ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №636/5118/18 Головуючий 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/818/1260/19 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.384 КК України
УХВАЛА
Іменем України
10 вересня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Харкова кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу Чугуївського міського суду Харківської області від 17.12.2018р. відносно ОСОБА_7 -

ВСТАНОВИЛА:
Вищевказаною ухвалою обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.384 КК України, з додатками повернуто прокурору Чугуївської місцевої прокуратури Харківської області ОСОБА_8 .
Суд першої інстанції зазначив, що в обвинувальному акті допущено ряд суперечностей, а саме - не зазначено які саме покази обвинуваченої є неправдивими та в яких саме її показах (первинних чи під час додаткового допиту) повністю або частково перекручені факти, що мають значення для правильного вирішення справи. Крім того, обвинувальний акт не містить відомостей про те чи надавалися обвинуваченою покази уповноваженій на те особі, у встановленому законом порядку та чи належним чином процесуально оформлені, не зазначено часу та місця вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, вказано лише те, що вона перебувала в приміщенні службового кабінету №26 Чугуївського ВП ГУНП в Харківській області та будучи попередженою про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве свідчення, повністю змінила надані нею під час первинного допиту покази

Крім того суд звернув увагу на те, що ОСОБА_7 обвинувачується у неправдивому показанні свідка, поєднаного з обвинуваченням у особливо тяжкому злочині, але в той же час в обвинувальному акті зазначається, що обвинувачена, бажаючи приховати причетність ОСОБА_9 до вчинення злочину та уникнення останнього від відповідальності за скоєння кримінального правопорушення змінили надані нею під час первинного допиту покази. Таким чином фактично в обвинувальному акті викладений зміст обвинувачення та формулювання обвинувачення, які суперечать правовій кваліфікації дій, зазначеній в обвинувальному акті.
Окрім цього, ОСОБА_7 органом досудового розслідування обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.384 КК України, тобто у завідомо неправдивому показанні свідка. Суб`єктивна сторона вказаного злочину характеризується прямим умислом. Проте в обвинувальному акті, при викладені обставин, які прокурор вважає встановленими, форма вини, мотив взагалі не зазначені, тобто суб`єктивна сторона злочину не викладена, що, на думку суду, також не відповідає вимогам ст.291 КПК України, оскільки свідчить про неналежне викладення в обвинувальному акті фактичних обставин, що в свою чергу тягне порушення права обвинуваченої на захист.
Суд першої інстанції вказав, що відсутність конкретного формулювання обвинувачення суттєво впливає на право обвинуваченої мати повну, вичерпну інформацію про характер, обсяг і причини обвинувачення для відповідної можливості реалізації свого права на захист та підготовки до нього. Допустивши в обвинувальному акті вище зазначені порушення, прокурор не звернув увагу, що ці дії жодним чином не узгоджуються та не відповідають нормамКПК України, та являються прямим його порушенням. Оскільки відсутність чіткого сформульованого обвинувачення, викладення змісту обвинувачення та формулювання обвинувачення, яке суперечить правовій кваліфікації, зазначеній в обвинувальному акті, порушує один з основних конституційних принципів - право обвинуваченої на захист та справедливий судовий розгляд, позбавляє права ОСОБА_7 знати, в яких конкретно діях її обвинувачують та за якими фактичними обставинами, подальшій можливості викладення своїх показань, заперечень, в тому числі щодо прийнятих процесуальних рішень, а також позбавляє суд належним чином встановити істину в кримінальному провадженні. Це суперечить загальним засадам кримінального провадження, в тому числі й забезпечення права на захист, яке знаходить свій прояв не лише в наданні можливості обвинуваченій мати захисника, а й можливості реалізувати інші надані їй права, зокрема - право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення її обвинувачують.
В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу скасувати та повернути обвинувальний акт на новий судовий розгляд з стадії підготовчого судового засідання.

В обґрунтування своїх вимог апелянт вказує, що обвинувальний акт стосовно ОСОБА_7 відповідає вимогам КПК України, всі фактичні обставини кримінального правопорушення встановленні, правова кваліфікація кримінального правопорушення визначена вірно, з посиланнями на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність, крім того зазначено і формулювання обвинувачення.

Заслухавши доповідь судді; думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу; дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню зважаючи на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається зі змісту ухвали (т.1 а.с.22-23), суд першої інстанції вказав, що обвинувальний акт у зв`язку з невідповідністю останнього вимогам ст.291 КПК України, відповідно до вимог п.3 ч.3 ст.314 КПК України необхідно повернути прокурору, навіть за відсутності з приводу цього клопотань учасників провадження.

Проте в самій ухвалі суд не зазначив конкретні пункти чи частини ст.291 КПК України яким на його думку не відповідає обвинувальний акт.

Як вбачається з обвинувального акту (т.1 а.с.2-4) ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.384 КК України тобто у завідомо неправдивому показанні свідка, які надані органу, що здійснює досудове розслідуванняза ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України тож поєднані з обвинуваченням у тяжкому чи особливо тяжкому злочині.
Таким чином, колегія суддів, виходячи з вищенаведеного вважає встановленим, що висновки суду щодо відсутності конкретного формулювання обвинувачення не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, а це свідчить про невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження тобто підстави передбаченої п.2 ч.1 ст.409 КПК України для скасування рішення суду.

Крім того, колегія суддів не може погодитись з відсутністю форма вини, мотивів які, як зазначив суд першої інстанції взагалі не зазначені оскільки це суперечить останньому абзацу другого аркуша обвинувального акту (т.1 а.с.3).
Поряд з цим, на думку апеляційної інстанції, суд вдався до аналізу деталізації обставин вчинення злочину, що не передбачено на цій стадії процесу. З приводу решти недоліків, які зазначені в ухвалі суду першої інстанції як порушення ст.291 КПК України без зазначення пункту чи частини колегія суддів вважає їх такими, що не перешкоджають призначенню судового розгляду оскільки відповідно до ст.338 КПК України прокурор має можливість змінити обвинувачення в суді у будь-який бік.

Відсутність у суду правового примусу прокурора змінити обвинувачення в суді не позбавляє суд можливості ухвалення законного, обґрунтованого і вмотивованого судового рішення.
Отже, колегія суддів вважає зазначені у рішенні суду недоліки такими, що не відповідають вимогам кримінального процесуального кодексу України, оскільки вони суперечать ч.4 ст.22, п.п.13-15 ч.2 ст.36 КПК України, згідно яких звернення з обвинувальним актом та підтримання державного обвинувачення у суді покладається на прокурора, який відноситься до сторони обвинувачення.

Відповідно до ч.6 тієї ж норми суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляція прокурора підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню.

Керуючись ст.ст.405, 407, п.2 ч.1 ст.409, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.
Ухвалу Чугуївського міського суду Харківської області від 17.12.2018р. про повернення прокурору обвинувального акту щодо ОСОБА_7 - скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді