Справа № 471/368/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.11.2019 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі :

головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в приміщенні Арбузинського районного суду Миколаївської області клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_5 в рамках кримінального провадження № 0000423, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19 вересня 2018 року та клопотання захисника про зміну запобіжного заходу на домашній арешт,-

ВСТАНОВИВ :

Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається

На розгляді Арбузинського районного суду Миколаївської області перебуває вказане кримінальне провадження.

У судовому засіданні прокурор звернувся з клопотанням про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою на 60 днів.

Мотивуючи необхідність продовження найсуворішого із запобіжних заходів, прокурор посилався на наявність обгрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, регламентованих ст. 177 КПК України ризиків, зокрема, можливість переховуватись від суду, знищити, сховати або спотворити будь яку з речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження, незаконно впливати на свідків та вчинити інші кримінальні правопорушення.

На думку прокурора, ці ризики, на даний час є дійсними і продовжують існувати, у той час, як інші, більш м`які запобіжні заходи є неспроможними забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Зокрема, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі, раніше притягувався до кримінальної відповідальності та відбував реальне покарання, усвідомлює можливість призначення йому покарання у виді позбавлення волі, у той час постійного місця роботи та джерела доходів не має.

На думку сторони обвинувачення, ОСОБА_5 , крім цього, може знищити або сховати будь яку з викрадених речей, оскільки їх місцезнаходження в ході досудового розслідування не встановлено. Також обвинувачений може негативно впливати на потерпілих і свідків з метою уникнення від кримінальної відповідальності, у той час, як їхні об`єктивні показання мають важливе значення для встановлення обставин кримінального провадження.

Так само, за твердженням прокурора, ОСОБА_5 може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки раніше притягувався до кримінальної відповідальності та відбував покарання у виді позбавлення волі, що свідчить про те, що він на шлях виправлення не став.

Позиції інших учасників провадження

Обвинувачений ОСОБА_5 поклався на розсуд суду щодо вирішення питання про продовження строку дії запобіжного заходу.

Захисник обвинуваченого звернувся з клопотанням про зміну запобіжного заходу на більш м`який, мотивуючи яке, посилався на те, що ОСОБА_5 має постійне місце проживання по АДРЕСА_1 , де проживає разом з дружиною та дітьми, у той час, як він позитивно характеризується сусідами.

До того ж, ОСОБА_5 має малолітніх дітей, які потребують його догляду, а ризики, що вказані стороною обвинувачення, з огляду на практику ЄСПЛ, взагалі відсутні.

За такого, захисник вважав достатнім застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту, оскільки сім`я обвинуваченого зможе гарантувати належне виконання ним процесуальних обов`язків.

Мотиви, з яких виходив суд при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався у ракурсі встановлених обставин із даного питання

Суд, перевіривши доводи і обґрунтованість внесених на його розгляд клопотань, обговоривши можливість/неможливість зміни запобіжного заходу на більш м`який, з`ясувавши позиції сторін, керуючись законом, за своїм внутрішнім переконанням, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності і допустимості, і сукупність доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, зробив такі висновки.

За змістом ст. 331 КПК України під час судового розгляду вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За правилом, що встановлене абзацом другим частини третьої статті 331 КПК України до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців (ч.3 ст. 331 КПК України).

Також, суд враховує, що згідно ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження, у тому числі запобіжні заходи, застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження, зокрема, з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (ч.1 ст. 177 КПК України).

Підставою ж для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті (ч.2 ст. 177 КПК України).

Відповідно до норм ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, визначені п. 1 - 3 частини 1 даної статті та згідно з положеннями ст. 178 КПК України, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, оцінити дані, що характеризуються особу підозрюваного та визначені у п. 1- п. 12 частини 1 вказаної статті.

У даному в випадку суд установив, що прокурор висунув ОСОБА_5 обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, тобто у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно за попередньою змовою групою осіб і поєднаному з проникнення у житло.

