Дата документу 25.07.2019 Справа № 335/5651/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-сс/807/670/19 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 335/5651/19 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 липня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

заявника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в апеляційному порядку матеріали провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24 червня 2019 року,

в с т а н о в и л а:

ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24 червня 2019 року скарга ОСОБА_7 про скасування постанови слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу прокуратури Запорізької області ОСОБА_8 від 28.02.2019 року про закриття кримінального провадження № 0000492 від 01.09.2017 року залишена без задоволення.

Згідно зі змістом судового рішення, в провадження слідчого судді надійшла скарга ОСОБА_7 про скасування постанови слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу прокуратури Запорізької області ОСОБА_8 від 28.02.2019 року про закриття кримінального провадження № 0000492 від 01.09.2017 року. Заявник вважав оскаржувану постанову необґрунтованою та такою, що винесена передчасно та за відсутності належних підстав, а також внаслідок недбалого виконання процесуальних обов`язків слідчим щодо всебічного, повного та неупередженого дослідження обставин кримінального провадження.

Відмовляючи у задоволенні скарги, слідчий суддя зазначив, що доводи особи, яка подала скаргу щодо неповноти та несумлінності проведеного досудового розслідування, є надуманими, які не підкріплені належними доказами. Також слідчий суддя погодився з висновками, викладеними в постанові слідчого.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 , не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, вважає її незаконною, у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що під час досудового розслідування призначення та проведення експертизи щодо встановлення тяжкості та характеру тілесних ушкоджень потерпілого є обов`язковою процесуальною дією, проте слідчий ОСОБА_8 не забезпечила проведення судової медичної експертизи, відбувшись лише її формальним призначенням.

В суді першої інстанції його представник адвокат ОСОБА_9 зазначав перелік слідчих дій, які не були виконані слідчим, що підтверджується матеріалами аудіо запису судового засідання та протоколом, але до ухвали слідчим суддею внесені відомості, які не відповідають дійсності, про те, що представник заявника не зазначив які слідчі дії не виконав слідчий.

Проте факт не виконання обов`язкової судово-медичної експертизи для встановлення тяжкості та характеру завданих йому тілесних ушкоджень під час перебування в СІЗО № 10 був «вміло» використаний слідчим ОСОБА_8 , яка в оскаржуваній Постанові «не соромлячись» зазначила, що їй начебто «невідомий механізм утворення та точний час отримання ним тілесних ушкоджень»!

Тобто незрозуміло, відкіля слідчому взагалі може бути відомий механізм утворення та точний час отримання потерпілим тілесних ушкоджень, якщо слідча проігнорувала норми КПК України щодо обов`язкового проведення під час досудового розслідування судово-медичної експертизи щодо встановлення тяжкості та характеру тілесних ушкоджень потерпілого. Таким чином вважає ухвалу слідчого судді незаконною.

На підставі викладеного, просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою скасувати постанову слідчого про закриття кримінального провадження.

Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції суддю-доповідача про суть судового рішення та доводи апеляційної скарги; ОСОБА_7 на підтримання апеляційної скарги; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та вважав постанову про закриття кримінального провадження законною та обґрунтованою; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, у зв`язку з наступним.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивного з`ясування обставин, які підтвердженні доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведенні належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вказані вимоги кримінального процесуального закону слідчим суддею не були дотримані.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.303 КПК України заявником, потерпілим, його представником чи законним представником на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого про закриття кримінального провадження.

Стаття 284 КПК України передбачає підстави та умови для закриття кримінального провадження та провадження щодо юридичної особи.

Прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження й оцінки слідчими, показань, речей і документів, які стосуються цього провадження, у їх сукупності.

Відповідно до ч.5 ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У п.42 рішення Європейського суду з прав людини від 13 січня 2011 року у справі «Михалкова та інші проти України» розтлумачено, що за статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод держава зобов`язана «гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені у Конвенції», що також опосередковано вимагає наявності будь-якої форми ефективного розслідування. Розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

Під час апеляційного перегляду встановлено, що 01.09.2017 року до ЄРДР внесені відомості про реєстрацію кримінального правопорушення за №0000492 за правовою кваліфікацією ч.2 ст.365 КК України щодо перевищення працівниками правоохоронного органу своїх службових повноважень та застосування насильства з метою схиляння ОСОБА_7 до надання інтерв`ю та участі у зйомках документального фільму «Шакали». Підставою для внесення відомостей до ЄРДР послужила заява ОСОБА_7 про злочин, в якій останній зазначив, що 25-26 березня 2012 року у Запорізькому слідчому ізоляторі він піддавався тортурам з боку співкамерників, які діяли за вказівкою міліціонерів та внаслідок побиття спричинили йому тілесні ушкодження.

28.02.2019 року постановою слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу прокуратури Запорізької області ОСОБА_8 закрито кримінальне провадження №0000492 від 01.09.2017 року за правовою кваліфікацією кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України, на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діях працівників правоохоронних органів складу кримінального правопорушення.

Апеляційний суд не погоджується із зазначеним висновком слідчого судді, оскільки слідчий суддя, розглядаючи скаргу, не надав належної правової оцінки доводам заявника щодо неповноти проведення слідчим досудового розслідування.

Відповідно до вимог ст.110 КПК України постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав, та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

Згідно положень ст.94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

У свою чергу, слідчий, прокурор під час досудового розслідування, зобов`язаний детально та всебічно перевірити доводи особи, що подала таку заяву.

Зокрема, якщо слідчим закрито провадження за відсутністю в діях особи складу злочину чи самої події, то він має звернути увагу на те, що б така постанова у обов`язковому порядку містила детальний виклад обставин, за яких заявник вважав, що особою (особами) вчинено злочин, а у разі, якщо особі (особам) ставилося в вину декілька протиправних діянь, які підпадають під ознаки різних статей кримінального закону, то чи містить вона висновки щодо відсутності вини особи (осіб) у вчиненні кожного з них.

Матеріалами провадження встановлено, що органами досудового розслідування не було перевірено всіх обставин, які були зазначені у заяві ОСОБА_7 , шляхом проведення інших процесуальних дій, визначених кримінальним процесуальним законом, окрім допиту самого ОСОБА_7 , начальника слідчого ізолятора та деяких свідків, які не були очевидцями подій і взагалі нічого не зазначили по даному кримінальному провадженню.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, колегії суддів не зрозуміло, на підставі яких доказів слідчим прийняте процесуальне рішення про закриття, оскільки проведене ним розслідування не є ефективним, тому що всі докази детально не вивчені, висновки необґрунтовані належним чином, містять певну непослідовність та значні недоліки, ним не надано належної оцінки зазначеним обставинам, не в повній мірі проведено слідчі процесуальні дії для здійснення розслідування даної справи, а саме в повному обсязі не встановлено обставини справи, не були допитані всі свідки.

Зокрема, допитаний у якості свідка ОСОБА_10 показав, що у період з 10.04.2010 по 22.06.2014 утримувався у Запорізькому слідчому ізоляторі. З листопада 2010 по травень 2012 він утримувався у камері №121. Приблизно наприкінці березня 2012 року у камеру помістили ОСОБА_7 . Він чув, як говорили, щоб ОСОБА_7 підійшов до телефону, оскільки необхідно поговорити з «Григорою». Потім ОСОБА_7 відвели за нари, де побили. Самого побиття він не бачив, але чув удари та крики. Потім побиття ОСОБА_7 здійснювалось ще два рази. Зранку його вивели до боксу, а ввечорі, коли він повернувся, ОСОБА_7 у камері вже не було. Від співкамерників стало відомо, що ОСОБА_7 вивезли у суд і він більше не повертався. Ще через якийсь час він бачив ОСОБА_7 на п`ятому посту, але з ним не спілкувався. Даних щодо причетності до цього міліціонерів у нього немає.

Тобто, у ході досудового розслідування встановлено факт наявності тілесних ушкоджень у ОСОБА_7 , що зафіксовано у медичній документації (виписному епікризі), спричинення їх за показаннями свідка ОСОБА_10 співкамерниками.

При цьому, слідчим не було допитано жодного співкамерника, які на той період перебували у камері №121 та можливо були очевидцями побиття ОСОБА_7 , навіть не було встановлено цих осіб.

Крім того, відповідно до виписного епікризу ОСОБА_7 , останній перебував на лікуванні у першому хірургічному відділенні МКЛЕ та ШМД з 28.03.2012 року по 05.04.2012 року з діагнозом: закрита тупа травма грудної порожнини, закритий перелом 5-го ребра зліва, 7-9-10 ребер справа, забій передньої брючної стінки.

Між тим, відповідно до вимог ч.2 ст.242 КПК України слідчий або прокурор зобов`язаний звернутись до експерта для проведення експертизи щодо тяжкості та характеру тілесних ушкоджень. Проте слідчий ОСОБА_8 не забезпечила проведення судово-медичної експертизи, а лише зазначила, що ОСОБА_7 не з`явився для її проходження. Натомість в постанові про закриття кримінального провадження зазначила, що невідомий механізм утворення тілесних ушкоджень та точний час їх отримання. Зазначені слідчим невідповідності могли бути усуненні лише проведенням судово-медичної експертизи.

Також не виконані інші процесуальні дії для встановлення істини у кримінальному провадженні.

При цьому, у матеріалах провадження немає відомостей про обставини, які об`єктивно перешкодили слідчому належним чином виконати вимоги кримінального процесуального закону щодо всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, проведення слідчих дій та безпосереднього дослідження й оцінки показань, речей і документів, які стосуються цього провадження, у їх сукупності.

Оцінюючи докази, Європейський суд з прав людини, як правило, застосовує критерій доведеності «поза розумним сумнівом» (рішення у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року, п. 161, серія А, № 25). Проте така доведеність може випливати із сукупності достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою ознак чи схожих неспростовних презумпцій. Коли вся чи значна частина інформації щодо подій, про які йдеться, відома виключно органам влади, - як це має місце у справі щодо ув`язнених осіб, які перебувають під контролем органів влади, - і коли у таких осіб під час їхнього ув`язнення з`являються тілесні ушкодження, це породжує відповідні обґрунтовані презумпції щодо фактів. При цьому тягар доведення можна вважати покладеним на органи влади, адже саме вони мають надати задовільні та переконливі пояснення.

У своїй практиці Європейський суд з прав людини неодноразово вказував на те, що стосовно особи, яка позбавлена свободи, або взагалі, якій протистоять працівники правоохоронних органів, будь-яке застосування фізичної сили, яке не було викликано суворою необхідністю внаслідок власної поведінки особи, принижує людську гідність та є порушенням права, гарантованого статтею 3 Конвенції (рішення у справі «Рібіч проти Австрії», п. 38, рішення у справах «Мете та інші проти Туреччини», заява № 294/08, п. 106, від 4 жовтня 2011 року, «Ель-Масрі проти Колишньої Югославської Республіки Македонія», заява № 39630/09, п. 207, ЕСНR 2012, та «Буїд проти Бельгії», заява № 23380/09, п. 101, від 28 вересня 2015 року).

Коли особа висуває небезпідставну скаргу на жорстоке поводження з нею, яке було таким, що порушує статтю 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це положення, взяте у поєднанні із загальним обов`язком держави за статтею 1 цієї Конвенції гарантувати «кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені у ... Конвенції», за своїм змістом вимагає проведення ефективного офіційного розслідування. Тобто, органи влади завжди повинні сумлінно намагатись з`ясувати, що трапилось, і не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінального провадження або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень.

Не зважаючи на вищезазначене, слідчий дійшла висновку про відсутність складу злочину у діях працівників міліції, не обґрунтувавши цей висновок достатньо вагомими аргументами. Не було здійснено жодних спроб пояснити походження тілесних ушкоджень у ОСОБА_7 . На думку колегії суддів, підхід слідчого до розслідування скарги ОСОБА_7 здебільшого мав на меті виправдання підозрюваних працівників міліції, а не встановлення фактичних обставин, за яких було завдано тілесних ушкоджень.

Таким чином, колегія суддів вважає, що досудове розслідування було проведено неповно, з порушенням вимог кримінального процесуального закону щодо доказування, що слідчий суддя необґрунтовано залишив поза увагою.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувану ухвалу належить скасувати через неповноту судового розгляду та невідповідність висновків, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу та постановити нову.

З огляду на вказані вимоги кримінального процесуального закону, враховуючи встановлену під час апеляційного розгляду неповноту досудового розслідування, колегія суддів, скасовуючи ухвалу слідчого судді, вважає за необхідне постановити нову, якою скаргу ОСОБА_7 задовольнити.

Отже, колегія суддів вважає, що вимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню, постанова слідчого про закриття кримінального провадження та ухвала слідчого судді підлягають скасуванню, а матеріали кримінального провадження - направленню для здійснення досудового розслідування.

Керуючись ст.ст.404, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24 червня 2019 року, якою скарга ОСОБА_7 про скасування постанови слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу прокуратури Запорізької області ОСОБА_8 від 28.02.2019 року про закриття кримінального провадження № 0000492 від 01.09.2017 року залишена без задоволення, скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою скаргу ОСОБА_7 задовольнити.

Постанову слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу прокуратури Запорізької області ОСОБА_8 від 28.02.2019 року про закриття кримінального провадження № 0000492 від 01.09.2017 року, скасувати.

Матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000492 від 01.09.2017 року, направити слідчому прокуратури Запорізької області ОСОБА_8 для здійснення досудового розслідування.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4