ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 543/933/18 Номер провадження 11-кп/814/1012/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2019 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
потерпілого ОСОБА_9
представника потерпілого ОСОБА_10
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Полтаві кримінальне провадження №0000150 від 28 червня 2018 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Новооржицьке, Оржицького району, Полтавської області, українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,
за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_9 на вирок Ленінського районного суду м. Полтави від 19 червня 2019 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Ленінського районного суду м. Полтави від 19 червня 2019 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України та призначено йому покарання у виді 8 (восьми) років позбавлення волі.

На підставі ст.ст.20, 93, 94 КК України застосовано до ОСОБА_7 примусові заходи медичного характеру у виді амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку за місцем відбування покарання.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено - тримання під вартою.

Строк відбуття покарання визначено рахувати з 28.06.2018.

Судом вирішено питання щодо речових та стягнуто з ОСОБА_7 процесуальні витрати за проведення експертизи у розмірі 1001 грн. на користь держави .

Скасовано арешти, накладені ухвалами слідчого судді Оржицького районного суду Полтавської області від 03.07.2018 року та 09.07.2018 року.
Як зазначено у вироку, 28.06.2018, приблизно о 04:00 год., обвинувачений ОСОБА_7 перебував у будинку ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , де вони спільно відпочивали та вживали спиртні напої.

Під час спільного вживання спиртних напоїв на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин між обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_11 виникла сварка, яка у подальшому переросла у бійку. Під час сварки у обвинуваченого ОСОБА_7 виник умисел на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_11 . Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_11 , обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, з метою позбавлення життя потерпілого, наніс не менше одного удару рукою стиснутою пальцями в кулак по тулубу ОСОБА_11 , в результаті чого останній впав на підлогу. Не зупиняючись на досягнутому, обвинувачений ОСОБА_7 вийшов із будинку, знайшов на порозі дерев`яну палицю, взяв її до рук та з метою доведення злочинного наміру до кінця, повернувся до будинку, де наніс дерев`яною палицею ОСОБА_11 , який лежав на спині, не менше чотирьох ударів по голові, не менше п`яти ударів у грудну клітину, не менше 4-х ударів по лівій руці та не менше 2-х ударів по правій руці, після чого використовуючи дерев`яний табурет придавив ним шию ОСОБА_11 . Внаслідок умисних протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_7 , ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження не сумісні із життям, внаслідок яких помер на місці

Не погоджуючись з рішенням суду, до апеляційного суду з апеляційною скаргою звернувся потерпілий ОСОБА_9 , який не оспорюючи фактичні обставини справи, правову кваліфікацію та доведеність вини обвинуваченого, просить скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання, постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначити йому покарання у виді 13 років позбавлення волі.

Вважає, що судом призначено покарання обвинуваченому яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через його м`якість.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що суд першої інстанції необґрунтовано та незаконно призначив м`яке покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , не врахувавши тяжкість, суспільну небезпеку вчиненого злочину та особу обвинуваченого і призначив покарання, яке хоч і не виходить за межі встановлені санкцією ч.1 ст.115 КК України, але за своїм розміром є явно несправедливим через м`якість.

Звертає увагу на те, що суд не надав належної оцінки тому, що обвинувачений вчинив особливо тяжкий злочин, його суспільну небезпеку, особу винного, який хоч і визнав вину у вчиненні злочину, однак тільки для того щоб пом`якшити свою вину у вчиненому злочині, що свідчить про відсутність щирого каяття.

Заслухавши суддю-доповідача, думку потерпілого який підтримав подану ним апеляційну скаргу, обвинуваченого, його захисника та прокурора у кримінальному провадженні, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги потерпілого, та просили залишити вирок суду першої інстанції без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.
У відповідності зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Відповідно до вимог ст.409 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції серед інших є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, а також неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Висновки суду першої інстанції про доведеність висунутого обвинувачення, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, та про юридичну кваліфікацію його дій за ч. 1 ст. 115 КК України, колегія суддів апеляційного суду вважає обґрунтованими, оскільки вони відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються зібраними, перевіреними та належно оціненими судом першої інстанції доказами.

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_7 як і його кваліфікація за ч.1 ст. 115 КК України, в апеляційній скарзі потерпілого під сумнів не ставляться, а апеляційних скарг сторони захисту з цього приводу не надійшло, а отже у колегії суддів відсутні підстави для перевірки чи перегляду встановлених судом першої інстанції фактичних обставин і вона вважає їх встановленими так, як це відображено у вироку суду першої інстанції.

Оскільки доведеність винуватості обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та фактичні обставини провадження ніким не оспорюються і згідно ч. 1 ст. 404 КПК України судом апеляційної інстанції вирок суду в цій частині не переглядається.

