ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/128/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/168/19 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.1 ст.121 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 серпня 2019 р. м.Тернопіль

Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

Головуючої - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника - ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - ОСОБА_7 на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 квітня 2019 року, -

Встановила:
Цим вироком
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України,

освіта середня, неодруженого, непрацюючого, інваліда II групи, не судимого в порядку ст.89 КК України,
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та призначено йому за цією статтею покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
Строк відбуття покарання ОСОБА_8 визначено рахувати з моменту його затримання, а саме з 21 жовтня 2018 року , зарахувавши в строк відбуття ним покарання термін перебування під вартою.

Запобіжний захід ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили, залишено попередній, тримання під вартою, який продовжено, визначивши кінцевий термін його дії - 11 червня 2019 року о 00 год. 00 хв.
Вироком суду також вирішено питання щодо судових витрат.
Згідно вироку суду, 21 жовтня 2018 року, близько 16.00 години, у ОСОБА_8 , який перебував за місцем проживання ОСОБА_9 , що в в АДРЕСА_1 , в ході конфлікту, що раптово розпочався на побутовому ґрунті, виник злочинний намір на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, 21 жовтня 2018 року, близько 16.00 години, ОСОБА_8 , перебуваючи за місцем проживання ОСОБА_9 за вищевказаною адресою, в ході конфлікту, який раптово виник на побутовому ґрунті, маючи на меті спричинити останньому тілесні ушкодження, взяв кухонний ніж, який лежав на столі у кімнаті та, тримаючи його в правій руці, умисно наніс ним один удар в праву половину передньої поверхні грудей, один удар в ліву половину задньої поверхні грудей, один удар в задньо-бокову поверхню грудей та один удар в ділянку 3-го міжпальцевого проміжку ОСОБА_9 , внаслідок чого умисно спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді:

- поранення правої половини передньої поверхні грудей по середньо-ключичній анатомічній лінії у 2-му міжребер`ї з подовженням раневим каналу, який проникав у праву плевральну порожнину, із пошкодженням підлягаючого ребра, ушкодженням правої легені і розвитком гемопневмотораксу та підшкірної емфіземи, яке відповідно до змісту п.2.1.3. «й» «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (МОЗ України, Київ, 1995), належить до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя;

- поранення лівої половини задньої поверхні грудей у 8-му міжребер`ї по при хребетній анатомічній лінії з подовженим раневим каналом, що закінчувався в місці реброво-хребцевого суглоба і не проникав у грудну порожнину, поранення задньо-бокової поверхні грудей в 5-му міжребер`ї по задній пахвовій анатомічній лінії, поранення ділянки 3-го між пальцевого проміжку з ушкодженням сухожилка м`яза глибокого згинача 3-го пальця правої кисті, які відповідно до змісту п.2.3.3.«Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», (МОЗ України, Київ, 1995), за ступенем тяжкості належать до легких тілесних ушкоджень із короткочасним розладом здоров`я.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду змінити та пом`якшити покарання обвинуваченому, звільнивши ОСОБА_8 від відбування покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки.
Свої доводи мотивує тим, що ОСОБА_8 щиро розкаявся, визнав вину та активно сприяв розкриттю злочину, а також у нього на утриманні перебуває матір та вітчим похилого віку.
Вважає, що суд дійшов хибного висновку, що потерпілий бажав позбавити обвинуваченого волі, оскільки прокурор також висловив аналогічну думку із стороною захисту, що виправлення ОСОБА_8 можливе без ізоляції від суспільства.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого та захисника, які просять задовольнити апеляцію, з мотивів викладених у ній, прокурора, що просить залишити вирок суду без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення має бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом, відповідно ст. 94 КПК України, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно статті 392 КПК України рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом з точки зору його законності і обґрунтованості, тобто відповідності нормам матеріального і процесуального закону фактичним обставинам справи, доказам, дослідженим у судовому засіданні.
Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України відповідають фактичним обставинам справи є обґрунтованими та ніким із учасників не оспорюються, а отже в апеляційному порядку не переглядаються.
За змістом ч. 2 ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
При обранні покарання у кожному конкретному випадку суд зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.
За змістом ст.ст.50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Як убачається з матеріалів справи, суд при призначенні покарання ОСОБА_8 врахував: ступінь тяжкості вчиненого злочину, що у відповідності до ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

До обставин, що пом`якшують покарання судом першої інстанції віднесено молодий вік обвинуваченого, відсутність судимостей, часткове визнання вини, інвалідність 2 групи.

Разом з тим, судом першої інстанції не знайдено підстав для застосування ст.69, 75 КК України.

Міру покарання ОСОБА_8 за ч.1 ст.121 КК України, суд першої інстанції призначив правильно, у відповідності до вимог ст.ст. 65-67 КК України, так як вона відповідає вчиненому злочину та особі обвинуваченого, необхідна й достатня для його виправлення та попередження нових правопорушень.

Відповідно до ч.1 ст.75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

В даному випадку суд першої інстанції дійшов вірного висновку про неможливість виправлення та перевиховання ОСОБА_8 без його ізоляції його від суспільства, а тому призначив покарання у межах санкції статті обвинувачення у розмірі наближеному до мінімального, оскільки з врахуванням даних про особу обвинуваченого та фактичних обставин кримінального провадження саме таке покарання є необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів та вірно призначив ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі.
Таким чином, колегія суддів приходить до переконання, що судом першої інстанції вірно визначено міру та розмір покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , а отже не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та пом`якшення йому міри покарання, як про це ставить питання в апеляційній скарзі захисник.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

Ухвалила:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 квітня 2019 року стосовно ОСОБА_8 за ч.1 ст.121 КК України без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи