Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2019 року

м. Київ
справа № 676/1261/18
провадження № 51-5257ск19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 6 травня 2019 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 16 липня 2019 року в межах об`єднаного кримінального провадження за обвинуваченням
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Краматорська Донецької області, жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого, останній раз за вироком Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 30 жовтня 2017 року за ч. 2 ст. 190, ст. 69 КК до покарання у виді арешту на строк 2 місяці, звільненого 5 червня 2018 року у зв`язку з відбуттям строку покарання,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190 та

ч. 2 ст. 186 КК.
Встановлені обставини
За вироком Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 6 травня 2019 року ОСОБА_5 засуджено до покарання у виді позбавлення волі:
- за ч. 2 ст. 186 КК на строк 4 роки. На підставі ч. 4 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання, визначеного за вироком цього суду від 30 жовтня 2017 року, більш суворим призначено ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки із зарахуванням відбутого покарання у виді арешту на строк 2 місяці відповідно до ч. 1 ст. 72 цього Кодексу з розрахунку один день позбавлення волі за один день арешту;
- за ч. 2 ст. 185 КК на строк 2 роки та за ч. 2 ст. 190 КК на строк 1 рік.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк два роки.
Згідно з ч. 1 ст. 71 КК за сукупністю вироків до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вирокомКам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 30 жовтня 2017 року та покарання, призначене за вказаним вироком відповідно до ч. 4

ст. 70 КК покарання і остаточно призначено ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.

Вирішено питання стосовно судових витрат і долі речових доказів.
Хмельницький апеляційний суд ухвалою від 16 липня 2019 року апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишив без задоволення, а вирок місцевого суду щодо нього без зміни.
Суть питання
У касаційній скарзі захисник зазначає про неправильне застосування місцевим та апеляційним судами закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості злочину й особі засудженого через суворість, а тому просить змінити оскаржувані ним судові рішення та на підставі п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_5 в частині засудження за ч. 2 ст. 186 КК.
Мотиви Верховного Суду
Статтею 427 КПК встановлено вимоги, яким має відповідати касаційна скарга.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.
Частиною 1 ст. 438 КПК визначено, що підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, котра подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, які є підставами для скасування або зміни судового рішення і які, на її думку, допустили суди при винесенні судових рішень, а також має навести конкретні аргументи на обґрунтування кожної позиції.
Водночас слід урахувати, що відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, а також правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Однак усупереч наведеним положенням процесуального закону захисник, посилаючись у касаційній скарзі на неправильне застосування місцевим судом закону України про кримінальну відповідальність, не навів обґрунтування незаконності вироку цього суду відповідно до ч. 2 ст. 438 КПК та не зазначив,

у чому полягають такі порушення, як вони вплинули на законність та обґрунтованість постановленого судового рішення, і чому їх слід відносити до безумовних підстав для скасування касаційним судом згаданого вироку з огляду на положення ч. 3 ст. 93, статей 258, 263, 284, 370, 374, 404, 413 КПК у їх взаємозв`язку. Натомість захисник указує на однобічність і неповноту судового розгляду, на невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та фактично спонукає касаційний суд дати доказам іншу оцінку, ніж та, яку дали суди першої та апеляційної інстанцій, що відповідно до статей 433, 438 КПК не є предметом перегляду судом касаційної інстанції.
Касаційна скарга не містить доводів щодо незаконності ухвали апеляційного суду.
У касаційній скарзі не зазначено, чи заявлялися стороною захисту в суді апеляційної інстанції клопотання, які відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК апеляційний суд безпідставно не задовольнив, та які конкретно доводи, викладені в апеляційній скарзі, всупереч ст. 419 цього Кодексу суд апеляційної інстанції взагалі не дослідив,

не перевірив і не оцінив, унаслідок чого визнав їх необґрунтованими. Відповідно касаційна скарга не містить доводів щодо незаконності усіх висновків суду апеляційної інстанції, наведених в ухвалі цього суду на спростування аргументів, викладених в апеляційній скарзі обвинуваченого відповідно до статей 412 та

413 КПК, зокрема щодо обгрунтованості засудження останнього за ч. 2 ст. 186 КК.

Формальним є посилання захисника на те, що призначене ОСОБА_5 покарання є явно несправедливим через суворість, оскільки його касаційна скарга не містить конкретних доводів відповідно до положень ст. 414 КПК як щодо виду покарання, так і щодо його розміру.

Також захисник не долучивдо касаційної скарги її копій із додатками в кількості, необхідній для надіслання сторонам кримінального провадження й усім учасникам судового провадження, як встановлено у п. 6 ч. 2 ст. 427 КПК та не зазначив, чи бажає брати участь у касаційному розгляді кримінального провадження, як це передбачено ч. 3 ст. 427 цього Кодексу.
Відсутність у касаційній скарзі згаданого обґрунтування та недотримання положень ст. 427 КПК перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
З огляду на викладене оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, Верховний Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1

ст. 429 КПК залишити касаційну скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків.
На цих підставах Верховний Суд
постановив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 6 травня 2019 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 16 липня 2019 року щодо ОСОБА_5 залишити без руху та встановити строк для усунення недоліків десять днів із дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3