ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 жовтня 2019 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні за участю прокурора ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , законного представника потерпілих ОСОБА_8 ,її представника-адвоката ОСОБА_9 апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Вижницького районного суду Чернівецької області від 15 серпня 2019 року у кримінальному провадженні №0000217 щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Кути Косівського району Івано-Франківської області та мешканця АДРЕСА_1 , фактично зареєстрованого по АДРЕСА_2 , громадянина України, із середньою освітою, працюючого верстатником ПрАТ`Вижницький ДОК», не судимого,розлученого, обвинуваченого за ч.2 ст.286 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А :
Вироком Вижницького районного суду Чернівецької області від 15 серпня 2019 року ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та йому призначене покарання виді трьох років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки. Стягнуто з ОСОБА_7 процесуальні витрати на залучення експертів, вирішена доля речових доказів.

На вказаний вирок надійшла апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 .

Апелянт вважає,що висновки суду,викладені у вироку,не відповідають фактичним обставинам провадження.Твердить, що суд у вироку не виклав об`єктивну сторону злочину, а лише перерахував допущені обвинуваченим порушення правил дорожнього руху, не зазначивши, порушення саме яких правил перебуває у причинному зв`язку із наслідками, що настали.

Провадження№11-кп/822/434/19 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_10 Категорія:ч.2 ст.286 КК України Суддя-доповідач: ОСОБА_1 .
Посилається на безпідставність висновку суду про порушення водієм вимог п. 12.4 ПДР України, оскільки,на думку апелянта, дослідженими доказами не доведено, що ДТП сталася в межах населеного пункту. Також не погоджується з висновком експерта щодо швидкості, з якою рухався водій ОСОБА_7 , оскільки даний висновок, на думку захисника, грунтується тільки на показах свідків, які належним чином не перевірені.

Зазначає, що процедура відібрання крові у обвинуваченого для експертного дослідження проведена із грубим порушенням п.7 ст.223 КПК України без понятих та відеозапису,а відібраний зразок крові викликає сумнів, оскільки тільки через 18 днів наданий експерту на дослідження з нечитабельними печатками лікаря. Тому вважає, що вина ОСОБА_7 в порушенні п.п.12.4 та 2.9 ПДР України не доведена, а дані пункти Правил дорожнього руху України необхідно виключити з обвинувачення.

Із тих же підстав вважає,що суд необгрунтовано визнав обставиною, що обтяжує покарання- вчинення злочину особою, яка перебуває у стані алкогольного сп`янінняюТакож твердить,що ця обставина була зазначена при встановленні об`єктивної сторони злочину як порушення, яке знаходиться в причинно-наслідковому зв`язку із дорожньо-транспортною пригодою.

У судовому засіданні ОСОБА_7 щиро розкаявся у скоєному, надає і подальшому має намір надавати допомогу дітям потерпілої, з якою перебував у цивільному шлюбі, придбав дітям потерпілої квартиру

За таких обставин просив вирок змінити, виключити з мотивувальної частини вироку посилання на порушення обвинуваченим п.п.12.4 та 2.9 ПДР України та на підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного судом покарання з випробуванням.

Згідно з вироком, 21.09.2018 року, біля 22.10 год., водій ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем марки «ВАЗ 21144», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався автодорогою Т-2601 сполученням «Чернівці - Вашківці - Вижниця - Путила- КПП Руська, з проїздом до КПП Шепіт».

Наближаючись до електроопори № 20, вказаної автодороги, рухаючись в межах населеного пункту с. Сергії Путильського району Чернівецької області, водій ОСОБА_7 , в порушення та невиконання вимог п.п.1.5, 2.3 (б), 2.9 (а) 12.1 та 12.4 Правил дорожнього руху України не врахував дорожньої обстановки і не правильно застосував прийоми керування транспортним засобом, безпідставно змінив напрямок руху вправо, в результаті чого допустив виїзд керованого ним транспортного засобу за межі проїзної частини дороги на узбіччя, де скоїв наїзд на дерево.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажиру автомобіля марки «ВА3 21144», ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідно до висновку СМЕ №643 від 22.10.2018 року спричинено смерть, яка настала від закритого перелому 3-го шийного хребця з розривом спинного мозку.

Потерпілий ОСОБА_12 до апеляційного суду не з`явився,хоча належним чином був повідомлений про час та місце апеляційного розгляду. Про причини неявки не повідомив,клопотань про відкладення судового розгляду не заявляв.За таких обставин неявка потерпілого не перешкоджає проведенню розгляду(ч.4 ст.405 КПК України),а тому судова колегія вважає за можливе здійснювати розглянути апеляційну скаргу за відсутності потерпілого ОСОБА_12 .Таку ж думку висловили учасники судового провадження.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого, його захисника, які підтримали апеляційну скаргу,доводи законного представника неповнолітніх потерпілих ОСОБА_8 ,її представника-адвоката ОСОБА_9 ,які просили не позбавляти обвинуваченого волі та задовольнити апеляційну скаргу, доводи прокурора про відсутність підстав для зміни вироку, дослідивши матеріали кримінального провадження в межах апеляційної скарги та перевіривши її доводи, судова колегія приходить до наступних висновків.

Згідно вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухваленим із дотриманням норм матеріального та процесуального права, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 КПК України з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності для прийняття остаточного рішення у справі.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За змістом апеляційної скарги, захисник оспорює вирок суду в частині доведеності винуватості ОСОБА_7 у порушенні вимог п.п.12.4, 2.9.а ПДР України,а тому,даючи оцінку доводам апелянта, апеляційний суд виходить з наступного.

Так, обвинувачений ОСОБА_7 у суді показав,що 21.09.2018 року із ОСОБА_11 на його автомобілі поїхали в напрямку с. Сергії Путильського району. Стверджував, що алкоголю не вживав, їхав зі швидкістю 50-60 км/год. Приблизно через 150 м після знаку закінчення населеного пункту смт. Путила заїжджав у поворот і на зустріч їхав автомобіль, який засліпив його дальнім світлом фар. Щоб уникнути зіткнення, вивернув кермо вправо і виїхав на узбіччя, де відбулося зіткнення з деревом,внаслідок чого ОСОБА_11 загинула. Щиро жалкує про вчинене,відшкодував шкоду потерпілим, надає та буде надавати матеріальну допомогу дітям загиблої, яка була фактично його цивільною дружиною.

Із показань свідка ОСОБА_13 у районному суді вбачається,що у вересні 2018 року на прохання ОСОБА_7 забрав потерпілу з м.Вижниця і привіз її в смт. Путила, де вона сіла в автомобіль ОСОБА_7 .Під час спілкування запаху алкоголю від ОСОБА_7 не відчував. Після ДТП ОСОБА_7 розповідав, що його засліпив зустрічний автомобіль, тому він не впорався з керуванням і здійснив наїзд на дерево.

Свідок ОСОБА_14 у суді першої інстанції показав,що у кінці вересня 2018 року у вечірній час за кермом автомобіля їхав разом з ОСОБА_15 з с. Сергії в напрямку смт. Путила. Їхав на швидкості приблизно 50 км/год на ближньому світлі фар. Заїжджаючи в смт. Путила, на повороті назустріч на швидкості близько 100-120 км/год їхав автомобіль «Лада», темного кольору. Автомобіль зрізав поворот його смугою і рухався на нього. Уникаючи зіткнення, був змушений виїхати на узбіччя. Коли розминулися, поїхав далі, удару від зіткнення не чув, ДТП не бачив. Через декілька днів стало відомо, що в с. Сергії сталася ДТП і разом з ОСОБА_15 прийшов у Путильське ВП. На території Путильського ВП побачив автомобіль, з яким ледь не зіткнувся, і впізнав його.

Такі ж показання надав суду свідок ОСОБА_15 .

Підстав уважати свідків упередженими, а їх показання неправдивими суд не встановив. У апеляційному суді обвинувачений підтвердив,що із свідками ОСОБА_15 та ОСОБА_14 не знайомий та підстав обмовляти його свідки не мають.

Отже,показаннями цих свідків спростовуються доводи захисника про те, що ОСОБА_7 рухався із допустимою в населеному пункті швидкістю.

Із протоколів огляду місця події від 21.09.2018 року з фототаблицями та схеми місця ДТП вбачається, що дорожньо-транспортна пригода відбулась на автомобільній дорозі сполученням Чернівці-Вашківці-Вижниця-Путила-КПП Руська Т-2601 в межах населеного пункту с. Сергії Путильського району Чернівецької області(а.с.100-105,109-116).

Протоколи складені слідчим в присутності понятих, підписані ними без застережень.

Враховуючи викладені обставини у їх сукупності колегія не вбачає підстав для виключення із вироку посилання на п.12.4 Правил дорожнього руху України, оскільки районним судом правильно встановлено,що ДТП мала місце у межах населеного пункту,а достатніх доводів на спростування таких висновків апелянтом не наведено.

Також безпідставними є твердження захисника у апеляційній скарзі про те,що слідчим було порушено порядок відібрання біологічних зразків- крові ОСОБА_7 - для експертизи.

Із матеріалів провадження вбачається,що після ДТП ОСОБА_7 без свідомості був доставлений до лікарні та зразок крові обвинуваченого було відібрано лікарем у медичному закладі у відповідності з вимогами «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МВС, МОЗ України 09.11.2015 №1452/735 та «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду» затвердженого постановою КМУ від 17.12.2008 року (зі змінами).
Разом із тим,доводи захисника про наявність підстав для застосування вимог ст.75 КК України при призначенні покарання ОСОБА_7 судова колегія вважає слушними.

Відповідно до ст.65 КК України, п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд при призначенні покарання у кожному конкретному випадку повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Так, призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд вказав, що враховує ступінь тяжкості злочину,який є тяжким,особу винного,який позитивно характеризується по місцю проживання, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває,не судимий,доглядає за матір`ю,яка хворіє.Також суд вказав,що враховує стан здоров`я обвинуваченого,позицію потерпілих,які претензій не мають.

Обставинами, які пом`якшують покарання, суд визнав щире каяття у вчиненні злочину, яке полягає у відвертому осуді обвинуваченим своєї протиправної поведінки та готовності нести відповідальність за вчинене, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування завданого збитку.Обставиною, яка обтяжує покарання ,суд врахував вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

На підставі викладеного суд призначив покарання обвинуваченому у виді реального позбавлення волі та не вбачав підстав для застосування вимог ст.75 КК України.

Судова колегія вважає, що поза увагою суду та без належної оцінки залишились наступні обставини,які істотно вплинули на правильність судового рішення в частині призначення покарання.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.п.20,21 Постанови Пленуму ВСУ №14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» ,при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб, а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.
Досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.
Призначаючи покарання ОСОБА_7 суд належним чином не врахував,що злочин,передбачений ст.286 ч.2 КК України хоча і є тяжким,однак вчинений із необережності.

Згідно вимоги ВІТ ГУНП в Чернівецькій області, ОСОБА_7 раніше не судимий (а.п.181).Даних про те,що він притягувався до адміністративної чи іншої відповідальності, у провадженні також немає.
Належним чином суд не врахував також позиції потерпілого ОСОБА_12 та законного представника неповнолітніх потерпілих-дітей ОСОБА_11 ,які у поданих суду заявах(а.с.223,224) та у судовому засіданні просили суд не призначати ОСОБА_7 покарання у виді реального позбавлення волі,матеріальна та моральна шкода їм відшкодована ,жодних претензій до обвинуваченого не мають.

Обвинувачений у апеляційному суді показав,що ОСОБА_11 фактично була його цивільною дружиною,а тому її загибель переживає як особисту трагедію.

Під час апеляційного розгляду законний представник неповнолітніх потерпілих дітей ОСОБА_11 - ОСОБА_8 підтвердила,що обвинувачений та ОСОБА_11 перебували у близьких стосунках,мали намір створити сім`ю.

Також показала,що протягом усього тривалого періоду,який сплинув із моменту ДТП(з вересня 2018 року до цього часу) обвинувачений постійно надавав і надає матеріальну та іншу допомогу дітям ОСОБА_11 ,які знаходяться під її( ОСОБА_8 ) опікою,а також придбав їм квартиру.