Окрім даних, вказаних стороною захисту в ході обговорення питання доцільності продовження запобіжних заходів відносно обвинуваченого, відповідно до обвинувального акту встановлено також такі відомості : ОСОБА_5 одружений, не працює, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, має зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання, раніше не судимий, прийнятно характеризується за місцем проживання, тобто, обвинувачений на час вирішення даного питання має типові соціальні зв`язки для особи його віку та статусу.

Ухвалою слідчого судді Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 13 грудня 2018 року відносно ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою та визначено заставу у розмірі 153 680,00 грн. В подальшому строк тримання ОСОБА_5 під вартою неодноразово продовжувався, у тому числі й в ході судового провадження.

Однак, суд, враховуючи, що лише сама по собі ступінь тяжкості інкримінованого правопорушення не може бути безумовною підставою для утримання особи під вартою, бере до уваги наявність регламентованих статтею 177 КПК України ризиків у даному випадку, зокрема, передбачених п.п. 1,2,3 та 5 ч.1 цієї статті, існування яких ставить під загрозу забезпечення виконання покладених на обвинуваченого кримінальним процесуальним законом обов`язків, а як наслідок, і досягнення мети застосування запобіжного заходу.

Ці ризики на даній стадії кримінального провадження не відпали і є дійсними, а тому існує потреба у забезпеченні належної процесуальної поведінки ОСОБА_5 на цьому етапі судового провадження.

У світлі такого, з урахуванням наведених даних, суд вважає, що обставини, регламентовані ст. 177, п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 194 КПК України є дійсними. При цьому, вони обумовлені у світлі факторів, пов`язаних з характером обвинуваченого, його моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій він піддається кримінальному переслідуванню, з огляду на що, з точки зору об`єктивного спостерігача, у даному конкретному випадку, обставини визначені ст. 177 КПК України щодо ризиків є обґрунтованими, оскільки вони підтверджуються наявними матеріалами, як і інші обставини визначені ч. 1 ст. 194 вказаного Кодексу.

Обставини, регламентовані ст. 178 КПК України , у контексті даних про обвинуваченого, не є такими, що вказують на відсутність передумови, визначеної п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України.

Також, в судовому засіданні встановлено, що строк тримання під вартою обвинуваченого закінчується, однак, на даний час, у зазначений строк неможливо закінчити судовий розгляд з огляду на наявність об`єктивних передумов.

Як наслідок, у цей період, є наявними обставини, визначені п.п. 1-2 ч. 1 ст. 194, ст.ст. 199, 331 КПК України.

Обраний відносно ОСОБА_5 запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, відповідає характеру та тяжкості діяння, яке йому інкримінується, кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.

Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого судом, на даному етапі, не встановлено та сторонами не доведено.

Стосовно клопотання захисника про зміну запобіжного заходу на більш м`який, то суд вважає за необхідне вказати на таке.

Сама по собі наявність місця проживання не може бути достатньою підставою для застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Тим більше, будь яких даних про причетність ОСОБА_5 до вказаної захисником адреси у розпорядженні суду відсутні, у той час, як за твердженням самого обвинуваченого квартира не належить будь якому з членів його сім`ї.

Таке ставить під загрозу можливість дотримання умов домашнього арешту і становитиме суттєве втручання у права власника житла, у якому, на думку захисту, можливе застосування домашнього арешту.

Інакше кажучи, стабільність проживання ОСОБА_5 за вказаною захисником адресою є сумнівною.

При цьому, тягар утримання ОСОБА_5 під домашнім арештом неминуче буде покладений на його сім`ю, у той час, як у суду відсутні будь які докази того, що це буде помірним і прийнятним у даному випадку.

Та більш того, вагомість установлених ризиків у цьому провадженні, у тому числі велика ймовірність впливу на свідків та потерпілих, вказує на недостатність і недієвість такого виду заходу забезпечення кримінального провадження, як домашній арешт.

Щоправда, суд також відхиляє й доводи прокурора про відсутність засобів електронного контролю, як перешкоду для застосування домашнього арешту. Адже суд, визначаючи достатній тип запобіжного заходу у кожному випадку, виходить виключно із обгрнутованості підозри та наявності ризиків, із числа передбачених ст. 177 КПК України.

Усі інші доводи, наведені захисником, у тому числі й щодо зайняття ОСОБА_5 підприємницькою діяльністю не свідчать про достатність домашнього арешту.

Щодо питання того чи є можливим уникнення наявних ризиків шляхом застосування іншого запобіжного заходу, то суд у світлі факторів, пов`язаних з характером особи обвинуваченого, його моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій він піддається кримінальному переслідуванню, вважає недостатнім застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання наявним ризикам, принаймні, на даний час.

Так, особисте зобов`язання не здатне попередити наявні ризики. Особиста порука не може бути застосована через відсутність осіб, які б поручились за належне виконання ОСОБА_5 процесуальних обов`язків.

Що ж до застави, то розмір останньої визначений ухвалою про обрання і продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Пояснення і доводи сторони захисту жодним чином вказані висновки суду не спростовують, що дає суду підстави відмовити у задоволенні клопотання про зміну запобіжного заходу на домашній арешт з мотивів, що викладені судом вище.

У той час, як строк утримання обвинуваченого під вартою є необхідною мірою, принаймні, на даному етапі судового провадження, з огляду на те, що судом було встановлено наявність передумов, регламентованих п.п. 1-3 ч. 1 ст. 194, ст. 199 даного Кодексу, тобто тривалість строку утримання під вартою відповідає критерію розумності, а так само і суспільному інтересу, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та узгоджується з вимогами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04.ХІ. 1950 року) і практикою ЄСПЛ, зокрема, правовим позиціям, викладеним в рішеннях ЄСПЛ у справах «Летельє проти Франції», «Лабіта проти Італії».

З огляду на таке, суд вважає за доцільне, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів та оцінених в сукупності з усіма обставини, у тому числі й визначеними ст.ст. 177, 178, 183, 199, 331 КПК України, продовжити строк утримання ОСОБА_5 під вартою у межах 60 днів.

Як наслідок, клопотання прокурора підлягає частковому задоволенню, тобто, у межах 60 діб, а клопотання захисника про зміну виду запобіжного заходу на домашній арешт на цей час - відхиленню, виходячи із установлених судом фактичних обставин із даного питання.

А тому, з цих мотивів, керуючись ст.ст. 131-132, 176-178, 183, 193-194, 196, 205, 331, 369-372, 376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

Клопотання прокурора задовольнити частково.

Строк тримання під вартою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в рамках кримінального провадження № 0000423, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19 вересня 2018 року, продовжити в межах шістдесяти діб, а саме: до 24 грудня 2019 року включно з можливістю внесення застави у розмірі 153 680 (сто п`ятдесят три тисячі шістсот вісімдесят) грн. 00 коп.

Застава може бути внесена як самим обвинуваченим ОСОБА_5 так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок: одержувач ТУ ДСА України в Миколаївській області, р/р 6294, банк одержувача ДКС України м. Київ, МФО 820172, , призначення платежу: залогові кошти на депозитний рахунок ТУ ДСА України від заставодавця (прізвище, ім`я, по батькові повністю).

Роз`яснити, що обвинувачений ОСОБА_5 або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом строку дії ухвали.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 , у разі внесення застави, наступні обов`язки: 1) прибувати до Арбузинського районного суду Миколаївської області за кожним викликом; 2) не відлучатися з міста Одеса без дозволу суду; 3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначити до 24 грудня 2019 року включно.
У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченого ОСОБА_5 з-під варти внаслідок внесення застави, він зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у виді застави.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений ОСОБА_5 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді застави.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_9 про зміну запобіжного заходу на домашній арешт відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду або через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом 7 (семи) днів з моменту її проголошення.

Суддя ОСОБА_1