ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 серпня 2019 року м. Чернівці
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_1
Суддів ОСОБА_2
ОСОБА_3
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4
учасників судового провадження:
прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
свідка ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0001179 від 20.11.2017 року, за апеляційними скаргами прокурора Сторожинецької місцевої прокуратури ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на вирок Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 11 травня 2019 року щодо:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с.Воробйове Великомихайлівського району Одеської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою освітою, працюючого по найму неофіційно, раніше судимого вироком Сторожинецького районного суду від 23.11.2012 року за ч.1 ст.121, ст.69 КК України до 3 років позбавлення волі, 09.07.2014 р. звільнений від відбуття покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2014 році», щодо якого запобіжний захід не обирався, -

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 11 травня 2019 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України та

ЄУНСС № 723/3628/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_10
Провадження № 11-кп/822/290/19 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
Категорія ч.4 ст.296 КК України

призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 6 (шість) місяців.

Як встановлено вироком суду першої інстанції, 19.11.2017 року близько 19-45 год. обвинувачений ОСОБА_7 , знаходячись по вул. Пантівська в с.Тисовець, Сторожинецького району, Чернівецької області, діючи умисно, поводячи себе зухвало, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, нехтуючи загальноприйнятими нормами моралі, прагнучи показати свою зневагу до існуючи правил і норм поведінки в суспільстві під час перебування в громадському місці, з хуліганських мотивів, безпричинно за допомогою спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень предмета скляної пляшки від пива, яку він тримав правою рукою, наніс один удар по обличчю, а саме: в область лівої щоки потерпілому ОСОБА_11 , спричинивши останньому тілесне ушкодження у вигляді рани у лівій вилицевій ділянці біля зовнішнього слухового проходу, яке згідно висновку судово-медичної експертизи за №194-Е від 05.12.2017 року відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Таким чином, своїми умисними діями обвинувачений ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.296 КК України хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, із застосуванням предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень.

На вказаний вирок суду прокурором Сторожинецької місцевої прокуратури ОСОБА_5 та захисником ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , подано апеляційні скарги.
В своїй апеляційній скарзі з доповненнями прокурор не заперечуючи кваліфікації дій обвинуваченого та доведеності його вини у вчиненому, просить вирок Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 11 травня 2019 року щодо ОСОБА_7 , в частині призначеного покарання, скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Вказує на те, що судом не було взято до уваги характер вчиненого посягання, те, що обвинувачений не визнав свою вину, вчинив злочин в період непогашеної та не знятої судимості, раніше притягався до відповідальності за злочини проти життя і здоров`я особи. Крім цього, звертає увагу і на те, що даних про відшкодування шкоди матеріали провадження не містять.

За таких обставин просить ухвалити новий вирок, призначити ОСОБА_7 покарання за ч.4 ст. 296 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років.

В апеляційній скарзі захисника, останній порушує питання про скасування вироку і закриття провадження по справі. Вказує на те, що потерпілий як і інші свідки вказують на виникнення конфліктної ситуації для ОСОБА_7 і певну стихійність у результаті якої пляшка могла висковзнути з рук обвинуваченого. Потерпілий перший почав конфлікт та із своїми друзями намагався покарати обвинуваченого за те, що він нібито когось побив.

Звертає увагу і на те, що пляшка не була спеціально пристосована для нанесення тілесних ушкоджень, а ненароком розбилася в момент контакту з обличчям потерпілого.

Вказує і на те, що покази свідка ОСОБА_12 мають вагоме значення адже він може підтвердити те, що у ОСОБА_7 не було ніякого конфлікту.

Слідчий експеремент за участю свідка ОСОБА_13 слід визнати недопустимим доказам, оскільки свідок є неповнолітнім, більше того він та інший свідок ОСОБА_9 вказали суду про те, що не підписували ніяких документів у слідчого.

Усі зібрані по справі докази, на думку захисника, доводять відсутність підстав для притягнення його підзахисного до кримінальної відповідальності за хуліганство, оскільки матеріалами провадження не доведено наявності такої кваліфікуючої ознаки як явної неповаги до суспільства.

Також вказує на те, що відеоматеріали за результатами проведеного слідчого експерименту свідчать про те, що саме слідчий показував свідкам що робити, а тому такий доказ слід визнати недопустимим.

