печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2019 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю захисника ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві судове провадження за скаргоюОСОБА_3 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_5 , громадянина Російської Федерації, ІНФОРМАЦІЯ_1 , про скасувати письмового повідомлення про підозру від 10.10.2017 року у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, ч. 3 ст. 27, п. 11 ч. 2 ст. 115 КК України, ч. 3 ст. 27, п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України в кримінальному провадженні № 0002715 від 13.03.2017 року, -

ВСТАНОВИВ:
У вересні 2019 року до Печерського районного суду м. Києва звернувся захисник ОСОБА_3 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_5 , громадянина Російської Федерації, ІНФОРМАЦІЯ_1 , зі скаргою, в якій просить скасувати письмове повідомлення про підозру від 10.10.2017 року у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, ч. 3 ст. 27, п. 11 ч. 2 ст. 115 КК України, ч. 3 ст. 27, п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України та зобов`язати слідчого, яким здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000403 від 26.04.2018 року та прокурора, який здійснює процесуальне керівництво по кримінальному провадженню № 0000403 від 26.04.2018 року вчинити дії щодо виключення з Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей по кримінальному провадженню № 0000403 від 26.04.2018 року, що об`єднане з кримінальним провадженням № 0002715 від 13.03.2017 року про повідомлення ОСОБА_5 ,про підозру.
Захисник стверджує, що органом досудового розслідування не надано належних, достатніх та допустимих доказів для підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, ч. 3 ст. 27, п. 11 ч. 2 ст. 115 КК України, ч. 3 ст. 27, п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України. В обґрунтування своїх вимог захисник зазначив, що належні докази для підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення були відсутні як на момент складення підозри, так і на теперішній час.

Слідчий повідомив, що відповідно до Постанови про об`єднання матеріалів досудового розслідування від 24.05.2019 року, матеріали досудових розслідувань у кримінальних провадженнях, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002715 та № 0000403 об`єднано в одне провадження за № 0002715, про що внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Окрім іншого, в обґрунтуванні своїх вимог сторона захисту посилається також на показання свідків, допитаних в судовому засіданні в рамках кримінального провадження № 0000177 від 23.03.2017 року, якими на думку захисника підтверджується відсутність підстав для повідомлення ОСОБА_5 про підозру від 10.10.17 р. До того ж, захисником було надано Протокол додаткового допиту потерпілої, ОСОБА_6 , від 18.09.2019 року, у кримінальному провадженні № 0002715 від 13.03.2017 року.
Захисник ОСОБА_5 також звернув увагу на те, що в матеріалах досудового розслідування відсутні докази про вручення у належний спосіб ОСОБА_5 письмового повідомлення про підозру, що свідчить про порушення визначеного кримінальним процесуальним законодавством України порядку вручення письмового повідомлення про підозру.

Таким чином, на думку захисника, письмове повідомлення про підозру ОСОБА_5 від 10.10.2017 р. підлягає скасуванню, оскільки воно здійснено з порушенням порядку, передбаченого статтею 278 Кримінального процесуального кодексу України при відсутності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Захисник в судовому засіданні вимоги скарги підтримав, просив задовольнити з викладених у скарзі підстав.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти доводів скарги, вважає, що повідомлення про підозру ОСОБА_5 ґрунтується на вимогах процесуального закону, та складене після повного та всебічного дослідження обставин кримінального провадження.

Частиною 1 статті 5 КПК України встановлено, що процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.

Статтею 9 КПК України встановлено, що:

1. Під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

2. Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

3. Закони та інші нормативно-правові акти України, положення яких стосуються кримінального провадження, повинні відповідати цьому Кодексу. При здійсненні кримінального провадження не може застосовуватися закон, який суперечить цьому Кодексу.

4. У разі якщо норми цього Кодексу суперечать міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, застосовуються положення відповідного міжнародного договору України.

5. Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

6. У випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 КПК України, кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Згідно з ст. 24 КПК України, держава гарантує кожному право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності прокурора, слідчого в порядку, передбаченому КПК України.