Ці обставини підтверджуються договором купівлі продажу від 01.07.2019 року,копія якого наявна у матеріалах провадження(а.с.225-226)

Отже,така посткримінальна поведінка обвинуваченого свідчить про щирість його каяття,усвідомлення наслідків вчиненого та готовність добровільно нести відповідальність за скоєне і без застосування до нього більш суворих заходів кримінальної репресії.

Законний представник неповнолітніх потерпілих ОСОБА_8 також просила апеляційний суд задовольнити апеляційну скаргу обвинуваченого,оскільки реальне позбавлення його волі поставить неповнолітніх дітей,яким він постійно надає матеріальну допомогу, у скрутне матеріальне становище.

Суд жодним чином не врахував при призначенні покарання також того,що ОСОБА_7 офіційно працевлаштований,працює верстатником ПрАТ`Вижницький деревообробний комбінат»

Характеристика на обвинуваченого з місця роботи,яка надана апеляційному суду, свідчить про те,що він зарекомендував себе лише із позитивної сторони.Дисциплінований,сумлінний працівник.Завдяки своїй наполегливості і працелюбству освоїв нову професію та працює оператором сучасної технологічної лінії.В колективі користується заслуженим авторитетом,виробничі завдання виконує якісно і у строки.

Суд повною мірою не зважив на те,що відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї ОСОБА_7 , він проживає з матір`ю ОСОБА_16 , 1948 року народження, яка хворіє,перенесла декілька інсультів,гіпертонічний криз та якій потрібний постійний сторонній догляд.(а.с.178).

Такі ж обставини підтверджені наданими апеляційному суду актом обстеження матеріально побутових умов №545 від 01.10.2019 року та випискою із медичної карти ОСОБА_16 від 21.10.2019 року,із якої вбачається ,що у зв`язку із наявними захворюваннями вона 21.10.2019 року направлена на стаціонарне лікування.

Суд формально вказав,однак фактично не врахував стан здоров`я самого обвинуваченого,який внаслідок ДТП також отримав тілесні ушкодження,знаходився на стаціонарному лікуванні з 21.09 по 27.09.2018 року з діагнозом-політравма,струс головного мозку,закритий перелом лівої лобної та скроневої кістки,забійно рвана рана лобної ділянки голови,закритий перелом 4,5,6 ребер зліва(а.с.192).Окрім того, хворіє на хронічний гепатит та ряд інших захворювань,про що свідчать медичні документи на а.с.184-189.

Суд повною мірою не зважив,що у провадженні наявні декілька обставин,що пом`якшують покарання-щире каяття,активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування завданого збитку. Обставиною,що обтяжує покарання є вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Отже, враховуючи викладені обставини у їх сукупності, зокрема те, що ОСОБА_7 вчинений необережний тяжкий злочин, позицію законного представника неповнолітніх потерпілих та її захисника,які підтримали апеляційну скаргу,просили не позбавляти волі обвинуваченого,таку ж позицію потерпілого ОСОБА_12 у районному суді,негативні матеріальні наслідки,що можуть настати для неповнолітніх дітей у випадку реального позбавлення волі ОСОБА_7 ,особу обвинуваченого, який не судимий,працює, характеризується позитивно, його стан здоров`я,посткримінальну поведінку, наявність декількох обставин,що пом`якшують покарання, апеляційний суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без відбування покарання.Відтак, наявні підстави для застосування вимог ст.75 КК України та звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного за ст.286 ч.2 КК України основного покарання з випробуванням.

Саме таке покарання, на думку судової колегії, яка узгоджується із позицією потерпілих,відповідатиме меті покарання, є необхідним і буде остатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів.

Отже,вирок суду в частині призначення покарання слід змінити,задовольнивши в цій частині апеляційну скаргу захисника.

Керуючись ст.ст.404,405,407,409,414,417,418,419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Вижницького районного суду Чернівецької області від 15 серпня 2019 року щодо ОСОБА_7 змінити в частині призначення покарання.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання,призначеного за ст.286 ч.2 КК України у виді трьох років позбавлення волі, з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку терміном на 2 (два) роки не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст.76 КК України покласти на ОСОБА_7 обов`язки:

-періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу із питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган із питань пробації про зміну місця проживання та роботи;

-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом із питань пробації.

В іншій частині вирок районного суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення

Головуючий: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_2