Зазначає, що прокурор ОСОБА_5 був виведений із групи прокурорів, а тому не мав права брати участі у судових дебатах.

Інших апеляційних скарг та заперечень від учасників судового провадження не надходило.
Заслухавши доповідь судді, який виклав суть вироку та вимоги апеляційних скарг, думку прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити, а проти апеляційної скарги захисника заперечив, обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника ОСОБА_8 , які підтримали свою апеляційну скаргу та просили її задовольнити, з підстав у ній зазначених, та заперечили проти апеляційної скарги прокурора, надавши усім учасникам судового провадження слово в судових дебатах, а обвинуваченому і останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження з підстав наведених в апеляційних скаргах та обговоривши наведені у них доводи, колегія суддів приходить до наступного.

У відповідності до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З положень ст.370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення вбачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінених судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим рішенням є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

У свою чергу положеннями ст. 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Із цього випливає, що суд при розгляді справи повинен дослідити докази, як ті, що викривають, так і ті, що виправдовують підсудного, проаналізувати їх, оцінити за своїм внутрішнім переконанням та дати остаточну оцінку, що ґрунтується на їх всебічному, повному й неупередженому дослідженні під час судового розгляду з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку. Оцінка доказів є компетенцією суду, який постановив вирок.

Однак, колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції не в повній мірі дотримався зазначених вимог закону під час розгляду даного кримінального провадження, не в повній мірі встановив фактичні обставини справи та прийшов до поспішного висновку про наявність в діях обвинуваченого ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого саме ч.4 ст. 296 КК України.

Так, обвинувачений ОСОБА_7 пояснив суду, що свою вину не визнає, того дня 19.11.2017 року, приблизно о 19 год. 45 год. він прийшов до магазину, який називають «У дяді Вані», що знаходиться в центрі с.Тисовець біля зупинки громадського транспорту. Біля магазину були ОСОБА_14 з ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , а також ОСОБА_17 . Між ОСОБА_18 та ОСОБА_19 була сутичка. Коли він вийшов з магазину, тримаючи в одній руці пляшку з пивом, в іншій - пакет з продуктами, ОСОБА_20 почав кричати, що він його вдарив по обличчю. Він сказав, що нічого не робив. ОСОБА_21 подзвонив потерпілому, і тому ОСОБА_22 підбіг з братом ОСОБА_23 . Потерпілий шарпнув його за куртку на грудях, обзивав нецензурними словами, справа хтось наніс йому ляпас в праву частину обличчя. Він підняв праву руку, щоб захищатися, в ній тримав пляшку пива, яка просто вилетіла з руки, куди потрапила - він не бачив.

Як вбачається із показів потерпілого ОСОБА_11 , прослуханих безпосередньо у судовому засіданні в апеляційній інстанції, оскільки на час розгляду справи апеляційним судом останній знаходився за межами України, вбачається, що 19.11.2017 року близько 20 год. він з братом йшли по вулиці в напрямку центру села. Йому подзвонив ОСОБА_14 , щоб підійти до магазину, бо останнього хтось вдарив. Прийшовши до магазину, він почув, що ОСОБА_24 та ОСОБА_25 спорили, ОСОБА_24 говорив, що ОСОБА_25 його вдарив. Він відразу підійшов до обвинуваченого, схопив за куртку, і спитав, хто бив ОСОБА_24 , ОСОБА_25 відповів, що не бив. Обвинувачений лівою рукою відштовхнув його в праве плече. Між ними стала ОСОБА_15 . Він вживав в сторону ОСОБА_26 нецензурні слова. Від обвинуваченого полетіла пляшка і вдарила його в ліву сторону обличчя біля вуха, по звуку почув, що пляшка розбилася, його облило рідиною. Він відійшов, сів на землю, що було надалі не пам`ятає. Перед тим, як пляшка його вдарила, він знаходився від ОСОБА_25 на відстані одного метра. Під час цих подій ОСОБА_27 не було, ОСОБА_28 не бачив.

Свідок ОСОБА_9 , будучи приведена до присяги та попереджена про кримінальну відповідальність за ст. 384 КК України, пояснила апеляційному суду, що точної дати не пам`ятає, але вона дійсно була присутня під час сутички між ОСОБА_29 та ОСОБА_30 . Вона намагалася їх заспокоїти, але вони продовжували ображати один одного,висловлювалися нецензурними словами. Що було причиною цього їй невідомо. В правій руці ОСОБА_26 була пляшка з напоєм «Гараж», ціла та закрита. Вона стала між ОСОБА_31 і ОСОБА_26 , відштовхувала останнього, щоб той йшов додому, потім побачила, як зі сторони ОСОБА_25 летіла пляшка. Після удару пляшкою ОСОБА_32 впав і у нього йшла сильно кров, тому вона почала надавати йому допомогу.

Крім того вина ОСОБА_7 у вчиненні хуліганства, на думку районного суду, підтверджується письмовими доказами, а саме: - протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 19.11.2017 року (т.1 а.с.9); - протоколами проведення слідчих експериментів за участю потерпілого ОСОБА_11 від 22.11.2017 року (т.1 а.с.19-20) та від 18.12.2017 року (т.1 а.с.21-23); - протоколами проведення слідчих експериментів за участю свідка ОСОБА_9 від 18.12.2017 року (т.1 а.с.36-38) та за участю свідка ОСОБА_33 від 07.12.2017 року (т.1 а.с.43-44); - протоколом проведення слідчого експерименту від 27.12.2017 р. за участю підозрюваного ОСОБА_7 (а.с.65-68).

Колегія суддів погоджується з висновками районного суду щодо законності та допустимості вказаних письмових доказів. Зважаючи на те, що вони були проведені за участі понятих та з застосуванням відеофіксації, при цьому жодних зауважень від учасників слідчої дії не надходило.

Той факт, що свідки не змогли вказати деталі проведення слідчого експерименту, не спростовує законності письмового доказу за його результатами, а вказане лише пояснюється спливом значного періоду з моменту подій до часу надання пояснень районному суду. Разом з тим, свідки та потерпілий вказали що брали участь у слідчому експерименті добровільно, будь-якого тиску на них не вчинялося.

Більше того, посилання на недопустимість доказу з підстав проведення слідчих експериментів від 18.12.2017 за участю неповнолітнього понятого ОСОБА_34 - є необґрунтованим, так як ч. 7 ст. 223 КПК України не містить прямої заборони на участь неповнолітнього понятого. Разом з тим, він з достатньою повнотою повинен розуміти дійсність проведених за його участю дій, що спростовано не було, як і не було доведено його заінтересованості у результатах слідчого експерименту, що також призводило б до визнання такого доказу недопустимим.

Крім цього, згідно висновку експерта №194-Е від 05.12.2017 року, при судово-медичній експертизі у ОСОБА_11 виявлено наступне тілесне ушкодження: рана у лівій вилицевій ділянці, біля зовнішнього слухового проходу, яка виникла в результаті одноразової травмуючої дії твердих тупих предметів, або від удару об такі, цілком ймовірно внаслідок нанесення удару скляною пляшкою, по строку можуть відповідати вказаному в обставинах і відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Утворення вищевказаного тілесного ушкодження при падінні з висоти власного зросту на тверду поверхню є малоймовірним (т.1 а.с.15).

У судовому засіданні районного суду експерт ОСОБА_35 підтвердив висновки за результатами виконаної ним експертизи та пояснив, що рана потерпілого ОСОБА_11 , була ушита хірургічними швами проте її характеристики вказували на те, що був нанесений удар.

Апеляційний суд погоджується із тим, що районним судом обґрунтовано не було прийнято до уваги покази свідка ОСОБА_12 , оскільки під час його

допиту останній вказував на те, що він не був очевидцем події кримінального правопорушення за участі обвинуваченого і потерпілого, а лише пояснював про свій конфлікт того дня із свідком ОСОБА_18 .

Доводи захисника не спростовують таких висновків суду, більше того навіть підтвердження факту наявного того дня конфлікту між ОСОБА_12 та ОСОБА_36 не впливає на доведеність винуватості ОСОБА_7 .

Аналізуючи зазначені докази в їх сукупності колегія суддів приходить до висновку, що вина ОСОБА_7 у грубому порушені громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю була повністю доведена у судовому засіданні районного суду, а тому доводи захисника з цих підстав не знайшли свого підтвердження.

Так, із показів свідків ОСОБА_9 вбачається, що спочатку виник конфлікт між свідком ОСОБА_36 та обвинуваченим, який вони з ОСОБА_37 намагалися припинити, згодом до них підбіг потерпілий, при цьому потерпілий і обвинувачений ображали один одного в присутності свідків нецензурними словами.

Крім цього, апеляційний суд враховує, що дії обвинуваченого по відношенню до потерпілого, відбувалися у громадському місці біля магазину та зупинки громадського транспорту, у присутності інших сторонніх осіб, у зв`язку із чим привернули їх увагу, більше того продовжувались протягом деякого часу і в результаті таких протиправних дій обвинуваченого потерпілий зазнав тілесних ушкоджень.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком районного суду про те, що дії ОСОБА_7 , які супроводжувалися особливою зухвалістю, безумовно порушили громадський порядок та спокій інших громадян, які стали свідками цих подій, а у зв`язку із тим, що були вчинені безпричинно та раптово, через використання незначного (нікчемного) приводу, із супроводженням ненормативної (брутальної, нецензурної) лексики, повністю підтверджують той факт, що були вчинені обвинуваченим саме з хуліганських мотивів.

При цьому колегія суддів не погоджується з доводами захисника щодо можливої наявності в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, що передбачає відповідальність за посягання спрямовані проти життя та здоров`я людини, оскільки як свідки, так і сам обвинувачений та потерпілий не вказують про наявність між ними конфлікту, а тому у апеляційного суду немає підстав вважати, що ОСОБА_7 наніс тілесні ушкодження потерпілому на ґрунті особистих неприязних стосунків та його мотив не був спрямований саме на завдання шкоди здоров`ю потерпілому.

Разом з тим, беручи до уваги усі зібрані по справі докази, відповідно до яких під час сутички між потерпілим та обвинуваченим стояла свідок ОСОБА_9 , а таких обставин покази обвинуваченого з приводу того, що бутилка просто висковзнула з його рук, апеляційний суд оцінює критично, оскільки в такому випадку не виключається те, що бутилка могла попасти у свідка, а не чітко у потерпілого.

Більше того, такі покази обвинуваченого з приводу того, що бутилка могла просто висковзнути з його рук суперечать і доводам про його необхідну оборону,а

тому обґрунтовано були розцінені районним судом, як такі, що не знайшли свого підтвердження та були надані ним з метою уникнення відповідальності за вчинене, з чим погоджується і колегія суддів.

За таких обставин, аналізуючи зазначені докази в їх сукупності колегія суддів приходить до висновку, що вина ОСОБА_7 у грубому порушені громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалася особливою зухвалістю, була повністю доведена у судовому засіданні районного суду, проте факт вчинення таких дій обвинуваченим із застосуванням предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень не був підтверджений жодними доказами, а тому дії ОСОБА_7 слід перекваліфікувати з ч.4 ст. 296 КК України на ч.1 ст. 296 КК України, зважаючи на наступне.

З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Згідно ч. 4 ст. 296 КК України передбачено, що відповідальність за дії, передбачені частинами першою, другою або третьою цієї статті настає, якщо вони вчинені із застосуванням вогнепальної або холодної зброї чи іншого предмета, спеціально пристосованого або заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень.

Враховуючи кваліфікацію органом досудового розслідування дій обвинуваченого за ч.4 ст. 296 КК України, в даному кримінальному провадженні обов`язковому доказуванню підлягало вирішення питання про те, чи була бутилка, якою ОСОБА_7 наніс удар потерпілому, спеціально пристосованою для нанесення тілесних ушкоджень.

Так, під час судового розгляду кримінального провадження судом першої інстанції не були встановлені фактичні обставини про те, що обвинувачений заздалегідь пристосував куплену ним бутилку із пивом в якості предмета для нанесення тілесних ушкоджень, зробивши з цією метою певні зміни в її конструкцію, наприклад розбивши її попередньо.

Зазначені обставини не були встановлені й органом досудового розслідування, а тому висновки суду першої інстанції про те, що в діях ОСОБА_7 наявна така кваліфікуюча обставина, передбачена ч.4 ст.296 КК України, - є необґрунтованими.

Апеляційним судом, як і районним встановлено, що у ОСОБА_7 у руках була скляна бутилка від пива «Гараж», придбана ним у магазині разом із продуктами харчування для власного вжитку, а не з метою використання для нанесення тілесних ушкоджень.

Крім цього, із показів свідків вбачається, що бутилка була цілою і закритою у руках обвинуваченого, а розбилася уже після удару об голову потерпілого.

Відповідно до п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 10 від 22.12.2006 року «Про судову практику у справах про хуліганство» встановлено, що спеціально пристосованими для нанесення тілесних ушкоджень слід визнавати предмети, які пристосовані винною особою для цієї мети наперед або під час учинення хуліганських дій, а заздалегідь заготовленими - предмети, які хоч і не зазнали якоїсь попередньої обробки, але ще до початку хуліганства були приготовлені винним для зазначеної мети. Застосування або спроба застосування предметів, підібраних на місці злочину, які не були спеціально пристосовані для нанесення тілесних ушкоджень, не дає підстав для кваліфікації дій винного за ч.4 ст. 296 КК України.

З огляду на вищевикладене, на думку колегії суддів, районний суд прийшов до поспішного висновку, зазначивши в своєму рішенні, що бутилка, якою ОСОБА_7 наніс удар потерпілому ОСОБА_11 є спеціально пристосованим для нанесення тілесних ушкоджень предметом, оскільки внесення будь-яких конструктивних змін, які б свідчили про спеціальне її пристосування, матеріалами провадження не підтверджено та у судовому засіданні не встановлено.

Інші кваліфікуючі ознаки, які дають підстави для кваліфікації дій обвинуваченого за ч.4 ст. 296 КК України, органами досудового слідства обвинуваченому не висувалися.

Враховуючи те, що апеляційний суд прийшов до висновку про недоведеність обвинувачення за ч.4 ст. 296 КК України, колегія суддів позбавлена можливості перевірити доводи апеляційної скарги прокурора щодо законності призначення покарання за цією частиною.

Призначаючи обвинуваченому покарання за ч.1 ст. 296 КК України у зв`язку із перекваліфікацією його дій, колегія суддів, відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, особу обвинуваченого, який є особою раніше судимою, на обліку у лікаря психіатра чи нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, проживає з матір`ю, яка є особою похилого віку, не має постійного місця роботи.

Крім цього, враховує і відношення ОСОБА_7 до вчиненого, те, що він свою вину не визнає, вчинив кримінальне правопорушення в період непогашеної і не знятої судимості.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , згідно ст.66 КК України районний суд визнав відшкодування потерпілому шкоди.

Наявність такої пом`якшуючої обставини повністю підтверджується розпискою, що міститься в томі 1 на аркушы справи 128, відповідно до якої, потерпілий ОСОБА_11 отримав від обвинуваченого ОСОБА_7 грошові кошти у сумі 600 гривень, у зв`язку із чим не має до нього більше претензій.

Беручи до уваги відсутність будь-яких інших вимог про відшкодування шкоди із сторони потерпілого, районний суд обґрунтовано підтвердив наявність, передбаченої ст. 66 КК України, обставини, яка пом`якшує покарання добровільне відшкодування завданого збитку, а тому доводи прокурора з цих підстав не знайшли свого підтвердження.

За таких обставин, колегія суддів враховує наявність обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , згідно ст.66 КК України - відшкодування потерпілому шкоди, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст.67 КК України.

Проте, зважаючи на відсутність у потерпілого будь-яких претензій до обвинуваченого, з огляду на пояснення потерпілого щодо його ролі у конфлікті,

проте беручи до уваги те, що обвинувачений, будучи раніше судимим за вчинення кримінальних правопорушень, пов`язаних із посяганням на життя і здоров`я особи, знову ж вчинив кримінальне правопорушення, що супроводжувалося нанесенням тілесного ушкодження особі, а тому колегія суддів приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому реального покарання, в межах санкції ч.1 ст. 296 КК України, - у виді арешту.

Саме таке покарання, на думку колегії суддів, відповідатиме принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації, і буде адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 418, 419, 424, 426, 532 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково, а у задоволенні апеляційної скарги прокурора ОСОБА_5 відмовити.

Вирок Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 11 травня 2019 року щодо ОСОБА_7 за ч.4 ст.296 КК України змінити.

Перекваліфікувати дії ОСОБА_7 з ч.4 ст. 296 КК України на ч.1 ст. 296 КК України.

Визнати винуватим ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України, та призначити йому покарання у виді арешту на строк 3 (три) місяці.

В решті вирок Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 11 травня 2019 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий [підпис] ОСОБА_1
Судді [підпис] ОСОБА_2

[підпис] ОСОБА_3