Згідно зі ст. 7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться: верховенство права; законність; рівність перед законом і судом; повага до людської гідності; забезпечення права на свободу та особисту недоторканність; недоторканність житла чи іншого володіння особи; таємниця спілкування; невтручання у приватне життя; недоторканність права власності; презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини; свобода від самовикриття та право не свідчити проти близьких родичів та членів сім`ї; заборона двічі притягувати до кримінальної відповідальності за одне і те саме правопорушення; забезпечення права на захист; доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень; змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; безпосередність дослідження показань, речей і документів; забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності; публічність; диспозитивність; гласність і відкритість судового провадження та його повне фіксування технічними засобами; розумність строків; мова, якою здійснюється кримінальне провадження.
Порядок кримінального провадження регулюється виключно кримінальним процесуальним кодексом України.
Завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України підозрюваним, його захисником на досудовому провадженні можуть бути оскаржені повідомлення слідчого, прокурора про підозру після спливу двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом.

Аналіз наведеної норми закону, щодо можливості оскарження повідомлення про підозру, дає підстави стверджувати, що під час розгляду слідчим суддею цієї скарги підлягає з`ясуванню дотримання при повідомленні особі про підозру вимог глави 22 КПК України, зокрема, відповідність підозри вимогам статей 276, 277, 278 КПК України.

Відповідно до вимог пункту 3 частини 1 статті 276 КПК України повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадку наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Вирішуючи питання про обґрунтованість повідомлення про підозру, суд виходить з того, що з огляду на положення закріплені у ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», судам слід враховувати позицію Європейського суду з прав людини з цього приводу.

Так, у пункті 175 рішення ЄСПЛ від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» зазначається наступне: «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182). Вимога, що підозра має ґрунтуватись на обґрунтованих підставах є значною частиною гарантії недопущення свавільного затримання і тримання під вартою. За відсутності обґрунтованої підозри особа не може бути за жодних обставин затримана або взята під варту з метою примушення її зізнатися у злочині, свідчити проти інших осіб або з метою отримання від неї фактів чи інформації, які можуть служити підставою для обґрунтованої підозри (рішення у справі «Чеботарі проти Молдови», № 35615/06, п. 48, від 13 листопада 2007 року)».

Обґрунтованість підозри передбачає, що об`єктивно існують дані про причетність особи до вчинення правопорушення. До таких даних відносяться показання, документи, речові докази, висновки експертів, тощо. Саме наявність відповідних фактичних даних є необхідною для обґрунтованого повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.

Для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення. За визначенням Європейського суду з прав людини «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йде мова у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин». Так, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення. Як встановлено судом, підставою для повідомлення ОСОБА_5 про підозру у вчиненні злочину стали показання ОСОБА_6 .

Слідчий суддя вважає, що достатніх доказів для підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення матеріали кримінального провадження не містять.

Стороною захисту було надано Протокол додаткового допиту потерпілого, ОСОБА_6 , від 18.09.2019 року, в якому потерпіла заперечила наявність об`єктивного мотиву на вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, ч. 3 ст. 27, п. 11 ч. 2 ст. 115 КК України, ч. 3 ст. 27, п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, та надала показання, якими у повному обсязі спростувала раніше надані показання щодо можливої причетності до вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_5 .

Після вивчення матеріалів кримінального провадження, надані прокурором для вивчення, суд приходить до висновку, що практично єдиним доказом можливої причетності ОСОБА_5 до інкримінованого злочину стали протоколи допиту потерпілої ОСОБА_6 .

Прокурор вказував на те, що матеріалами кримінального провадження факт вручення повідомлення ОСОБА_5 про підозру у вчиненні злочину, не підтверджується.

Як слідує з пояснень прокурора, підставами для складення ОСОБА_5 повідомлення про підозру стали саме показання потерпілої ОСОБА_6 , надані нею після вбивства ОСОБА_7 та на підтвердження своїх заперечень, слідчим надано наступні докази обґрунтованості повідомлення ОСОБА_5 про підозру у вчиненні злочину:

Протокол допиту потерпілої, ОСОБА_6 , від 21.04.2017 року

Протокол допиту потерпілої, ОСОБА_6 , від 21.06.2017 року, Протокол допиту потерпілої, ОСОБА_6 , від 11.09.2017 року,

Протокол допиту потерпілої, ОСОБА_6 , від 21.09.2017 року.

Заслухавши доводи присутніх учасників та дослідивши додані матеріали, судом з`ясовано наступні факти і обставини та надано наступну їх оцінку.

Однак, в ході додаткового допиту, який відбувся 18.09.2019 року в рамках кримінального провадження № 0002715 потерпіла ОСОБА_6 повністю змінила свої покази та надала іншу версію щодо мотивів вбивства та осіб, які можуть бути причетні до вбивства ОСОБА_7 . Зокрема, вона вказала на те, що до вбивства її чоловіка можливо причетні громадяни РФ ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , а їх корисливим мотивом для скоєння злочину був намір заволодіти нерухомістю в м. Москва вартістю понад два мільйона доларів США. З її слів ОСОБА_9 до цього вже намагався «сфабрикувати» кримінальну справу в РФ, з метою чого дав слідству надумані покази. Як з`ясувалось ОСОБА_9 мав фінансові претензії до ОСОБА_7 та неодноразово погрожував останньому. Зі свого боку, ОСОБА_7 мав великий обсяг компромату на ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , а отже вони не могли залишити ОСОБА_7 живим.

Також, потерпіла ОСОБА_6 в ході додаткового допиту повідомила, що ОСОБА_7 раніше працював органах РФ по протидії незаконному обігу нарокотиків та багатьом «перейшов» дорогу в цій сфері і ніколи не утаював того факту, що він має багато ворогів як в Росії, так і на Україні. Однак, ОСОБА_5 він ніколи до своїх ворогів не відносив, вона це добре знає.

Твердження слідства про те, що другим мотивом вбивства ОСОБА_7 були ревнощі, теж не може бути вірним, оскільки ОСОБА_5 ніколи не проявляв відчуття ревнощів по відношенню до потерпілої ОСОБА_6 . А після розлучення з ОСОБА_5 та до знайомства Максакової ОСОБА_10 з ОСОБА_7 минуло вже багато років.

Потерпіла стверджує, що все те, що вона говорила раніше не має значення. Версію щодо причетності ОСОБА_5 до вбивства ОСОБА_7 їй озвучив ОСОБА_8 і не просто озвучив, а користуючись її поганим моральним станом відразу після вбивства в цьому наполегливо переконав. Саме таким чином ОСОБА_8 через потерпілу ОСОБА_6 направив слідство хибним шляхом.

Крім цього, зі слів потерпілої, ОСОБА_8 намагався переконати ОСОБА_7 в тому, що ОСОБА_5 погано ставиться до останнього. Хоча ОСОБА_7 не міг зрозуміти чому, адже жодної конфліктної ситуації між ними не було.

Також, потерпіла надала ОСОБА_5 позитивну характеристику, повідомила про те, що він постійно їй допомагає у різних питаннях, піклується про їх спільних дітей.

Про можливі зв`язки ОСОБА_5 з посадовими особами ФСБ їй нічого невідомо і відомо бути не може. Версію про те, що команду організувати вбивства її чоловіка ОСОБА_5 надав ОСОБА_11 , яких раніше познайомив адвокат ОСОБА_12 , також їй озвучив ОСОБА_8 . Особисто вона на цю тему розмовляла з адвокатом ОСОБА_12 , який все заперечив та додав, що готовий пройти перевірку з цього питання на детекторі брехні у будь-якій країні світу. Крім того, ОСОБА_8 про це особисто не знав, про все це йому повідомив адвокат ОСОБА_9 ОСОБА_13 .

Крім того, ще одним мотивом вбивства могли стати ювелірні цінності, які з собою привіз ОСОБА_7 та намагався їх продати на території України.

Відповідно до ст. 2 КПК України, одними з фундаментальних завдань кримінального провадження є забезпечення повного та неупередженого розслідування.

Суд зазначає, що повнота та неупередженість дослідження обставин справи є основним напрямом, вихідним моментом першочергових гарантій встановлення істини при проведенні досудового слідства, необхідним фактом, що забезпечує досягнення мети розслідування. Навіть незначне відхилення від цього принципу тягне за собою неможливість встановлення об`єктивної істини, як наслідок унеможливлюється здійснення передбачених законом завдань кримінального судочинства. Тому очевидно, що при досудовому розслідуванні слідчий повинен будувати всю свою діяльність зі збирання та дослідження доказів виходячи з цієї вимоги закону.

Поняття повноти та неупередженості дослідження тісно пов`язані між собою. Всебічне дослідження обставин кримінальної справи неможливе без його повноти та неупередженості й навпаки.

Під повнотою розслідування розуміють з`ясування всіх обставин по справі, як викривальних, так і виправдувальних, а також обставин, що пом`якшують та обтяжують відповідальність підозрюваного. Крім цього, досудове розслідування вважається повним тоді, коли проведено як загальне дослідження, так і дослідження за окремими версіями.

Як слідчий, так і суд повинні досліджувати всі об`єктивно можливі слідчі версії, що виникають у процесі досудового і судового слідства, а не тільки ті, що підтверджують одержані достовірні дані. Якщо всі об`єктивно можливі версії, висунені слідчим або судом по кримінальному провадженню, не досліджені (не перевірені), не можна говорити про обґрунтованість підозри та законність її вручення.

Суд приходить до висновку, що сама підозра фактично ґрунтувалась на показах потерпілої ОСОБА_6 , які згодом були змінені самою потерпілою, а отже вона є незаконною та необґрунтованою.

Також, зважаючи на положення ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Враховуючи викладене, суд звертає увагу, що пркурорм на підтвердження обґрунтованості підозри ОСОБА_5 , в судовому засіданні, не надано належних та достатніх доказів, що встановлюють факти та обставини, які обґрунтовують необхідність повідомлення ОСОБА_5 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, ч. 3 ст. 27, п. 11 ч. 2 ст. 115 КК України, ч. 3 ст. 27, п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

Більш того, надані слідчим, на підтвердження обґрунтованості повідомлення про підозру докази, повністю спростовані показаннями, наданими свідками ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_6 , ОСОБА_17 в судовому засіданні в Шевченківському районному суді м. Києва під час судового розгляду кримінального провадження №0000177 від 23.03.2017 року.

Положення кримінально-процесуального законодавства не містять визначення змісту поняття «підозра», проте системний аналіз змісту норм КПК України свідчить, що підозра є складовим елементом процедури притягнення до кримінальної відповідальності, оскільки саме з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення розпочинається кримінальне переслідування такої особи (п.14 ч.1 ст.3 КПК України). Визначення змісту поняття «підозра» обумовлює необхідність врахування практики Європейського суду з прав людини з питань застосування кримінального процесуального законодавства (ч.5 ст.9 КПК України).

Так згідно з практикою ЄСПЛ «підозра» є частиною більш широкого поняття «обвинувачення», яке відповідно до п.13 ч.1 ст.3 КПК України являє собою твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод за тлумаченням ЄСПЛ вміщено концепцію терміну «кримінальне обвинувачення», яка характеризується скоріше матеріальним, аніж формальним характером (справа «Девеєр проти Бельгії», рішення від 27.02.1980р., скарга №6903/75). У справі «Еклє проти Федеративної Республіки Німеччини» (рішення від 15.07.1982р, скарга №8130/78) ЄСПЛ констатував, що кримінальне обвинувачення може бути визначене як «офіційне повідомлення особи компетентним органом про те, що вона підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення». Розвиваючи зазначену концепцію ЄСПЛ у справі «Фоті та інші проти Італії» (рішення від 10.12.1982р.) навів ширше витлумачення цього визначення, включивши до нього також «інші підстави, що підтверджують це звинувачення, і які можуть спричинити серйозні наслідки, що можуть ускладнити становище підозрюваного». Комісія та Суд визнали, що такими підставами, які можуть спричинити серйозні наслідки, можуть бути видача ордеру на арешт, обшук приміщення чи особистий обшук.

З огляду на вищезазначене, підозра є певним етапом обвинувачення, оскільки під час підозри висувається припущення про можливе скоєння особою кримінального правопорушення, а відтак має відповідати загальним вимогам, які характеризують зміст обвинувачення. Враховуючи, що підозра є припущенням про вчинення конкретною особою кримінального правопорушення, то існування підозри нерозривно пов`язане із наявністю підозрюваного.

Згідно ч.1 ст.42 КПК України підозрюваним є 1) особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, 2) особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення та 3) особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Таким чином, аналіз змісту ч.1 ст.42 КПК України дозволяє зробити висновок, що підозра (кримінальне переслідування у формі підозри) починається з моменту, коли особі повідомлено про підозру або ця особа затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення.

Також варто зауважити, що згідно вимог ч. 1 ст. 276 КПК України, повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках: затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення; обрання до особи одного з передбачених цим Кодексом запобіжних заходів; наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

За приписами ч. 1 ст. 278 КПК України, письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 276 КПК України, у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий, прокурор або інша уповноважена службова особа (особа, якій законом надано право здійснювати затримання) зобов`язані невідкладно повідомити підозрюваному про його права, передбачені статтею 42 цього Кодексу.

Принцип верховенства права передбачає, що особа повинна бути захищена від свавілля суб`єктів владних повноважень, тобто втручання суб`єктів владних повноважень має бути піддано ефективному судовому контролю.

Стаття 13 Конвенції встановлює, що кожен, чиї права та свободи, визнані в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Статтею 277 КПК України визначено, що письмове повідомлення про підозру складається прокурором або слідчим за погодженням з прокурором. Повідомлення має містити такі відомості: 1) прізвище та посаду слідчого, прокурора, який здійснює повідомлення; 2) анкетні відомості особи (прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, місце проживання, громадянство), яка повідомляється про підозру; 3) найменування (номер) кримінального провадження, у межах якого здійснюється повідомлення; 4) зміст підозри; 5) правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; 6) стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру; 7) права підозрюваного; 8) підпис слідчого, прокурора, який здійснив повідомлення.

Слідчий суддя погоджується із твердженнями сторони захисту, що у змісті повідомлення про підозру відсутні чітко зафіксовані фактичні обставини події, як це передбачає п.6 ч.1 ст. 277 КПК України. Матеріали кримінального провадження не містять безсумнівної системи належних, допустимих, достовірних і достатніх доказів, які б вказували на можливу наявність складу злочину в діянні підозрюваної особи, та яка б виключала сумніви щодо того, що кримінальне правопорушення вчинене саме підозрюваною особою.

Згідно з принципом презумпції невинуватості всі сумніви, якщо вичерпані можливості їх усунення, повинні тлумачитись і вирішуватись на користь підозрюваного (обвинуваченого).

Слідчим суддею встановлено, що орган досудового розслідування в повідомленні про підозру ОСОБА_5 від 10.10.2017 р. чітко вказав про беззаперечність фактів, викладених у тексті підозри, але в той же час не посилався на докази, які мали бути зібрані під час проведення слідчих та процесуальних дій ще до пред`явлення підозри.

Суд, аналізуючи дотримання органом досудового розслідування вимог статті 277 КПК України, дійшов висновку, що письмове повідомлення про підозру відносно ОСОБА_5 не містить повного належного викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, а саме не містить зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин для правової кваліфікації кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа.