Доводи апеляційної скарги потерпілого про невідповідність призначеного засудженому покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого через м`якість або суворість колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст.65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. А згідно з ч 2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Крім того, відповідно до роз`яснень, що містяться у п.3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

Відповідно до вимог ст.20 КК України підлягає кримінальній відповідальності особа, визнана судом обмежено осудною, тобто така, яка під час вчинення злочину через наявний у неї психічний розлад не була здатна повною мірою усвідомлювати свої дії та (або) керувати ними. Визнання особи обмежено осудною враховується судом при призначенні їй покарання за вчинений злочин і може бути підставою для застосування примусових заходів медичного характеру.

Згідно з вимогами цієї норми кримінального закону та роз`ясненнями, які містяться в п.п.6, 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 03.06.2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», суд, отримавши на розгляд кримінальну справу з обвинувальним висновком та визнавши під час судового розгляду, що злочин учинено в стані обмеженої осудності особою, яка внаслідок наявного у неї психічного розладу потребує застосування примусових заходів медичного характеру, постановляє обвинувальний вирок і при призначенні засудженому покарання враховує його психічний стан як пом`якшуючу покарання обставину з одночасним застосуванням примусового заходу медичного характеру у виді амбулаторної психіатричної допомоги за місцем відбування покарання, яка надається при засудженні особи до позбавлення волі медичною службою кримінально-виконавчих установ.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, яке відповідно до ст.12 КК України є особливо тяжким злочином, особу винного, який має постійне місце проживання, ніде не працює, має інвалідність та отримує пенсію по інвалідності, схильний до вживання спиртних напоїв, раніше не притягався до кримінальної відповідальності, думку потерпілого, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, стан здоров`я обвинуваченого, який знаходиться на диспансерному обліку в лікаря психіатра з 16.03.1993 по час ухвалення вироку суду першої інстанції, перебував на лікуванні з діагнозом: легка розумова відсталість з порушенням поведінки. Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 319 від 01.08.2018 підпадає під дію ст.20 КК України та потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку та лікування з приводу алкоголізму.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого у відповідності зі ст.66 КК України, суд визнав те, що він раніше до кримінальної відповідальності не притягався, є інвалідом 3 групи з дитинства довічно (олігофренія помірного ступеню дебільності) та щире каяття.
Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого у відповідності до ст. 67 КК України суд визнав те, що обвинуваченим вчинено злочин у стані алкогольного сп`яніння.
Доводи обвинуваченого про те, що суд першої інстанції не врахував тяжкості, суспільної небезпеки вчиненого злочину, особи винного, обтяжуючої обставини зокрема те, що він вчинив злочин в стані алкогольного сп`яніння, не зайшли свого підтвердження.

Ці доводи не мотивовані, оскільки судом першої інстанції в повній мірі враховані всі обставини на які посилаються потерпілий в своїй апеляційній скарзі, про що вказано у вироку.

Доводи потерпілого про відсутність такої пом`якшуючої обставини, як щире каяття є необґрунтованими, оскільки останній під час досудового слідства і судового засідання в суді першої інстанції в присутності потерпілого свою вину у вчиненому злочині визнав повністю та його показання узгоджуються з іншими доказами та їм відповідають, зокрема: протоколом проведеного слідчого експерименту від 29.06.2018, під час якого обвинувачений детально показав та розповів про обставини вчинення злочину та механізм нанесення тілесних ушкоджень; висновком експерта №171-2 від 27.07.2018, згідно якого показання ОСОБА_7 надані ним під час проведення слідчого експерименту від 29.06.2018 в цілому не суперечать даним судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_11 в частині давності спричинення потерпілому тілесних ушкоджень та не протирічать в частині характеру і механізму спричинення потерпілому тілесних ушкоджень (1 групи), що спричинили його смерть.

Тобто апелянт, заявляючи про те, що обвинувачений щиро кається, але не визнає свою вину, є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.

За таких обставин, з урахуванням обтяжуючих або пом`якшуючих покарання обставини, апеляційний суд приходить до висновку, що вирок суду в частині призначеного покарання відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Призначене обвинуваченому покарання відповідає вимогам закону, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для виправлення обвинувачених та попередження вчинення ними нових злочинів і не є надто суворим чи м`яким.

Враховуючи наведене колегія суддів вважає, що апеляційна скарга потерпілого задоволенню не підлягає. Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону або неправильного застосування норм кримінального закону, що могли б бути підставами для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції не встановлено, вирок суду першої інстанції є законним, вмотивованим та обґрунтованим.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_9 , залишити без задоволення, а вирок Ленінського районного суду м. Полтави від 19 червня 2019 року щодо ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим який перебуває під вартою, в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Головуючий суддя ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4