Справа № 445/516/18
У Х В А Л А

18 липня 2019 року Золочівський районний суду Львівської області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3

прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

законного представника ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Золочів Львівської області кримінальне провадження № 0000761 від 25.12.2017 року про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15 ч.3 ст.185, ч.3 ст.185 КК України,

в с т а н о в и в :

прокурор Золочівської місцевої прокуратури ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням про заміну запобіжного заходу у виді домашнього арешту на тримання під вартою у якому просить змінити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 із домашнього арешту на триманні під вартою строком на 60діб із визначенням суму застави в розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В обґрунтування даного клопотання зазначає, ОСОБА_5 , 24 грудня 2017 року, близько 22 год. 00 хв., за попередньою змовою із особою, матеріали щодо якої виділені у окреме провадження, знаходячись у м. Золочеві Львівської області, діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів та з корисливою метою, зайшли у під`їзд багатоквартирного житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 та проникли через металеві решітку у загороджену частину сходової клітки будинку між третім поверхом та горищем, яка використовується ОСОБА_8 як постійне місце зберігання її майна та має засоби охорони від доступу сторонніх осіб у виді металевої решітки із навісним замком. Реалізовуючи свій умисел на викрадення майна ОСОБА_8 , ОСОБА_5 разом із особою, матеріали щодо якої виділені у окремо провадження, повторно, таємно, склали у належну потерпілій господарську сумку, вартістю 27 грн., яка знаходилась у вказаному сховищі, дві металеві каструлі, загальною вартістю 956,21 грн., комп`ютерну клавіатуру марки "Genius" вартістю 150 грн., тепловентилятор марки "Delonghi" вартістю 325 грн. та пароварку-блендер вартістю 756 грн., загальна вартість яких згідно висновку товарознавчої експертизи становить 2214,21 грн., винесли їх із зазначеного сховища і намагались винести із приміщення будинку, але свого умислу до кінця не довели у зв`язку із виявленням їх на місці злочину ОСОБА_9 , після чого залишили сумку із вищевказаними речами на балконі будинку, тобто виконали усі дії, які вважали необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від їх волі.

Відомості про вчинене кримінальне правопорушення внесені слідчим відділенням Золочівського ВП ГУ НП у Львівській області до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000761 від 25.12.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України.

31.03.2017 обвинувальний акт у кримінальному провадженні скеровано на розгляд Золочівського районного суду.

Окрім цього, ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що 14 листопада 2017 року, близько 23 год. 00 хв., за попередньою змовою із ОСОБА_10 , знаходячись у м. Золочеві Львівської області, діючи з єдиним умислом щодо заволодіння чужим майном, повторно з корисливих мотивів та корисливою метою, таємно, зайшли на територію Золочівської стоматологічної поліклініки, що по вул. Коперніка, 10, м. Золочів Львівської області, підійшли до вікна Золочівської стоматологічної поліклініки, після чого ОСОБА_5 , дерев`яним предметом вдарив у рамку вікна кабінету головного лікаря Золочівської стоматологічної поліклініки та відчинив його, а в подальшому ОСОБА_5 разом із ОСОБА_10 проникли в середину приміщення Золочівської стоматологічної поліклініки, де ОСОБА_10 викрав зі столу кабінету ОСОБА_11 ноутбук марки "Lenovo T60 ThinkPad" S/N L3-EM877 07/01 чорного кольору та зарядний пристрій марки "Lenovo AC Adapter 90 W 20 V" чорного кольору, належні ОСОБА_11 , загальна вартість яких згідно висновку товарознавчої експертизи становить 1860 грн. В подальшому ОСОБА_5 разом із ОСОБА_10 розпорядились вказаним майном на власний розсуд, заподіявши матеріальну шкоду потерпілому на суму 1860 грн.

Ухвалою Золочівського районного суду Львівської області від 02.10.2018 року вказані кримінальні правопорушення були об`єднані в одне провадження.

У вчиненні кримінального правопорушення обвинувачується неповнолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець, зареєстрований та проживаючий у АДРЕСА_2 , громадянин України, українець. Двічі щодо нього застосовувались примусові заходи виховного характеру, а саме: ухвалою Золочівського районного суду Львівської області від 22.03.2016 застосовано примусові заходи виховного характеру у виді обмеження дозвілля та передачі під нагляд матері та 12.10.2017 ухвалою Золочівського районного суду Львівської області до нього застосовано примусові заходи виховного характеру у виді направлення до професійного училища соціальної реабілітації строком на 3 роки.

Свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених с. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, ОСОБА_5 не визнав.

Ухвалою Золочівського районного суду Львівської області від 23.05.2019 року ОСОБА_5 продовжено строк застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту до 22.07.2019.

В клопотання зазначає, що обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_5 , підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами: протоколом огляду місця події від 24-25.12.2017 року, що проводився в АДРЕСА_1 ; протоколами допиту свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 ; висновком дактилоскопічної експертизи № 4/179 від 01.02.2018; заявою ОСОБА_11 про вчинення кримінального правопорушення; висновком товарознавчої експертизи № 9/41 від 08.02.2018; показаннями свідка ОСОБА_10 та іншими матеріалами кримінального провадження, які були оцінені судом при обранні запобіжного заходу к виді домашнього арешту.

Водночас ризики, які раніше стали підставою для обрання зазначеного запобіжного заходу на даний час збільшились, оскільки ОСОБА_5 не виконує покладені на нього судом обов`язки.

Зокрема прокурор у клопотанні вказує, що що наявні ризики передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також те, що ОСОБА_5 не виконує обов`язок перебувати за місцем проживання у встановлений судом час. Зокрема, 10.06.2019 року, близько 22 год. 30 хв. ОСОБА_5 був виявлений працівником Золочівського відділу поліції на вул. М.Шашкевича у м. Золочеві, а також, як встановлено під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000290 від 08.06.2019, ОСОБА_5 07.06.2019 близько 01 год. 00 хв. перебував на вул. Бродівська у м. Золочеві.

В судовому засіданні прокурор заявлене клопотання підтримав, надав пояснення аналогічні доводам клопотання.

Захисник ОСОБА_14 проти заявленого клопотання заперечив, вважає таке безпідставним. Звертає увагу на недоведеність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Просить відмовити у задоволенні клопотання про заміну запобіжного заходу у виді домашнього арешту на тримання під вартою та продовжити строк запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав думку захисника ОСОБА_14 , просив застосувати до нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Представник служби у справах дітей ОСОБА_15 поклався на думку суду, вказав, щоб доречним буде продовжити ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Заслухавши думку та пояснення прокурора ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_14 , представника служби у справах дітей ОСОБА_15 , обвинуваченого, ознайомившись із доводами клопотання суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до положень ст. 200 КПК України прокурор, слідчий за погодженням з прокурором має право звернутися в порядку, передбаченому статтею 184цього Кодексу, до слідчого судді, суду із клопотанням про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування, зміну або покладення додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194цього Кодексу, чи про зміну способу їх виконання. У клопотанні про зміну запобіжного заходу обов`язково зазначаються обставини, які: 1) виникли після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу; 2) існували під час прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу, але про які слідчий, прокурор на той час не знав і не міг знати.

У відповідності до вимог ст. 177 КПК України- метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів завжди пов`язано із необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Підставами застосування запобіжного заходу є обґрунтованість підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризику (ризиків), перелік яких встановлено пунктами 1 - 5 ч. 1ст. 177 КПК України.

Згідно з ч. 1ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Суд враховує, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканність, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначенихКПК, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ).

Також при обранні виду запобіжного заходу судом враховуються й вимоги п. п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Згідно з висновком, викладеним ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року, не арештований, а сторона обвинувачення повинна продемонструвати дані, які свідчать з достатнім ступенем переконливості, що арештованому необхідно знаходитися під вартою.

Суд бере до уваги, наявність ризиків, які дають підстави для застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу, а саме те, що обвинуваченого може переховуватися від суду, вчинювати інші кримінальні правопорушення, а також незаконно впливати на потерпілих, свідків, інших підозрюваних, тобто наявні ризики, передбачені пунктами 1, 3, 5 ч. 1 ст.177 КПК України.

Проте, суд не бере до уваги доводи прокурора ОСОБА_4 про те, що ОСОБА_5 порушує обов`язки, які покладені на нього згідно ухвали Золочівського районного суду Львівської області від 23.05.2019 року, на що додає рапорти працівників Золочівського ВП ГУ НП у Львівській області, оскільки дані рапорти оформлені неналежним чином. Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 654 від 13.07.2016 року затверджено Інструкцію про порядок виконання органами Національної поліції ухвал слідчого судді, суду про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту та про зміну раніше обраного запобіжного заходу на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту (далі - Інструкція). Згідно розділу ІІІ Інструкції начальник органу Національної поліції при отриманні ухвали слідчого судді, суду щодо підозрюваного, обвинуваченого, який проживає на території його обслуговування, з урахуванням особливостей кримінального провадження визначає підпорядкований структурний підрозділ, яким буде здійснюватися контроль за виконанням підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, покладених на нього ухвалою судді, суду, та невідкладно доручає його керівникові поставити на облік підозрюваного, обвинуваченого і забезпечити контроль за його поведінкою. Поліцейський, якому доручено здійснювати безпосередній контроль за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого: складає рапорт про результати кожного відвідування житла підозрюваного, обвинуваченого, який після доповіді керівникові органу Національної поліції долучає до контрольно-наглядової справи.Інформацію про результати вжитих заходів з перевірки поведінки підозрюваного, обвинуваченого, виявлені при цьому порушення та вжиті за ними заходи реагування відображає у відомостях про здійснення контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, і робить відповідні відмітки в електронній картці на особу. У разі встановлення обставин, що свідчать про порушення підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, поліцейський зобов`язаний:

1) зафіксувати факт порушення покладених обов`язків шляхом складання мотивованого рапорту. Відібрати письмові пояснення з приводу виявлених порушень у підозрюваного, обвинуваченого, членів його сім`ї, сусідів або інших свідків події за їх згодою. Зміст складеного рапорту та відібраних пояснень доповісти керівникові органу Національної поліції;

2) у разі відсутності підозрюваного, обвинуваченого за місцем проживання негайно повідомити про це орган Національної поліції та вжити заходів для встановлення місця його перебування;

3) забезпечити невідкладне інформування усно засобами зв`язку, а надалі - письмово про виявлені факти порушень слідчого та прокурора, а якщо кримінальне провадження перебуває на розгляді в суді, - суду і прокурора.

Відомості про здійснення контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом оформляються відповідно до Додатку 4 до Інструкції про порядок виконання органами Національної поліції ухвал слідчого судді, суду про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту та про зміну раніше обраного запобіжного заходу на запобіжний захід у вигляді домашнього арешт.

Водночас суд враховує, що за змістом статті 183 КПК, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

За роз`ясненнями п.п. 3, 13 постанови Пленуму Верховного Суду №4 від 25 квітня 2003 року «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства»(зі змінами і доповненнями, внесеними постановами Пленуму Верховного Суду України від 11 червня 2004 року №10 та від 24 жовтня 2008 року №15), взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом, у зв`язку з чим він обирається лише за наявності підстав вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, можуть не забезпечити виконання підозрюваним, обвинувачуваним процесуальних обов`язків, і його належної поведінки; обов`язковою умовою взяття під варту (виходячи з його правової природи) має бути обґрунтована впевненість в тому, що більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.

Як зазначено у правовій позиції Європейського суду з прав людини, викладеній у рішенні від 10 лютого 2011 року по справі «Харченко проти України» (п. 80), при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Водночас суд звертає увагу, що обвинувачений ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є неповнолітнім.

Ч.2 ст.492 КПК України передбачає, що затримання та тримання під вартою можуть застосовуватися до неповнолітнього лише у разі, якщо він підозрюється або обвинувачується у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину, за умови, що застосування іншого запобіжного заходу не забезпечить запобігання ризикам, зазначеним у статті 177 цього Кодексу.

Згідно з п. 17 Правил ООН щодо захисту неповнолітніх, позбавлених волі (1990 р.) зазначено про необхідність уникати, наскільки це можливо, утримання під вартою неповнолітніх до суду і вдаватися до цього у виняткових випадках, усіляко прагнучи застосування альтернативних заходів.

У відповідності до п.13.1, 13.2 Мінімальних стандартних правил ООН, що стосуються відправлення правосуддя щодо неповнолітніх (1985 р.) тримання неповнолітнього під вартою до суду застосовується лише як крайній захід і протягом найкоротшого періоду часу та за можливості замінюється іншими альтернативними заходами. А п.18.2 цього ж міжнародно-правового документу визначено, що жоден неповнолітній не може бути вилучений з-під нагляду батьків частково або повністю, якщо це не виправдовують обставини провадження.

Разом з тим, в клопотанні прокурором не обґрунтовано необхідність заміни більш м`якого запобіжного заходу на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, не доведено що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту не здатний запобігти ризикам у кримінальному провадженні, тому суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання прокурора про зміну запобіжного заходу.

Крім цього, беручи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_5 слід продовжити запобіжний захід у захід у виді домашнього арешту у певний період доби із застосуванням електронних засобів контролю строком на 60 (шістдесят) діб.

Керуючись статями ст. 177, 178, 182, 183, 331, 376, 392 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

у задоволенні клопотання прокурора ОСОБА_4 про заміну запобіжного заходу у виді домашнього арешту на тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 відмовити.

Продовжити щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді домашнього арешту у певний період доби із застосуванням електронних засобів контролю, заборонивши йому залишати житло за місцем його проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_2 , без дозволу прокурора або суду з понеділка по п`ятницю, включно протягом періоду з 16 год. 00 хв. до 08 год. 00 хв. наступного дня, а у неділю та суботу застосувати цілодобовий домашній арешт.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 такі обов`язки:

- прибувати до прокурора або суду за першим викликом;

- не відлучатись із м. Золочева Львівської області без дозволу прокурора або суду;

- повідомляти прокурора або суд про зміну свого місця проживання та навчання;

- утримуватися від спілкування із свідками та потерпілою;

- носити електронні засоби контролю;

-прибувати до працівників ЮП СППП Золочівського ВП ГУ НП у Львівській області, на обліку якого він перебуває, для проведення профілактичних бесід тричі на тиждень у встановлений час.

Строк дії ухвали становить два місяці - з 18.07.2019 року до 16.09.2019 року включно.
Роз`яснити обвинуваченому та його законному представнику наступне: згідно ч.5 ст. 181 КПК України, працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Закріплення електронного браслета на тілі неповнолітнього обвинуваченого, слід здійснювати в присутності його батьків або законних представників.

Виконання ухвали доручити начальнику Золочівського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області, доручити контроль Золочівській місцевій прокуратурі Львівської області.

Копію даної ухвали скерувати до Служби у справах дітей Золочівської районної державної адміністрації Львівської області.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана до Львівського апеляційного суду через Золочівський районний суд Львівської області протягом семи діб з дня її оголошення.

Суддя : ОСОБА_1