Згідно з частиною 1 статті 278 КПК України письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

З приводу дотримання органом досудового розслідування саме порядку вручення особі повідомлення про підозру в рамках ст. 278 КПК України суд виходить з наступного.

З урахуванням положення ч. 1 ст. 278 Кримінального процесуального кодексу України, письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення у спосіб, передбачений Кримінальним процесуальним кодексом України для вручення повідомлень.

Частинами 1, 2, 3 ст. 111 КПК України передбачено, що повідомлення у кримінальному провадженні є процесуальною дією, за допомогою якої слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд повідомляє певного учасника кримінального провадження про дату, час та місце проведення відповідної процесуальної дії або про прийняте процесуальне рішення чи здійснену процесуальну дію. Повідомлення учасників кримінального провадження з приводу вчинення процесуальних дій здійснюється у випадку, якщо участь цих осіб у таких діях не є обов`язковою. Повідомлення у кримінальному провадженні здійснюється у випадках, передбачених цим Кодексом, у порядку, передбаченому главою 11 цього Кодексу, за винятком положень щодо змісту повідомлення та наслідків неприбуття особи.
Статтею 136 КПК України встановлено, що належним підтвердженням отримання особою повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом є розпис особи про отримання повістки, в тому числі на поштовому повідомленні, відеозапис вручення особі повістки, будь-які інші дані, які підтверджують факт вручення особі повістки про виклик або ознайомлення з її змістом. Якщо особа попередньо повідомила слідчого, прокурора, слідчого суддю, суд про адресу своєї електронної пошти, надіслана на таку адресу повістка про виклик вважається отриманою у випадку підтвердження її отримання особою відповідним листом електронної пошти.
Враховуючи зазначені норми кримінального процесуального кодексу України, судом встановлено, що слідчим не надано жодних доказів, які належним чином підтверджують факт вручення ОСОБА_5 повідомлення про підозру в будь-який із передбачених законом способів, що підтверджується дослідженими судом матеріалами кримінального провадження. Так слідчим було надано суду відповідь Генеральної прокуратури Російської Федерації вихідний № 82/1-5058-17 від 24.05.2019 р. (бланк АУ № 941476), відповідно до змісту якої за результатами проведених слідчих та оперативно-розшукових дій причетність ОСОБА_5 до скоєння вбивства ОСОБА_7 не встановлена, у зв`язку з чим запити щодо надання правової допомоги, в тому числі щодо вручення повідомлення про підозру ОСОБА_5 , в кримінальному провадженні залишені без виконання.

Дослідивши матеріали досудового розслідування суд встановив відсутність доказів про отримання ОСОБА_5 письмового повідомлення про підозру, що свідчить про порушення передбаченого кримінальним процесуальним законодавством України порядку вручення особі повідомлення про підозру у вчиненні злочину.

