Справа № 743/794/19
Провадження №1-кп/743/60/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2019 року Ріпкинський районний суд Чернігівської області

у складі: головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

потерпілого ОСОБА_5

представника потерпілого ОСОБА_6

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Ріпки кримінальне провадження № 0000136 від 29.03.2019 року, про обвинувачення

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки м.Чернігова, з базовою загальною середньою освітою, заміжньої, не працюючої, зареєстрованої та проживаючої в АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.162 КК України;

ВСТАНОВИВ:

14.12.2018 року у вечірній час ОСОБА_7 , умисно, незаконно, без згоди власника - ОСОБА_5 , проникла на територію домоволодіння АДРЕСА_2 , після чого відкривши вхідні двері веранди, та пошкодивши навісний замок на вхідних дверях будинку, проникла до приміщення, де незаконно проживала до 20.12.2018 року.

Своїми протиправними діями, які виразились в незаконному проникненні до житла та іншого володіння потерпілого ОСОБА_5 , ОСОБА_7 порушила ст.30 Конституції України, згідно якої не допускається проникнення до житла чи іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду; ст.12 Загальної декларації прав людини, згідно якої ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність його житла; ст.17 Міжнародного пакту про громадські та політичні права, згідно якої ніхто не повинен зазнавати свавільного чи незаконного посягання на недоторканність його житла; ст.8 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно якої кожен має право на повагу до свого житла.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_7 свою винність у вчиненні злочину визнала та показала, що з 1992 року по грудень 2018 року, вона проживала в с.Деражичі Лоєвського району Гомельської області Республіки Білорусь, не маючи громадянства вказаної держави і 07.12.2018 року була депортована в Україну, де не має родичів та близьких знайомих. Після того, як ОСОБА_7 була депортована, вона близько тижня прожила на залізничному вокзалі м.Чернігова, зверталася до міграційної служби з метою отримання паспорта, намагалася влаштуватись до будинку престарілих, однак це їй не вдалося. Коли у обвинуваченої закінчилися гроші та продукти харчування, вона виїхала до с.Задеріївка Ріпкинського району, де раніше знаходилася хата її батьків, однак виявилося, що спадкового домоволодіння ОСОБА_7 вже не існує. Обвинувачена не змогла знайти в селі єдину знайому їй жінку на ім`я ОСОБА_8 , у зв`язку з чим провела одну ніч в лісі, гріючись біля багаття. В подальшому ОСОБА_7 знайшла в с.Кам`янка домоволодіння, яким на той час ніхто не користувався, відчинила веранду, потім вхідні двері до будинку, де жила декілька днів, топлячи грубу, оскільки за тих погодніх умов вона загинула б на морозі. Приблизно через дві доби, у темну пору до будинку прийшло двоє чоловіків, один з яких мав при собі сокиру, але ОСОБА_7 не відчинила їм двері побоюючись за своє життя і здоров`я. Того ж вечора до будинку в якому жила обвинувачена під`їхали працівники поліції, яким вона двері відчинила та розповіла про обставини, за яких опинилась у чужому домоволодінні. Згодом, у сільській раді ОСОБА_7 спілкувалася з дружиною потерпілого, якій намагалася довести, що незаконне проникнення до чужого домоволодіння вона вчинила опинившись у тяжких життєвих обставинах і нічого не вкрала та не пошкодила, але порозуміння обвинувачена не знайшла. На момент розгляду справи судом ОСОБА_7 отримала паспорт громадянина України, вона проживає і зареєстрована в АДРЕСА_1 . У скоєному обвинувачена щиро кається, цивільний позов заявлений потерпілим визнає частково.

Крім повного визнання обвинуваченою своєї вини, винність ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їй діяння підтверджується сукупністю доказів, досліджених в судовому засіданні.

