаційну скаргу сторони обвинувачення не підтримав і просив залишити її без задоволення.

Мотиви Суду

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників судового розгляду, перевіривши матеріали провадження та доводи, наведені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 433КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, органами досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 153 КК України.

Дослідивши зібрані у цьому провадженні докази, суд першої інстанції дійшов висновку про виправдання ОСОБА_7 у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 153 КК України.

Апеляційний суд, перевіривши матеріали кримінального провадження за доводами апеляції прокурора, дійшов висновку про законність, обґрунтованість та вмотивованість виправдувального вироку щодо ОСОБА_7 , тобто визнав, що цей вирок судом першої інстанції ухвалено відповідно до вимог ст. 370 КПК України, навівши в своїй ухвалі докладні мотиви на спростування доводів апеляції прокурора.

Згідно ст. 9 Конституції України та ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію (Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод) та практику Суду (Європейського суду з прав людини) як джерело права.

У справі «Барбера, Мессегуэ і Джабардо проти Іспанії» від 06.12.1998 року, Європейський Суд з прав людини зазначив, що принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного.

Перевіривши матеріали кримінального провадження щодо виправданого ОСОБА_7 за доводами касаційної скарги прокурора, які фактично є аналогічними доводам апеляції прокурора, колегія суддів приходить до висновку, що судові рішення постановлені у цьому провадженні відповідно до вимог кримінального процесуального закону.

Зокрема, колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції, з якими обґрунтовано погодився й апеляційний суд, що належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_7 вчинив незакінчений замах на насильницьке задоволення статевої пристрасті неприродним способом із застосуванням фізичного насильства, з використанням безпорадного стану малолітньої ОСОБА_8 , стороною обвинувачення не надано.

При перевірці матеріалів кримінального провадження встановлено, що висновки суду першої інстанції про недоведеність вчинення кримінального правопорушення, який інкримінувався ОСОБА_7 ґрунтуються на повно досліджених доказах, зокрема, на показаннях потерпілої ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_9 , яким суд дав належну оцінку та у вироку достатньо мотивував. При цьому, судом першої інстанції була дана також оцінка даним, які містяться у протоколі пред`явлення для впізнання від 26.09.2015 року; протоколі обшуку від 28.09.2015 року; висновку судово-психіатричної експертизи №407-2015 від 12.10.2015 року; протоколі проведення слідчого експерименту з потерпілою ОСОБА_8 від 20.09.2015 року; протоколі пред`явлення для впізнання від 19.10.2015 року та 12.11.2015 року; а також даним, які містяться у висновках експертів №1929 від 19.09.2015 року та №2135 від 16.10.2016 року.

За наведених вище обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції рішення щодо виправдання ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 153 КК України, є законним, обґрунтованим та відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу.

Апеляційним судом при перевірці даного кримінального провадження в апеляційному порядку рішення прийнято правильно. Суд безпосередньо передослідивши докази по справі, надав відповіді на всі доводи прокурора, які були викладені у його апеляції, та обґрунтовано визнав їх безпідставними. Свої висновки із цих питань, з якими погоджується колегія суддів, суд належним чином умотивував. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

У поданій касаційній скарзі не міститься аргументів щодо порушення судом норм процесуального права, які регламентують процедуру апеляційного перегляду та визначають правила оцінки доказів у кримінальному провадженні.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги прокурора без задоволення і не знаходить підстав для скасування судового рішення, як про це ставить питання у касаційній скарзі прокурор.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, що тягнуть скасування чи зміну судових рішень, не встановлено.

Керуючись ст. ст. 434, 436, 441, 442 КПК України, Верховний Суд

у х в а л и в:

Ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 17 вересня 2018 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу першого заступника прокурора Житомирської області без задоволення.

Постанова Верховного Суду є остаточною й оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3