У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд
в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000401

за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Миколаївської області ОСОБА_5 на вирок Березанського районного суду Миколаївської області від 31 січня 2019 року у відношенні

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Северинівка Жмеринського району Вінницької області, раніше не судимого в силу ст. 89 КК України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

-обвинуваченого за ч. 2 ст. 185 КК України,

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7

обвинувачений ОСОБА_6

захисник ОСОБА_8 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Прокурор просить вирок в частині звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання скасувати з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, та ухвалити новий вирок, яким вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років обмеження волі. В іншій частині вирок залишити без змін.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Березанського районного суду Миколаївської області від 31 січня 2019 року ОСОБА_6 засуджений за ч.2 ст. 185 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки.

На підставі ст.75 КК України звільнений від призначеного судом покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 рік, з покладенням обов`язків передбачених ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Прокурор, не оспорюючи висновків суду щодо кваліфікації дій обвинуваченого та доведеності його вини, вважає вирок незаконним та таким, що підлягає скасуванню в частині звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме необґрунтованого застосування судом ст. 75 КК України.

Зазначає, що висновок про можливість звільнення ОСОБА_6 від призначеного покарання з випробуванням суд першої інстанції жодним чином не мотивував. Також, хоча й зазначив, однак не врахував дані щодо особи обвинуваченого, про те, що ОСОБА_6 раніше двічі притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічних корисливих злочинів, зі звільненням його від відбування покарання. Водночас, в період випробувального терміну ОСОБА_6 належних висновків не зробив та знову вчинив злочин, що свідчить про те, що інститут умовного звільнення не є достатнім для його виправлення, перевиховання та попередження вчинення нових злочинів.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

16 липня 2017 року близько 07.00 год., ОСОБА_6 , таємно, повторно, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, проник до салону автомобіля марки «Волга», державний номер НОМЕР_1 , який знаходився біля домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , звідки здійснив крадіжку автомобільної магнітоли марки «Sоnі» модель CDX-A250 серійний номер НОМЕР_2 , вартістю 1500 грн. З викраденим майном ОСОБА_6 з місця вчинення злочину зник, розпорядившись ним на власний розсуд.

ОСОБА_6 визнаний винним у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, та його дії кваліфіковані судом першої інстанції за ч. 2 ст. 185 КК України.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора на підтримку апеляційної скарги, заперечення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника, які просили вирок залишити без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, суд вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, є правильними та апелянтом в цій частині не оспорюються.

Доводи прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність через необґрунтоване застосування вимог ст.75 КК України, при призначенні покарання, не є слушними, з огляду на наступне.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Суд може прийняти рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням лише у тому випадку, коли, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, належно вмотивувавши такий висновок.

Суд, приймаючи рішення, у мотивувальній частині вироку зобов`язаний навести обставини, які визначають ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, належним чином мотивувати своє рішення у разі звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням.

Згідно вимог ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

При постановлені вироку відносно ОСОБА_6 суд першої інстанції дотримався в повній мірі вимог ст. 75 КК України.

Так, при призначенні покарання ОСОБА_6 , суд першої інстанції врахував тяжкість вчиненого злочину, дані про особу винного.

Обставиною, що пом`якшує покарання, визнано щире каяття. Обставиною, що обтяжує покарання - вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Покарання ОСОБА_6 призначено відповідно до вимог ст.ст. 65-67 КК України, в межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України, і таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів та відповідає меті покарання, визначеній ч. 2 ст. 50 КК України. В цій частині вирок апелянтом не оскаржується.

Що стосується звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, то суд першої інстанції вірно врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є злочином середньої тяжкості.

Достатньо враховані дані про особу обвинуваченого, який характеризується позитивно. Крім того, відповідно до ст. 89 КК України ОСОБА_6 є не судимим. На момент ухвалення оскаржуваного вироку ОСОБА_6 на підставі ухвали Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 13.08.2018 р. звільнений від покарання, призначеного за вироком від 31.07.2015 р. (а.с. 134). Тому посилання прокурора про неврахування даних про те, що раніше ОСОБА_6 двічі притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічних корисливих злочинів, не можуть прийняті до уваги як дані, які негативно характеризують особу обвинуваченого, як про це вважає прокурор.

Також суд першої інстанції врахував обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання, те, що викрадене майно повернуто потерпілій і остання не має претензій до обвинуваченого та вважає можливим його виправлення без відбування покарання.

В суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_6 висловив щире каяття, пояснив, що працює неофіційно та запевнив суд, що зробив належні висновки і твердо вирішив стати на шлях виправлення.

Крім того, з пояснень ОСОБА_6 слідує, що після вчинення злочину за даним вироком він інших злочинів не вчиняв, і дана обставина стороною обвинувачення не спростована.

На думку суду, зазначене свідчить про критичне ставлення ОСОБА_6 до вчиненого, про щирість його каяття та бажання залагодити ситуацію, що сталася. Також суд враховує молодий вік обвинуваченого та дані про наявність у нього стійких соціальних зв`язків (має родину, постійне місце проживання).

Всі зазначені вище обставини в їх сукупності утворюють підстави для висновку про можливість звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням. Тому, підстав для скасування вироку в частині звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, суд не вбачає.

З огляду на наведене, апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 532 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Миколаївської області ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Вирок Березанського районного суду Миколаївської області від 31 січня 2019 року у відношенні ОСОБА_6 залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного суду безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3