Справа № 466/7377/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1243/19 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2019 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Львівського апеляційного суду в складі:
головуючої ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в режимі відеоконференції апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 16 вересня 2019 року, -

за участю прокурора ОСОБА_7
засудженого ОСОБА_6

встановила:

ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 16 вересня 2019 року відмовлено у задоволенні спільного клопотання адміністрації державної установи «Личаківська виправна колонія (№30)» та спостережної комісії Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким у виді обмеження волі відносно засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно ухвали, вироком Тисменицького районного суду Івано-Франківської області ОСОБА_6 засуджено за п.6 ч.2 ст. 115, ч.4 ст. 187, ч.1 ст. 70 КК України на 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 08.02.2016, на підставі ч.5 ст. 72 КК України зараховано у строк покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення з 13.10.2010 по 26.03.2013, а саме 2 роки 5 місяців 13 днів.
Початок строку покарання 13 жовтня 2010, кінець строку покарання 30 квітня 2023 року.
Адміністрація державної установи «Личаківська виправна колонія (№30)» та спостережна комісія Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради звернулися до суду з клопотанням про заміну засудженому ОСОБА_6 невідбутої частини покарання більш м`яким у виді обмеження волі.
Клопотання мотивує наступним.
ОСОБА_6 за час відбування покарання в місцях позбавлення волі, перебуваючи під вартою в слідчому ізоляторі м. Івано-Франківська з 15.10.2010, встановлений порядок утримання порушував 4 рази, з приводу першого порушення - проведено профілактичну бесіду, а три інші рази накладалися дисциплінарні стягнення. Адміністрацією слідчого ізолятора не заохочувався. Під час перебування у Львівському слідчому ізоляторі з 10.04.2013 встановлений порядок покарання не порушував, до дисциплінарної відповідальності не притягувався. Адміністрацією слідчого ізолятора заохочувався.
У державну установу «Львівська виправна колонія (№48)» засуджений ОСОБА_6 прибув 17.04.2013. За час відбування покарання в Львівській ВК-48 допустив 2 порушення встановленого порядку відбування покарання, за які притягувався до дисциплінарної відповідальності. Адміністрацією установи не заохочувався.
У державну установу «Личаківська виправна колонія (№30)» засуджений ОСОБА_6 прибув 18.10.2017. З листопада 2017 року працевлаштований на підприємстві установи в цеху №2 - дільниці виготовлення електромереж. За час відбування покарання в установі допустив одне порушення вимог режиму відбування покарання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності. Адміністрацією установи заохочувався п`ять разів.
Враховуючи, що засуджений ОСОБА_6 відбув 2/3 строку покарання, заохочувався 5 (пять) разів, до дисциплінарної відповідальності притягувався 6 (шість) разів, однак згідно п.14 ст. 134 КВК України визнається таким, що стягнень не має, адміністрація державної установи «Личаківська виправна колонія (№30)» та спостережна комісія Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради клопочуть про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким у виді обмеження волі, відповідно до вимог ст. 82 КК України, як такому, що став на шлях виправлення.
Мотивуючи своє рішення, суддя суду першої інстанції вказав, що засуджений ОСОБА_6 відбуваючи покарання за вчинення злочинів, один з яких особливо тяжкий неодноразово допускав грубе порушення вимог режиму за, що шість разів притягався до дисциплінарної відповідальності і до нього застосовувались такі стягнення, як догана, сувора догана, поміщення в ДІЗО, поміщення в карцер. Наявність у ОСОБА_6 за час відбування покарання п`яти заохочень заохочень, на думку суду, не свідчать про те, що засуджений довів своє виправлення, оскільки належне виконання засудженим законних вимог представників адміністрації виправної колонії під час відбуття покарання, його належна поведінка є для нього обов`язком впродовж всього строку відбування покарання. Крім того, будучи працевлаштованим і отримуючи дохід засуджений жодним чином не намагався погашати збитки, котрі згідно вироку суду становлять 21814 грн.88 коп. і на засудженого ОСОБА_6 покладено обов`язок їх відшкодувати. А тому суд вважав, що адміністрація установи відбування покарання не надала достатніх доказів того, що засуджений ОСОБА_6 зразковою поведінкою та сумлінним ставленням до виконання обов`язків в період відбування покарання засвідчив успішність процесу виправлення.
На дану ухвалу засуджений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити його клопотання у застосуванні ст. 82 КК України.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що висновок суду про притягнення його до дисциплінарної відповідальності шість разів вважає необґрунтованим і таким що суперечить вимогам ст. 134 КВК України, оскільки такі є погашені. Вказує, що працевлаштований, п`ять разів заохочувався за сумління ставлення до праці, чим підтверджується його виправлення. Наголошує, що не відмовляється погашати борг, однак вважає, що цим повинна займатись адміністрація ДУ ЛВК №30, проте йому відмовляють, оскільки виконавчий лист з цією вимогою не надходив.
Заслухавши доповідь судді, виступ засудженого, який підтримав апеляційну скаргу, прокурора, який заперечив апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.
Згідно ст. 82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» заміна невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ч. 1 ст. 82 КК України може застосовуватись до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк. При цьому більш м`яке покарання призначається в межах строків, встановлених у Загальній частині КК для даного виду покарання і не повинне перевищувати невідбутий строк покарання, призначеного судом.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що в даному конкретному випадку немає усіх належних умов, передбачених ст. 82 КК України, для заміни засудженому ОСОБА_6 покарання більш м`яким у виді обмеження волі, так як, засуджений ОСОБА_6 відбуваючи покарання за вчинення злочинів, один з яких особливо тяжкий неодноразово допускав грубе порушення вимог режиму за, що шість разів притягався до дисциплінарної відповідальності і до нього застосовувались такі стягнення, як догана, сувора догана, поміщення в ДІЗО, поміщення в карцер. Крім того, будучи працевлаштованим і отримуючи дохід засуджений жодним чином не намагався погашати збитки, котрі згідно вироку суду становлять 21814 грн.88 коп. і на засудженого ОСОБА_6 покладено обов`язок їх відшкодувати.
Крім цього, як слушно зазначено в ухвалі суду першої інстанції, адміністрація колонії та спостережна комісія не надала достатніх доказів того, що ОСОБА_6 своєю поведінкою та сумлінним ставленням до виконання обов`язків в період відбування покарання засвідчив успішність процесу виправлення. Належне виконання засудженим законних вимог представників адміністрації виправно-трудової установи під час відбуття покарання, його належна поведінка та сумлінне відношення до праці є для нього обов`язком впродовж всього строку відбуття покарання.
За таких обставин колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а тому відмовляє засудженому ОСОБА_6 в задоволенні його апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегіясуддів,

постановила:

апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 16 вересня 2019 року, якою відмовлено у задоволенні спільного клопотання адміністрації державної установи «Личаківська виправна колонія (№30)» та спостережної комісії Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким у виді обмеження волі відносно засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4