Дата документу 02.09.2019 Справа № 310/3945/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/1147/19 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 310/3945/17
Категорія ст. 186 ч.2 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі суддів:

головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, дистанційно, в режимі відео конференції, матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0001326, відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Бердянська Запорізької області, громадянина України, учня 8А класу ЗОШ № 6 міста Бердянськ, інваліда з дитинства, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України;

за участю прокурора ОСОБА_7 , представника начальника служби у справах дітей ОСОБА_8 , представника підрозділу ювенальної превенції ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_6 , законного представника ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_11 ,

за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_12 , захисника ОСОБА_11 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 08 квітня 2019 року,

в с т а н о в и л а:

В апеляційній скарзі прокурор, не піддаючи сумніву доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні вищезазначеного злочину, вважає вирок відносно нього незаконним та таким, що підлягає зміні внаслідок неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. Суд ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині не послався на норми кримінального закону, з яких ОСОБА_6 призначається покарання нижче нижчої межі, передбаченої у санкції ч.2 ст.186 КК України.

Разом з цим, обираючи ОСОБА_6 міру покарання суд врахував ступінь суспільної небезпечності кримінального правопорушення, те, що раніше він не судимий, є інвалідом дитинства, частково відшкодував шкоду, задовільні характеристики, повне визнання вини та каяття у вчиненому злочині що віднесено до пом`якшуючих обставин. Обтяжуючих вину ОСОБА_6 обставин суд не встановив.

Вважає, що у суду були всі підстави для застосування вимог ст. 69 КК України при обранні ОСОБА_6 міри покарання. Просить вирок суду відносно ОСОБА_6 за ч.2 ст.186 КК України у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність змінити. Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч.2 ст.186 КК України, з застосуванням ст.69 КК України, до 1 року позбавлення волі та на підставі ст.ст. 75,76,104 КК України звільненого від відбування покарання з випробним строком на 1 рік. В іншій частині вирок залишити без змін.

В своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_11 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , вважає покарання, призначене ОСОБА_6 занадто суворим. Вказує, що ОСОБА_6 давав пояснення на досудовому слідстві, в суді першої інстанції, має постійне місце проживання, приймав участь в слідчих експериментах, позитивно характеризується, інвалід з дитинства, раніше жодного разу не судимий, щиро покаявся, вчиняв дії по відшкодуванню шкоди, вів перемови з потерпілим з приводу відшкодування шкоди. Всі ці обставини в сукупності дають можливість застосувати ст. 69 КК України, призначити мінімальне покарання у вигляді штрафу. Просить вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 8.04.2019 року яким засуджено ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 186 КК України скасувати (змінити), застосувати ст. 69 КК України, призначити більш м`яке покарання у вигляді штрафу.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарг; в судових дебатах: захисника, законного представника та обвинуваченого, які просили апеляційну скаргу сторони захисту задовольнити, представників начальника служби у справах дітей та підрозділу ювенальної превенції, прокурора, які просили апеляційну скаргу прокурора задовольнити; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 08 квітня 2019 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України та призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 1(один) рік. На підставі вимог ст. ст. 75, 76, 104 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням строком на 1 (один) рік, якщо останній протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки. Зобов`язано ОСОБА_6 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Згідно вимог ч.5 ст.72 КК України у строк призначеного покарання зараховано попереднє ув`язнення з 08.07.2017 по 09.07.2017 включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Запобіжний захід до набрання вироком законної сили щодо обвинуваченого ОСОБА_6 не обирався. Вирішена доля речових доказів.

Згідно зі змістом оскаржуваного судового рішення, 08.04.2017 приблизно о 17 годині знаходячись на території подвір`я будинку АДРЕСА_2 неповнолітній обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою відкритого викрадення чужого майна, застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, наніс потерпілому ОСОБА_13 приблизно три удари руками в голову та два удари ногами в область обличчя, спричинивши потерпілому тілесні ушкодження у вигляді забоїв м`яких тканин голови, саден шкіряних покровів в області обличчя, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження. Відразу після цього, обвинувачений ОСОБА_6 , діючи умисно, з метою доведення свого злочинного умислу до кінця, застосовуючи свою фізичну силу, зняв з потерпілого ОСОБА_13 належну йому куртку «Thinsulate» вартістю 500 гривень, в якій знаходились грошові кошти в сумі 190 гривень, навушники «Panasonic Ergofit RP-HJE125» вартістю 100 гривень, програвач «Transcend 4 GB MP300» вартістю 200 гривень, зарядний пристрій для програвача «USB 2.0 File Transfer» вартістю 30 гривень, а всього на суму 1020 гривень.
Після цього, обвинувачений ОСОБА_6 залишив місце скоєння злочину, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_13 майнову шкоду на загальну суму 1020 гривень.

Висновки суду першої інстанції про наявність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за вказаними у вироку обставинами, підтверджена дослідженими у судовому засіданні доказами, яким надана належна правова оцінка, та які не оскаржуються в апеляційній скарзі ні прокурором ні захисником.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 правильно кваліфіковані судом за ч. 2 ст. 186 КК України.

Доводи захисника про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_6 у виді штрафу суперечать вимогам п. 1 ч. 1 ст. 393 КПК України про те, що захисник має право подати апеляційну скаргу тільки в частині, що стосується інтересів обвинуваченого, оскільки призначення покарання обвинуваченому у виді штрафу, яке слід виконувати реально, погіршує становище ОСОБА_6 у порівняні із звільненням від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням.

Між тим, доводи прокурора про призначення обвинуваченому ОСОБА_6 із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, є обґрунтованими, з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винуватого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження злочинів.

Згідно до ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання місцевий суд врахував, що останній раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, вчинив злочин неповнолітнім, є інвалідом з дитинства, має постійне місце проживання, а тому призначив йому покарання у виді позбавлення волі.

Враховуючи вищевказане, а також вимоги законів, колегія суддів вважає за можливе на підставі ч. 1 ст. 69 КК України призначити обвинуваченому ОСОБА_6 основне покарання, нижче від найнижчої межі встановленої в санкції ч. 2 ст. 186 КК України.

Керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу прокурора задовольнити, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_11 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , залишити без задоволення.

Вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 08 квітня 2019 року відносно ОСОБА_6 , змінити.

Вважати обвинуваченого ОСОБА_6 засудженим за ч. 2 ст. 186 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, до 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ст.ст. 75,76,104 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: