УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2019 року слідчий суддя Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю слідчого ОСОБА_3 , адвоката ОСОБА_4 , власника майна ОСОБА_5 , розглянувши клопотання слідчого з ОВС дев`ятого слідчого відділу розслідування кримінальних проваджень слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000048 від 14.08.2018 року,

в с т а н о в и в:

До слідчого судді надійшло клопотання слідчого з ОВС дев`ятого слідчого відділу розслідування кримінальних проваджень слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві ОСОБА_3 про арешт речових доказів у кримінальному провадженні №0000048 від 14.08.2018 року, вилучених під час обшуку офісного приміщення ПП ПФ «Контур».

Клопотання мотивоване тим, що в провадженні дев`ятого слідчого відділу розслідування кримінальних проваджень слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві перебуває кримінальне провадження №0000048 від 14.08.2018 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 205-1 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що протягом 2016-2019 років ПП ПФ «Контур» мали фінансово-господарські взаємовідносини з ФОП на загальну суму 60 млн. грн.

Допитана гр. ФОП ОСОБА_6 , яка надала покази щодо здійснення нею реєстрації як ФОП за грошову винагороду без мети здійснення господарської діяльності та про непричетність до фінансово-господарської діяльності підприємства.

Також, допитано ФОП ОСОБА_7 , який надав покази про непричетність до ведення фінансово-господарської діяльності фізичної особи-підприємця.

14.08.2019 року проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , де фактично знаходиться офісне приміщення ПП «Приватна Фірма Контур», в службовому кабінеті директора ОСОБА_5 , за робочим місцем встановлено чорну сумку. На усну вказівку ОСОБА_5 виклав на стіл дві пачки матеріальних об`єктів схожих на гроші, а саме: долари США. В ході розмови останній не зміг повідомити походження грошей та в результаті чого прийнято рішення тимчасово вилучити дане майно.

Загальна сума вилучених грошових коштів становить 20885 доларів США.

15.08.2019 року вказані грошові кошти постановою слідчого ОСОБА_3 визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000048 від 14.08.2018 року.

Слідчий зазначив, що є достатні підстави вважати, що вказані грошові кошти одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

На підставі викладеного просив клопотання задовольнити.

Слідчий в судовому засіданні клопотання підтримав та просив його задовольнити.

Адвокат ОСОБА_4 , який діє в інтересах ПП «Приватна фірма «Контур», в судовому засіданні заперечував проти вказаного клопотання з підстав його необґрунтованості та просив відмовити у ньому.

Зазначив, що в долученій до клопотання постанові про визнання речових доказів від 15.08.2019 року, слідчий ОСОБА_3 не наводить обґрунтування, яким чином особисті грошові кошти ОСОБА_5 були знаряддям вчинення кримінального правопорушення та якого кримінального правопорушення, в той час як відомості щодо службових осіб ПП «Приватна фірма «Контур» взагалі не внесено до ЄРДР, збитки (шкоди) будь-кому не завдано. Слідчий не наводить в свої постанові відомості, яким чином особисті грошові кошті ОСОБА_5 виступили об`єктом кримінального правопорушення чи набуті кримінально протиправним шляхом або отримані ПП «Приватна фірма «Контур» внаслідок вчинення злочину.
На підставі викладеного просив відмовити у задоволенні клопотання.

Власний вилученого майна ОСОБА_5 заперечував проти задоволення клопотання з підстав його необґрунтованості.

Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Встановлено, що Дев`ятим слідчим відділом РКП СУ ФР ГУ ДФС у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000048, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.08.2018 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.205-1 КК України.
В рамках даного кримінального провадження, 02.08.2019 року слідчим суддею Солом`янського районного суду м. Києва у справі №760/21914/19 задоволено клопотання старшого слідчого дев`ятого слідчого відділу РКП СУ ФР ГУ ДФС у м. Києві ОСОБА_8 та надано дозвіл на проведення обшуку в офісному приміщенні ПП «Приватна фірма «Контур» за адресою: м. Умань, вул. Незалежності, 29, Черкаська обл.
В подальшому, 14.08.2019 року слідчим ОСОБА_3 та іншими співробітниками ГУ ДФС у м. Києві проведено обшук за вищевказаною адресою, під час якого було вилучено майно, зокрема особисті грошові кошти директора ПП «Приватна фірма «Контур» ОСОБА_5 .
15.08.2019 року вказані грошові кошти постановою слідчого ОСОБА_3 визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000048 від 14.08.2018 року.

Слідчий просив накласти арешт на речові докази у кримінальному провадженні №0000048 від 14.08.2018 року, вилучені під час обшуку офісного приміщення ПП ПФ «Контур», на що слід зазначити наступне.

Відповідно до фабули наявного в матеріалах витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань встановлено, що ОСОБА_6 у березні 2017 року, перебуваючи у м. Києві, внесла у документи ФОП ОСОБА_6 завідомо неправдиві відомості, які відповідно до закону подаються для проведення державної реєстрації фізичної особи підприємця.
Зазначені дії кваліфіковані за ч.1 ст.205-1 КК України.
14.08.2019 року, слідчим ОСОБА_3 та іншими співробітниками ГУ ДФС у м. Києві проведено обшук в офісних приміщеннях ПП «Приватна фірма «Контур», під час якого було вилучено майно на яке прямо не було надано дозвіл ухвалою слідчого судді від 02.08.2019 року - тимчасово вилучене майно, зокрема особисті грошові кошти директора ОСОБА_5 .
Згідно ч.2 ст.172 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.
Так, згідно п.1 ч.2 ст. 170 Кодексу, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Відповідно до положень ч.3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Згідно ч.1 ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та шин речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ч.5 ст. 110 КПК України, постанова слідчого, прокурора складається в тому числі з мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу.
В долученій постанові про визнання речовими доказами від 15.08,2019 року, слідчий ОСОБА_3 не наводить обґрунтування, яким чином особисті грошові кошти ОСОБА_5 були знаряддям вчинення кримінального правопорушення та якого кримінального правопорушення, в той час як відомості щодо службових осіб ПП «Приватна фірма «Контур» взагалі не внесено до ЄРДР, збитки (шкоди) будь-кому не завдано.
Також, слідчий не наводить в своїй постанові відомості яким чином особисті грошові кошті ОСОБА_5 виступили об`єктом кримінального правопорушення чи набуті кримінально протиправним шляхом або отримані ПП «Приватна фірма «Контур» внаслідок вчинення злочину.
Тобто, вищевказана постанова не мотивована, а матеріали долучені до клопотання про арешт майна не містять жодних відомостей, якій б переконливо доводили б, що особисті грошові кошти ОСОБА_5 , є речовими доказами, у кримінальному провадженні№0000048 від 14.08.2018 року, і до обставин якого підприємство не має жодного відношення.
Згідно п.2 ч.2 ст. 170 Кодексу, арешт майна допускається з метою забезпечення спеціальної конфіскації.
Згідно ч.1 ст.96-1 КК України, спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного злочину або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а так само передбаченого частиною першою статті 150, статтею 154, частинами другою і третьою статті 159"', частиною першою статті 190, статтею 192, частиною першою статей 204, 209-1, 210, частинами першою і другою статей 212, 2121, частиною першою статей 222, 229, 2391, 2392, частиною другою статті 244, частиною першою статей 248,249, частинами першою і другою статті 300, частиною першою статей З01, 302, 310, 311, 313, 318, 319, 362, статтею 363, частиною першою статей 363'1, 364'1, 365'2 цього Кодексу.
Відомості щодо службових осіб ПП «Приватна фірма «Контур» взагалі не внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань, що підтверджується самими матеріалами, доданими до клопотання.
Санкція ч.1 ст.205-1 КК України, передбачає: штраф від п`ятисот до тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, або арешт на строк від трьох до шести місяців, або обмеження волі на строк до двох років.
Виходячи з викладеного, ч.1 ст.205-1 КК України, взагалі не може бути застосована до згаданої статті, а тому посилання на зазначену обставину, як на мету накладення арешту є безпідставним.
Згідно п.3 ч.2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.
Відповідно до п.2.6 Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, слід враховувати, що на майно не може бути накладено арешт з метою його конфіскації, якщо злочин, у вчиненні якого підозрюється чи обвинувачується особа, не передбачає такого виду покарання (абзац 6).
Згідно п.4 ч.2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Шкоди, яку б службові особи ПП «Приватна фірма «Контур» заподіяли державі, юридичним чи фізичним особам не встановлено, цивільний позов в рамках кримінального провадження до підприємства ніким не пред`являвся.
Матеріали долучені до клопотання про арешт майна не містять жодних відомостей, якій б переконливо доводили зворотне.
Також встановлено, що в описовій частині ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 02.08.2019 року зазначено, що клопотання підлягає частковому задоволенню, оскільки слідчим не вказано, які грошові кошти отримані в результаті незаконної діяльності.
Тобто, слідчий суддя не надавала дозвіл слідчому на вилучення грошових коштів, оскільки зазначене вилучення буде порушенням ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
В свою чергу, орган досудового розслідування прийняв рішення про вилучення особистих грошових коштів ПП «Приватна фірма «Контур» ОСОБА_5 в його особистій сумці, походження яких в повному обсязі підтверджується бухгалтерськими документами по підприємству, що додані в судовому засіданні адвокатом ОСОБА_4 , який діє в інтересах ПП «Приватна фірма «Контур».
Крім того, вилучення грошових коштів є необґрунтованим, оскільки щодо службових осіб ПП «Приватна фірма «Контур» досудове розслідування не здійснюється взагалі, підприємством не нанесено будь-яких збитків державі, юридичним чи фізичним особам.
Згідно положень статей 94, 132, 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Згідно ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.
Крім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним ( рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява 58, ECHR 1999-11). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series А N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", п. 50, Series А N 98).
У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 р.), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 р.) ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним, тобто для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи (справа «Ізмайлов проти Росії», п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.).
Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_5 , та будь-яким службовим особам ПП «ПФ «Контур» про підозру у кримінальному провадженні №0000048 від 14.08.2018 року не повідомлено, у сторони обвинувачення відсутні правові підстави для звернення до слідчого судді з клопотанням про арешт належного останньому майна, з метою його можливої подальшої конфіскації як виду покарання, тобто на підставі пункту 3 частини 2 статті 170 КПК України.

Відповідно до пункту 5 частини 2 статті 173 КПК України іншим обов`язковим елементом, який повинен врахувати слідчий суддя при вирішення питання про арешт майна є розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Слідчий в своєму клопотанні не піднімає питання щодо розумності, співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження та наслідків арешту майна для його власника.

При цьому, тимчасово вилучені грошові кошти є особистими коштами ОСОБА_5 .

Тобто, під час накладання арешту на майно порушено права власника, який з накладенням арешту позбавлений права на вільне користування та розпорядження своїм майном.

Крім того, слід зазначити, що статтею 41 Конституції України гарантовано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, не може бути протиправно позбавлений права власності, а також, що таке право є непорушним.

Відповідно до частини 1 статті 16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК України. При цьому обмеження права власності повинно бути розумним та співрозмірним завданням кримінального провадження.

На підставі вищевикладеного, з метою недопущення порушення норм національного законодавства, Конвенції про захист прав людини та усталеної позиції Європейського суду з прав людини та прав ОСОБА_5 слідчий приходить до висновку про відмову в задоволенні клопотання.

Керуючись ст.ст. 16, 98, 167, 169, 170, 171, 173 КПК України, слідчий суддя, -

у х в а л и в:

У задоволенні клопотання слідчого з ОВС дев`ятого слідчого відділу розслідування кримінальних проваджень слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000048 від 14.08.2018 року відмовити.

Повернути ПП ПФ «Контур», , вилучене майно під час обшуку, проведеного 14.08.2019 року за адресою: м. Умань, вул. Незалежності, 29, де фактично знаходиться офісне приміщення ПП «Приватна Фірма «Контур» в службовому кабінеті директора ОСОБА_5 , перелік якого міститься в постанові про визнання речових доказів від 15.08.2019 року.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Суддя