ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2019 року м. Фастів

Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі:

Головуючого-судді - ОСОБА_1 ;

при секретарі - ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000011 від 12.01.2018 року за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Фастів, Київської області, українця, громадянина України, не одруженого, із середньою освітою, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні злочинів, передбачених ст.198, ч. 1 ст.396 КК України,

В С Т А Н О В И В:
До Фастівського міськрайонного суду Київської області 05.02.2018 року надійшов вказаний обвинувальний акт, а також угода про визнання винуватості від 30.01.2018 року.
Обвинувачений в судовому засіданні просив вказану угоду з прокурором затвердити і призначити узгоджену в ній міру покарання.
Прокурор в судовому засіданні також вважав, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги КПК та КК України, просив цю угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену міру покарання та інші передбачені заходи.
Заслухавши думку учасників судового провадження, перевіривши обвинувальний акт та долучені до нього додатки, угоду про визнання винуватості, суд вважає, що у затверджені угоди слід відмовити, а обвинувальний акт повернути прокурору з таких правових підстав.
Згідно п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 КПК України, зокрема, містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
ОСОБА_7 обвинувачується прокурором ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ст.198, ч. 1 ст.396 КК України , за таких обставин.
Так, 22.12.2016 року приблизно о 00 годин 20 хвилин ОСОБА_7 разом з ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , неповнолітньою ОСОБА_12 та ОСОБА_13 знаходилися в автомобілі «ВАЗ 2105» реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_14 , який зупинився біля лісового насадження, поблизу вул. Дімітрова у м. Фастові, Київської області, де ОСОБА_11 , ОСОБА_15 та ОСОБА_13 вийшли з автомобіля та направилися в бік лісових насаджень, де у ОСОБА_11 та ОСОБА_15 виник умисел на відкрите викрадення майна ОСОБА_13 .

У подальшому, ОСОБА_11 за попередньою змовою та діючи спільно з неповнолітньою ОСОБА_15 , відкрито із застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, яке виразилось в тому, що ОСОБА_11 штовхнула ОСОБА_13 двома руками в спину, від чого остання впала на землю, після чого ОСОБА_11 разом із неповнолітньою ОСОБА_15 почали наносити удари ногами ОСОБА_13 по голові та тулубу, і в цей час ОСОБА_11 відкрито заволоділа сумочкою ОСОБА_13 , вихопивши її у останньої з рук, у якій знаходились 2 шкіряних жіночих гаманця, з грошовими коштами в сумі 1 000,00 грн., 8 600,00 доларів США, що згідно курсу Національного Банку України станом на 22.12.2016 складало 227 212,00 грн. та мобільним телефоном марки «Microsoft» вартістю З 459,71 грн., після чого з викраденим майном ОСОБА_11 та неповнолітня ОСОБА_15 сіли до автомобіля «ВАЗ 2105» реєстраційний номер НОМЕР_1 , де на них чекали ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , та вказали ОСОБА_10 і ОСОБА_7 швидко їхати з місця зупинки без ОСОБА_13 . ОСОБА_7 завів двигун автомобіля та вони всі разом поїхали з місця вчинення злочину.

При цьому, ОСОБА_7 та ОСОБА_10 не виходили з автомобіля «ВАЗ 2105» реєстраційний номер НОМЕР_1 та не бачили як ОСОБА_11 спільно з неповнолітньою ОСОБА_15 відкрито із застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої ОСОБА_13 , відкрито заволоділи грошовими коштами та речами потерпілої.

У подальшому, ОСОБА_11 та неповнолітня ОСОБА_15 частину викрадених у потерпілої ОСОБА_13 грошових коштів та речей розділили між собою, ОСОБА_10 та ОСОБА_7 , яким після повернення ОСОБА_11 та ОСОБА_15 до автомобіля без потерпілої ОСОБА_13 , стало відомо, що вони здобуті злочинним шляхом.

Так, ОСОБА_7 22.12.2016 року приблизно 01 годині 00 хвилин (точний час досудовим слідством не встановлений) неподалік м. Фастів Київської області (точного місця досудовим розслідуванням не встановлено), знаходячись в автомобілі ВАЗ 2105» реєстраційний номер НОМЕР_1 , заздалегідь не обіцяючи, отримав від ОСОБА_11 та ОСОБА_15 грошові кошти в сумі 2 100,00 доларів США, що відповідно до курсу НБУ становить 55 482 гривень та мобільний телефон марки «Microsoft» вартістю 3 459,71 грн., достовірно знаючи, що вони були одержані завідомо злочинним шляхом та у подальшому зберігав при собі.

Зазначені дії ОСОБА_7 мають наступну кримінально-правову кваліфікацію, а саме: за ст. 198 КК України, а саме- заздалегідь не обіцяне отримання, зберігання та збут майна, завідомо одержаного злочинним шляхом за відсутності ознак легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом.

Крім того, 22.12.2016 приблизно о 01 годині 00 хвилин (точний час у ході розслідування не встановлено) ОСОБА_7 , перебуваючи в м. Фастові Київської (точного місця досудовим розслідуванням не встановлено), знаходячись в автомобілі ВАЗ 2105» реєстраційний номер НОМЕР_1 , знаючи зі слів ОСОБА_11 та неповнолітньої ОСОБА_16 , що останні тієї ж ночі приблизно 00 годин 20 хвилин вчинили тяжке кримінальне правопорушення (злочин), передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, стосовно ОСОБА_13 , діючи умисно та заздалегідь не обіцяючи, маючи можливість звернутися до правоохоронних органів, приховав факт вчинення ОСОБА_11 та ОСОБА_12 тяжкого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Зазначені дії ОСОБА_7 мають наступну кримінально-правову кваліфікацію, а саме: за ч. 1 ст. 396 КК України, як заздалегідь не обіцяне приховування особливо тяжкого злочину.

Разом з тим, ст.62 Конституції України тлумачить, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
При цьому, як видно з формулювання обвинувачення, яке викладено в обвинувальному акті, воно не містить даних про те, що будь яку особу вже було засуджено за вчинення особливо тяжкого злочину, який ОСОБА_7 безпосередньо приховував, а тому ті висновки органів досудового розслідування, що він вчинив інкриміновані злочини є передчасними та такими, що не ґрунтуються на вимогах Основного Закону та КК України, оскільки під час судового розгляду іншої справи кримінально-процесуальна кваліфікація злочину може бути змінена, або особа взагалі бути виправданою.
Зазначені обставини на переконання суду вочевидь нівелюють принцип правової визначеності, а тому підлягають відповідному корегуванню.
Європейський суд з прав людини (далі - Суд) у справі «Абрамян проти Росії» від 9 жовтня 2008 р., зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії», № 9783/82, п. 79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» [ВП], № 25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», № 23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», № 42780/98, п. 34).
Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).
Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.
За таких обставин прокурором ОСОБА_9 не висунуто ОСОБА_7 обґрунтоване та зрозуміле обвинувачення у вчиненні інкримінованих йому злочинах.
Відповідно до вимог п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України підставою для повернення обвинувального акта прокурору з підготовчого судового засідання є встановлення невідповідності вказаного процесуального рішення вимогам ст. 291 КПК України, зокрема такими порушеннями у даному провадженні справі суд визнає істотні суперечності допущені в обвинувальному акті в аспекті визначення змісту судового розгляду, що призводить до порушення прав осіб на захист.
Водночас суд, враховуючи те, що умови угоди з наведених вище мотивів суперечать вимогам КК України (щодо підстав кримінальної відповідальності), відповідно до положень п. 1 ч. 7 ст. 474 КПК України відмовляє і у затвердженні цієї угоди.
Отже, перевіривши відповідність угоди вимогам КПК та КК України, врахувавши доводи сторін кримінального провадження та інших учасників судового провадження, суд дійшов висновку, що у затвердженні угоди про визнання винуватості від 30.01.2018 року між прокурором відділу ювенальної юстиції прокуратури Київської області ОСОБА_17 та обвинуваченим ОСОБА_7 за участю захисника ОСОБА_8 , слід відмовити з підстав п. 1 ч. 7 ст. 474 КПК України, оскільки умови цієї угоди суперечать вимогам закону.
Враховуючи викладене, суд, керуючись ст.ст. 314, 369 372, 474 КПК України, -

У Х В А Л И В:
Відмовити в затверджені угоди про визнання винуватості від 30.01.2018 року між прокурором відділу ювенальної юстиції прокуратури Київської області ОСОБА_17 та обвинуваченим ОСОБА_7 , за участю захисника ОСОБА_8 , на підставі п. 1 ч. 7 ст. 474 КПК України.
Обвинувальний акт в кримінальному провадженні (внесений до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000011) з додатками стосовно ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ст.198, ч. 1 ст.396 КК України, - повернути прокурору відділу ювенальної юстиції прокуратури Київської області ОСОБА_17 - внаслідок невідповідності обвинувального акта вимогам КПК України.
Ухвала в частині повернення обвинувального акту може бути оскаржена шляхом подачі апеляції через Фастівський міськрайонний суд Київської області до Київського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.
Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДЯ: ОСОБА_1