н/п 1-кп/490/963/2018
Центральний районний суд м. Миколаєва
_____________________________________________________________________________________
У Х В А Л А
19 серпня 2019 року м. Миколаїв
Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника - адвоката ОСОБА_7 ,
потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , їх представника - адвоката ОСОБА_10 ,
під час судового розгляду щодо обвинувального акту, складеного за результатами досудового розслідування обставин кримінального провадження №0003428, за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, -

В С Т А Н О В И В :
Центральний районний суд м. Миколаєва здійснює судовий розгляд обвинувального акту відносно ОСОБА_6 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України.
Під час судового розгляду захисник ОСОБА_7 звернулася із письмовим клопотанням про визнання доказів неналежними та недопустими. В обгрунтування клопотання зазначала, що частина письмових доказів у кримінальному провадженні №0003428 є недопустимими. Зокрема, протокол огляду місця події від 01.09.2018 р. був складений в порушення вимог ст.237 КПК України, так як слідчий не отримав ухвалу суду на здійснення огляду житла. Крім того, речові докази у кримінальному провадженні отримані слідчим незаконним шляхом без здійснення процедури тимчасового доступу до речей та документів. Замість цього слідчим долучено їх до матеріалів справи на підставі постанов про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання. У зв`язку з чим захисник просила визнати недопустимими відповідні постанови слідчого про визнання речовими доказами. Так як, усі висновки експертів грунтувалися на вищезазначених доказах, то вони також підлягають визнанню недопустимими.

Обвинувачений підтримав доводи захисника.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання, пояснив, що зазначене клопотання є передчасним та підлягає вирішенню у нарадчій кімнаті.

Потерпілі та їх представник звертали увагу, що вищезазначені клопотання сторонни захисту вже були предметом судового розгляду та були вирішені колегією суддів.

Вислухавши пояснення сторін, вивчивши письмове клопотання та матеріали судового провадження колегія суддів доходить до наступного.

Клопотання учасників судового провадження розглядаються судом після того, як буде заслухана думка щодо них інших учасників судового провадження, про що постановляється ухвала (ст.350 КПК України).
Відповідно до ч.1 ст.84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів (ч.2 ст. 84 КПК України).
Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів (ст.85 КПК України).
Згідно з вимогами ст.86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч.1 ст.87 КПК України, недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння:1) здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов; 2) отримання доказів внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози застосування такого поводження; 3) порушення права особи на захист; 4) отримання показань чи пояснень від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, або їх отримання з порушенням цього права; 5) порушення права на перехресний допит. Недопустимими є також докази, що були отримані: 1) з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні; 2) після початку кримінального провадження шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених цим Кодексом, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень; 3) під час виконання ухвали про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи у зв`язку з недопущенням адвоката до цієї слідчої (розшукової) дії. Факт недопущення до участі в обшуку адвокат зобов`язаний довести в суді під час судового провадження; 4) під час виконання ухвали про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи, якщо така ухвала винесена слідчим суддею без проведення повної технічної фіксації засідання (ч.ч.2, 3 ст.87 КПК України).
Докази, передбачені цією статтею, повинні визнаватися судом недопустимими під час будь-якого судового розгляду, крім розгляду, якщо вирішується питання про відповідальність за вчинення зазначеного істотного порушення прав та свобод людини, внаслідок якого такі відомості були отримані (ч.4 ст.87 КПК України).
Суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Сторони кримінального провадження, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими (ст.89 КПК України).
Статтею 94 КПК України передбачено, що суд, зокрема, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Ознака очевидності чи неочевидності допустимості певного доказу є оціночним поняттям і вирішення даного питання відноситься виключно до дискреційних повноважень суду.

В той же час, встановлення очевидної недопустимості доказів на які посилається сторона захисту на цій стадії судового провадження без дослідження їх взаємозв`язку з іншими доказами є передчасним.

На даний момент, судом під час судового розгляду не встановлено очевидної недопустимості доказів, про які зазначає сторона захисту, в той же час, питання щодо допустимості вказаних доказів слід, в силу вимог ч.1 ст.89 КПК України, буде вирішено у нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення за наслідками розгляду кримінального провадження, із наданням оцінки цим доказам у сукупності з усіма доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Керуючись ст.ст. 84-89 КПК України,

П О С Т А Н О В И В :
У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 про визнання доказів неналежними та недопустимими відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути включені до апеляційної скарги за результатами розгляду кримінального провадження.

Головуючий ОСОБА_1
Судді ОСОБА_2
ОСОБА_3