Згідно з принципом презумпції невинуватості всі сумніви по справі, якщо вичерпані можливості їх усунення, повинні тлумачитись і вирішуватись на користь підозрюваного (обвинуваченого). Для повідомлення особі про підозру потрібна система неспростовних доказів, які вказують на наявність в діях конкретного складу злочину. Помилкове повідомлення особі про підозру є одним з найбільш небажаних актів. Воно спричиняє невиправну шкоду правосуддю та людині, бо ніщо, мабуть, не викликає більшої образи і більш болісної душевної травми, ніж безпідставне звинувачення у злочині. Правоохоронні органи зобов`язані компенсувати моральну шкоду людині, що була завдана безпідставним притягненням її до відповідальності.
З огляду на те, що поняття "обґрунтована підозра" не визначене у національному законодавстві та зважаючи на положення, закріплені у ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", слідчим суддям слід враховувати позицію Європейського суду з прав людини, відображену зокрема у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі "Нечипорук і Йонкало проти України", відповідно до якої "термін "обґрунтована підозра" означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182). Мета затримання для допиту полягає в сприянні розслідуванню злочину через підтвердження або спростування підозр, які стали підставою для затримання (див. рішення у справі "Мюррей проти Сполученого Королівства" від 28 жовтня 1994 року, п. 55, Series A, № 300-A). Однак вимога, що підозра має ґрунтуватись на обґрунтованих підставах, є значною частиною гарантії недопущення свавільного затримання і тримання під вартою. Більше того, за відсутності обґрунтованої підозри особа не може бути за жодних обставин затримана або взята під варту з метою примушення її зізнатися у злочині, свідчити проти інших осіб або з метою отримання від неї фактів чи інформації, які можуть служити підставою для обґрунтованої підозри (див. рішення у справі "Чеботарі проти Молдови", № 35615/06, п. 48, від 13 листопада 2007 року)".
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.
Положення кримінально-процесуального законодавства не містять визначення змісту поняття «підозра», проте системний аналіз змісту норм КПК України свідчить, що підозра є складовим елементом процедури притягнення до кримінальної відповідальності, оскільки саме з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення розпочинається кримінальне переслідування такої особи (п.14 ч.1 ст.3 КПК України). Визначення змісту поняття «підозра» обумовлює необхідність врахування практики Європейського суду з прав людини з питань застосування кримінального процесуального законодавства (ч.5 ст.9 КПК України).
Так згідно з практикою ЄСПЛ «підозра» є частиною більш широкого поняття «обвинувачення», яке відповідно до п.13 ч.1 ст. 3 КПК України являє собою твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Таким чином, суд дійшов висновку, що оскаржуване повідомлення про підозру відносно ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, ч. 3 ст. 27, п. 11 ч. 2 ст. 115 КК України, ч. 3 ст. 27, п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, не відповідає вимогам ст.ст. 276, 277, 278 КПК України і тому підлягає скасуванню.

За результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути постановлена ухвала про скасування рішення слідчого чи прокурора, скасування повідомлення про підозру, зобов`язання припинити дію, зобов`язання вчинити певну дію, відмову у задоволенні скарги. (ч. 2 ст. 307 КПК України).

Відповідно до висновку Рішення Великої Палати ВС від 26.03.2019 року у справі №807/1459/17, п. 59 «з урахуванням особливостей заявленого предмета позову та того, що чинне законодавство не передбачає виключення з Реєстру інформації, якою лише констатується факт здійснення процесуальної діяльності органів досудового розслідування та її результати, така інформація не впливає на юридичне становище позивача, не змінює характеру й обсягу його прав і обов`язків та існуючого стану правовідносин. Отже, заявлену позовну вимогу суди не можуть розглядати за правилами будь-якого судочинства», а тому у задоволенні вимог щодо зобов`язання слідчого, який проводить досудове розслідування у даному кримінальному провадженні внести відомості до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань про скасування повідомлення про підозру слід відмовити.

Керуючись статтями 303, 305-307, 309 КПК України, слідчий суддя,
У Х В А Л И В :
Скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 , громадянина Російської Федерації, ІНФОРМАЦІЯ_1 , на повідомлення про підозру ОСОБА_5 від 10.10.2017 р. у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, ч. 3 ст. 27, п. 11 ч. 2 ст. 115 КК України, ч. 3 ст. 27, п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, в кримінальному провадженні № 0002715 від 13.03.2017 року задовольнити частково.

Скасувати повідомлення про підозру від 10.10.2017 р., яке складене слідчим в особливо важливих справ першого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчих органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури міста Києва ОСОБА_18 , погоджене прокурором третього відділу процесуального керівництва управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури міста Києва ОСОБА_19 , відносно ОСОБА_5 , громадянина Російської Федерації, ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, ч. 3 ст. 27, п. 11 ч. 2 ст. 115 КК України, ч. 3 ст. 27, п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України по кримінальному провадженню № 0002715 від 13.03.2017 року.

В решті вимог скарги відмовити.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1