Так, допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 показав, що він з дружиною проживає в м.Чернігові, однак в с.Кам`янка Ріпкинського району має домоволодіння, котре залишилося від батьків і свідоцтво про право власності на яке потерпілому видано нотаріусом. Орієнтовно 15-16 грудня 2018 року потерпілому телефонував земляк і повідомив, що на території сільської ради з`явилася обвинувачена, а ще приблизно через 4-5 днів ОСОБА_5 зателефонувала сусідка яка сказала, що будинок потерпілого хтось протоплює. В свою чергу, потерпілий зателефонував своєму двоюрідному братові та попросив з`ясувати ситуацію. Коли двоюрідний брат ОСОБА_5 прибув разом із сусідом до будинку, вони побачили, що з пічної труби йде дим, вхідні двері до приміщення зачинені, а на їх стук ніхто не відчинив, у зв`язку з чим були викликані працівники поліції. Після прибуття останніх двері в будинку відчинила ОСОБА_7 , яку після опитування доставили до знайомої на ім`я ОСОБА_8 . Через деякий час до Задеріївської сільської ради поїхала дружина потерпілого, яка спілкувалася з обвинуваченою та оглянула будинок. Незважаючи на те, що з домоволодіння нічого викрадено не було, потерпілий написав заяву про притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності, оскільки вона засмітила та закіптявіла житлове приміщення, користувалася майном ОСОБА_5 , спалила частину паркану та спаплюжила подвір`я. Таким чином, потерпілий, котрий являється інвалідом третьої групи, у зв`язку з перенесеними моральними стражданнями, крім притягнення обвинуваченої до кримінальної відповідальності, просив стягнути з ОСОБА_7 10000 грн. в якості відшкодування моральної шкоди. В подальшому, потерпілий та його представник зменшили позовні вимоги до розміру, який визначить суд.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_9 показала, що вона доводиться троюрідною сестрою потерпілому та проживає по АДРЕСА_3 . У грудні 2018 року додому до ОСОБА_9 приходила обвинувачена, яка розпитувала про місцевих жителів на ім`я ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , на що свідок повідомила, що вказані особи померли. Через декілька днів ОСОБА_9 помітила, як з труби будинку потерпілого йде дим, після чого зателефонувала останньому та дізналася, що він з м.Чернігова до с.Кам`янка не приїжджав. Того ж вечора свідок знову вийшла з двору і помітила на вулиці поліцейський автомобіль, а зайшовши до будинку ОСОБА_5 побачила поліцейських та обвинувачену, яка давала пояснення і була тверезою. При цьому світло в будинку горіло, на грубці щось варилося в горщику, на столі знаходилися чашка і пакет з чаєм, вівсяні пластівці. У житловому приміщенні не було безладу, задимленості і кіптяви. Разом з цим, частина паркану біля двору ОСОБА_5 була повалена.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_12 показала, що вона займає посаду Задеріївського сільського голови і до того дня, як ОСОБА_7 виявили в житловому будинку ОСОБА_5 , остання приходила до сільської ради з проханням посприяти в оформленні паспорта. На запитання свідка про місце проживання заявниці остання повідомила, що її прихистили якісь люди. До того дня як ОСОБА_7 виявили в чужому будинку, вона не зверталася до органу місцевого самоврядування з проханням про надання допомоги у виді житла. Свідок бачила довідку обвинуваченої про депортацію її з Республіки Білорусь і в подальшому телефонувала до міграційної служби з метою отримання роз`яснень, яким чином ОСОБА_7 може оформити паспорт громадянина України. На момент розгляду справи судом обвинувачена отримала паспортний документ, їй надала житло місцева жителька, і ОСОБА_7 там зареєстрована. За час проживання на території сільської ради обвинувачена не була помічена в протиправній поведінці і заробляє собі на життя збором ягід та наданням допомоги по господарству місцевим жителям.

Будучи допитаною в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_13 показала, що вона доводиться дружиною потерпілому, і в грудні 2018 року їм додому зателефонувала сусідка з с.Кам`янка, котра поцікавилась, чи приїхали вони у вказаний населений пункт, оскільки будинок ОСОБА_5 хтось протоплює. Наступного дня ОСОБА_13 приїздила до с.Кам`янка, оглядала домоволодіння та виявила пошкоджений паркан, кіптяву в будинку, порожні пляшки, засміченість приміщення, відчинену шафу. Речі, якими користувалася ОСОБА_7 свідок випрала та продовжує використовувати їх за цільовим призначенням. Свідок раніше знала батьків обвинуваченої, і їй відомо, що житлове приміщення яке знаходилось поряд та в якому проживали родичі ОСОБА_7 , фактично перестало існувати. Дозволу на проживання в будинку потерпілого ОСОБА_7 не просила та не отримувала.

Із заяви потерпілого, поданої до Чернігівської місцевої прокуратури 25.03.2019 року вбачається, що ОСОБА_5 просив притягнути ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності за незаконне проникнення та користування належним йому житловим приміщенням.

Витягом з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно підтверджується, що ОСОБА_5 є власником житлового будинку АДРЕСА_4 .

Оцінюючи досліджені докази в їх сукупності та взаємозв`язку, з точки зору належності, допустимості, достовірності, суд приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_7 в незаконному проникненні до житла та іншого володіння особи і вчинення інших дій, що порушують недоторканність житла потерпілого, а дії обвинуваченої правильно кваліфіковані за ч.1 ст.162 КК України.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення, відомості про особу обвинуваченої, обставини пом`якшуючі її покарання.

Обставинами пом`якшуючими покарання ОСОБА_7 , є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та скоєння злочину внаслідок збігу тяжких особистих обставин.

Обставин обтяжуючих покарання обвинуваченої по справі не встановлено.

За місцем проживання ОСОБА_7 характеризується позитивно, на день розгляду справи обвинувачена досягла 70 років, являється не судимою, до адміністративної відповідальності не притягувалась.

З досудової доповіді вбачається, що органом пробації визначено середній ризик вчинення ОСОБА_7 повторного злочину і середній ризик небезпеки обвинуваченої для суспільства, а її виправлення можливе без позбавлення чи обмеження волі.

Приймаючи до уваги пом`якшуючі покарання обставини, повне визнання ОСОБА_7 своєї вини, а також відомості про особу обвинуваченої, в тому числі її похилий вік та передумови, що спонукали до вчинення кримінального правопорушення, суд приходить до висновку, що відносно ОСОБА_7 доцільно застосувати покарання у виді штрафу в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч.1 ст.162 КК України.

Запобіжний захід обвинуваченій не обирався, заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались, процесуальні витрати по справі відсутні.

Цивільний позов заявлений потерпілим підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

В судовому засіданні встановлено, що внаслідок неправомірних дій обвинуваченої, потерпілому було завдано моральну шкоду, яка виразилась в душевних стражданнях, пов`язаних із протиправними діями ОСОБА_7 по відношенню до майна ОСОБА_5 і порушення гарантованого йому Конституцією України та міжнародними угодами права на недоторканність житла, що потребувало і потребує від потерпілого, котрий являється інвалідом ІІІ групи, додаткових зусиль для організації власного життя.

В той же час, приймаючи до уваги життєві обставини які спонукали ОСОБА_7 до вчинення кримінального правопорушення, враховуючи її вік і майновий стан та, з урахуванням засад розумності, суд вважає за доцільне стягнути з обвинуваченої на користь потерпілого відшкодування в розмірі 50% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, що становить 782 грн.

Речовими доказами необхідно розпорядитися в порядку, визначеному ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст.373-376 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_7 - визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.162 КК України, та призначити їй покарання у виді штрафу, в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. 00 коп. Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 782 грн. 00 коп. в якості відшкодування моральної шкоди.

Речові докази - оптичний носій з відеозаписом до протоколу слідчого експеримента залишити в матеріалах справи.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору. На вирок може бути подано апеляцію до Чернігівського апеляційного суду протягом 30 днів, з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1