Справа № 487/6546/19
Провадження № 1-кс/487/7851/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.10.2019 року м.Миколаїв

Слідчий суддя Заводського районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва клопотання слідчого Другого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0000441 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, про арешт тимчасово вилученого майна

ВСТАНОВИВ:
26.09.2019 року до Заводського районного суду м. Миколаєва, звернувся слідчий Другого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_4 із клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно.

В обґрунтування, клопотання зазначив, що Слідчими територіального управління ДБР, розташованого у місті Миколаєві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні відомості за яким внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000441 від 06.06.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 364 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що керівництво Одеської митниці ДФС з метою особистого збагачення схиляє суб`єктів ЗЕД до сплати незаконної грошової винагороди, шляхом створення штучних перешкод у вигляді затягування митного оформлення з боку співробітників оформлюючих відділів добавлення форм митного контролю, окрім згенерованих автоматизованою системою аналізу та управління ризиками, затримки пов`язані з безпідставністю перевіркою митної вартості та/або класифікації товарів, безпідставні відбори зразків товарів та проведення лабораторних досліджень.

Одночасно із здійсненням впливу на суб`єктів ЗЕД через вантажні відділи, аналогічні дії вчиняються за допомогою співробітників Управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії Одеської митниці ДФС проводяться додаткові митні огляди вантажів співробітниками вказаного підрозділу, які мотивуються ризиковістю зовнішньоекономічних операцій, до моменту схилення суб`єктів ЗЕД до сплати незаконної грошової винагороди.

Таким чином, дії посадових осіб Одеської митниці ДФС, разом іншими посадовими особами, шляхом надання дозволу на зміну митного режиму та вивезення контейнерів без проведення їх огляду з Одеського порту, можуть спричинити шкоду державному бюджету України у вигляді несплачених митних платежів та зборів.

24.09.2019, в період часу з 09 год. 17 хв. по 15 год. 57 хв., під час проведення обшуку в адміністративній будівлі Одеської митниці ДФС, яка розташована за адресою: Одеська обл., м. Одеса, вул. Івана і Юрія Лип, 21а, було виявлене та вилучене майно, а саме відео реєстратор з серійним номером 1М00D8ЕРАYYАN4D та зарядний пристрій, комп`ютерний блок з серійним номером ISIOSOS54T00VCOFTG81, телефон марки Blackberry з серійним номером на слоті сім карти НОМЕР_1 , генератор білого штучного шуму та пульт управління чорного кольору із написом SHIELD, флеш носій ADATA UV120/4GB, список користувачів Введення форм митного контролю по ВМД м/п Одеса-центральний на 1 арк., Користувачів ролей та профілів Введення форм митного контролю ВМД сервер Одеської митниці на 1 арк., копію наказу №1462-0 про покладення обов`язків начальника Одеської митниці ДФС на ОСОБА_5 , копія листа ДФС України з № 4074/8-21 від 02.09.2019 на 9 арк., копію доручення за №3696/8-21 від 09.08.2019 на 4 арк.

Таким чином, у органу досудового розслідування виникла необхідність у арешті вищезазначених речей та документів, з метою забезпечення їх збереження.

В судовому засіданні слідчий обставини викладені у клопотанні підтвердив, просив клопотання задовольнити.

Представник власника майна Одеської митниці ДФС, до судового засідання, не з`явився, причини неявки не повідомив, про час та місце розгляду клопотання був повідомлений своєчасно, належним чином.

Розгляд клопотання було проведено за відсутності власника майна, що не суперечить положенням ст.172 ч.1 КПК України.

Вислухавши пояснення, слідчого, вивчивши клопотання, слідчий суддя вважає, що клопотання підлягає поверненню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до положень ч.1,2,11 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Відповідно до ч. 2, ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;

Згідно з ч.3 ст.172 КПК України слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог ст.171 цього Кодексу, повертає його слідчому, прокурору та встановлює строк в сімдесят дві години для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Так, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

З врахуванням викладеного, слідчий суддя дійшов висновку, що подане слідчим клопотання не відповідає вимогам ст..171 ч.2 п.1 КПК України, оскільки слідчим не зазначено підставу і мету відповідно до положень статті 170 ч.2 цього Кодексу та відповідного обґрунтування необхідності арешту вищевказаного майна з метою реалізації завдань кримінального провадження, що у свою чергу позбавляє слідчого суддю можливості належним чином перевірити доцільність застосування арешту майна як заходу забезпечення у кримінальному провадженні.

На підставі викладеного і керуючись ст.171, ч.3 ст.172 КПК України слідчий суддя

УХВАЛИВ:
Клопотання слідчого Другого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_4 про арешт тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні №0000441 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України повернути слідчому Другого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_4 встановивши строк в сімдесят дві години для усунення недоліків.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1