Номер провадження: 11-сс/813/1756/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02.12.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуюча - суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:
секретарки судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,
представника власника майна адвоката ОСОБА_7 ,
представника потерпілого адвоката ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 07.08.2019 року про арешт майна у кримінальному провадженні №0001515, внесеному до ЄРДР 29.03.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.365-2КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.
Ухвалою слідчого судді Приморськогорайонного суду м. Одеси від 07.08.2019 року задоволено клопотання слідчого Приморського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 , погоджене прокурором Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_6 , та накладено арешт на майно земельну ділянку площею 5,67 га, розташовану на території Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області, масив № НОМЕР_1 , ділянка № НОМЕР_2 (кадастровий №:01:002:0029).
Своє рішення про накладення арешту на майно слідчий суддя мотивував тим, що метою накладення арешту є збереження вказаного майна в якості речових доказів у кримінальному провадженні, оскільки наявні підстави вважати, що воно було набуто внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Зміст вимог апеляційної скарги.
В своїй апеляційній скарзі представник ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_7 вказує, що вважає ухвалу незаконною, просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання відмовити.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує такими доводами:
- земельна ділянка законно набута у власність ОСОБА_9 у добросовісного набувача ОСОБА_11 , конфлікт якого з колишнім власником ОСОБА_12 вже був вирішений в судовому порядку в рамках цивільного судочинства;
- ОСОБА_9 не є підозрюваним чи обвинуваченим у кримінальному провадженні, тому обмеження його прав на земельну ділянку є недоцільним;
- слідчим суддею при накладенні арешту не враховані правові підстави для арешту майна та невірно визначена мета застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження.
Позиції учасників апеляційного розгляду.
Заслухавши суддю-доповідача, виступ представника власника майна, який просив задовольнити апеляційну скаргу у повному обсязі; прокурора та заявника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги; дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку про таке.
Мотиви суду апеляційної інстанції.
Статтею 41 Конституції України встановлений принцип недоторканості права власності, згідно з яким кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Положеннями ст.ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів. Одним з таких заходів є арешт майна у кримінальному провадженні.
Частиною другою ст.173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Перевіривши матеріали судової справи, апеляційний суд вважає, що розглянувши клопотання слідчого, слідчий суддя районного суду, не звернувши уваги на необґрунтованість та невідповідність клопотання вимогам ст. 171 КПК України, дійшов помилкового висновку, що вказане в клопотанні майно відповідає критеріям, визначеним в ч. 2 ст. 167 КПК України, фактично продублював непереконливі доводи клопотання про підстави накладення арешту на майно та безпідставно задовольнив клопотання слідчого.

У клопотанні слідчого зазначено, що Приморським ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001515, внесеному до ЄРДР 29.03.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.365-2 КК України, за фактом зловживання державним реєстратором КП «Центр державної реєстрації Хлібодарської селищної ради» шляхом неправомірного внесення відомостей про скасування державної реєстрації прав у відповідному розділі Державного реєстру.

З матеріалів провадження вбачається, що 26.03.2019 року до Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області надійшла заява адвоката ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_13 про вчинення кримінального правопорушення, в якій заявник повідомляє про вчинення реєстратором КП «Центр державної реєстрації Хлібодарської селищної ради» кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.365-2 КК України, який незаконно, тобто до набрання законної сили судовим рішенням про скасування арешту майна, вніс до Державного реєстру речових прав та їх обтяжень відомості про скасування обтяження на земельну ділянку площею 5,67 га, розташовану на території Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області, масив № НОМЕР_1 , ділянка № НОМЕР_2 (кадастровий №:01:002:0029).
В ході перегляду оскарженої ухвали слідчого судді встановлено, що 04.12.2006 року між ОСОБА_14 та ОСОБА_13 укладено попередній договір, яким сторони зобов`язались у майбутньому укласти договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 5,67 га, розташовану на території Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області, масив № НОМЕР_1 , ділянка № НОМЕР_2 .
В подальшому, 02.07.2018 року ОСОБА_13 звернувся до Київського районного суду м. Одеси із заявою про вжиття заходів забезпечення позову та 16.07.2018 року - з позовною заявою до ОСОБА_12 та ОСОБА_11 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів.
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 03.07.2018 року було задоволено заяву ОСОБА_13 та застосовано захід забезпечення позову у вигляді арешту зазначеної земельної ділянки.
В подальшому, ухвалою Київського районного суду від 08.02.2019 року задоволено заяву ОСОБА_11 та зазначений арешт майна скасований. В цій ухвалі також зазначено, що 25.07.2018 року судом прийнято відмову позивача від позову та провадження у справі закрито.
Незважаючи на це, ОСОБА_13 подано апеляційну скаргу на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 08.02.2019 року, яка постановою Одеського апеляційного суду від 06.06.2019 року була залишена без задоволення, а оскаржена ухвала без змін.
Крім того, спір про земельну ділянку між ОСОБА_13 та ОСОБА_14 був вирішений в порядку цивільного судочинства, що підтверджується наданою представником власника майна копією постанови Одеського апеляційного суду від 16.05.2018 року у цивільній справі №496/1998/17, згідно з якою скасовано рішення Біляївського районного суду Одеської області від 13.12.2017 року та постановлене нове судове рішення, яким відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_13 до ОСОБА_12 та ОСОБА_11 про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки площею 5,67 га, розташованої на території Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області, масив № НОМЕР_1 , ділянка № НОМЕР_2 (кадастровий №:01:002:0029). Зазначене судове рішення набрало законної сили 16.05.2018 року, відомості щодо його скасування у встановленому Законом порядку відсутні.

Таким чином, спір про земельну ділянку між ОСОБА_13 та ОСОБА_12 був вирішений в порядку цивільного судочинства, судове рішення апеляційного суду щодо скасування заходів забезпечення позову також набрало законної сили 06.06.2019 року та не було скасоване в установленому Законом порядку.
Таким чином, станом на момент звернення 12.07.2019 року слідчого з клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженні ОСОБА_13 , як заявник у кримінальному провадженні, взагалі не мав жодного правового відношення до майна, на яке слідчий просить накласти арешт.
В цей же час із долучених до апеляційної скарги витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що право власності на земельну ділянку, на яку слідчий просить накласти арешт, належить ОСОБА_9 , зареєстровано у встановленому Законом порядку та не скасоване, відповідно ОСОБА_9 є законним власником майна, доки судовим рішенням не буде встановлено протилежного.
Крім того, об`єкт нерухомого майна не може бути предметом кримінального правопорушення, яке розслідується, оскільки відомості до ЄРДР внесені за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.365-2КК України, склад якого не передбачає наявність предмета кримінального правопорушення.
Викладені у клопотанні слідчого та оскаржуваній ухвалі доводи щодо необхідності накладення арешту на майно з метою запобігання його переховуванню, знищенню, перетворенню або псуванню, апеляційний суд визнає безпідставними, оскільки вказані доводи зазначені дії неможливо вчинити із земельною ділянкою.

Інших обставин, які свідчили би про відповідність майна критеріям, встановленим ст.98 КПК України, у клопотанні слідчого не вказано та прокурором апеляційному суду не надано. За таких обставин законних підстав для накладення арешту на майно апеляційний суд не вбачає.

На думку апеляційного суду, такий підхід органу досудового розслідування до процесу доказування у кримінальному провадженні не повинен компенсуватись за рахунок обтяження законних прав та інтересів власника майна, а також істотного обмеження закріпленої в Конституції України непорушності права власності.

Вищевказані обставини залишились поза увагою слідчого судді, внаслідок чого він дійшов необґрунтованого висновку про необхідність накладення арешту на майно, що є безумовною підставою для скасування ухвали слідчого судді.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд доходить висновку про обґрунтованість апеляційної скарги та вважає за необхідне її задовольнити, оскаржувану ухвалу слідчого судді - скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого.

Керуючись ст. ст. 170-173, 309, 376, 404, 405, 407, 409, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,
постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 07.08.2019 року, якою задоволено клопотання слідчого Приморського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 , погоджене прокурором Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_6 , та накладено арешт на майно земельну ділянку площею 5,67 га, розташовану на території Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області, масив № НОМЕР_1 , ділянка № НОМЕР_2 (кадастровий №:01:002:0029) скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого Приморського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 , погоджене прокурором Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_6 ,про арешт майна у кримінальному провадженні №0001515, внесеному до ЄРДР 29.03.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.365-2КК України.
Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4