Справа № 343/1443/19
Провадження № 11-сс/4808/284/19
Категорія ст. 173 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2019 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду у складі:

головуючого-судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря с/з ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

власника майна ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Івано-Франківську матеріали за апеляційною скаргою (далі АС)захисника ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Долинського районного суду від 15 липня 2019 року про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000384 від 03.07.2019 року за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст. 358Кримінального кодексу України (далі КК), -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Долинського районного суду від15липня 2019 року клопотання слідчого задовольнено та накладено арешт на майно, яке вилучене під час огляду місця події 02.07.2019, а саме:

- на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 та зберігати при матеріалах кримінального провадження;

- на автомобіль марки «HONDA PRELUDE 2.0», д.н.з. НОМЕР_2 , належний на праві власності ОСОБА_10 , жителю АДРЕСА_1 , яким користується ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_2 , який знаходиться на території господарського двору Долинського ВП в м. Долина, вул. Яворницького, 8 та постановив зберігати його за вказаною адресою.

Позбавлено права на відчуження, розпорядження та/або користування арештованим майном, особам, які наділені правами на вищевказані дії.

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що оскільки арешт майна достатньою мірою відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК, то в даному випадку арешт вказаного майна є необхідний для встановлення обставин у кримінальному провадженні та збереження речових доказів.

Не погодившись з ухвалою слідчого судді, захисник ОСОБА_8 в інтересах користувача ОСОБА_9 . подалаАС, в якій покликається на її незаконність, необґрунтованість, оскільки дана ухвала винесена без достатніх на те підстав та з суттєвими порушеннями норм КПК, а тому підлягає скасуванню.

Проситьухвалу слідчого судді про накладення арешту на вказане майно, скасувати та відмовити у задоволенні клопотання слідчогопро арешт майна.

Під час апеляційного розгляду прокурор підтвердив, що дійсно слідчий пропустив строк на звернення до слідчого судді із клопотанням про арешт майна, на що було звернуто увагу прокурором - процесуальним керівником вказаного досудового розслідуванням.

Будь-яких інших доказів про поважність пропуску строку прокурором до апеляційного суду подано не було.

Заслухавши доповідь судді ОСОБА_3 , пояснення ОСОБА_9 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які підтримали подану АС, просить ухвалу слідчого судді скасувати та задовольнити апеляційні вимоги; пояснення прокурора ОСОБА_7 , яка підтримала доводи поданої АС, просить ухвалу слідчого судді скасувати та відмовити у задоволенні клопотання слідчого; перевіривши матеріали за клопотанням слідчого, які надійшли з Долинського районного суду, обговоривши доводи і мотиви АС, колегія суддів вважає, що вона підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Суд апеляційної інстанції, згідно вимог ст. 404 КПК, переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Відповідно до ст. 370 КПК, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Таким є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Таких вимог закону при постановленні даної ухвали слідчий суддя не дотримався.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч. 5 ст. 132 цього Кодексу, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

За змістом ч. 3 ст. 170 КПК, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цього Кодексу, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього кодексу.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 98 КПК, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 173 КПК, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, зокрема правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої ст. 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу).

З матеріалів клопотання вбачається, що, відповідно до свідоцтва серії НОМЕР_1 про реєстрацію автомобіля марки «HONDA PRELUDE 2.0», д.н.з. НОМЕР_2 , належний на праві власності ОСОБА_10 , жителю АДРЕСА_1 (а.с.6).

02.07.2019 року під час проведення огляду місця події було виявлено та вилучено автомобіль марки «HONDA PRELUDE 2.0», д.н.з. НОМЕР_2 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 .(а.с.5).

У відповідності до положень ч.2 ст. 168 КПК, вилучені згідно протоколу огляду місця події від 02.07.2019 року, автомобіль марки «HONDA PRELUDE 2.0», д.н.з. НОМЕР_2 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 набули статусу тимчасово вилученого майна.

Частина 1 ст. 167 КПК дає визначення тимчасово вилученого майна, як фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Згідно положень ч.5 ст. 171 КПК, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після його вилучення, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Тобто, законом чітко визначено імперативні строки допустимого втручання слідчого в право власника (володільця) майна, які охоплюються одним робочим днем і не можуть бути розширені слідчим за власною ініціативою. Відповідно вказані строки є присічними.

Таким чином, у відповідності до вимог ч.5 ст. 171 КПК, слідчий повинен був звернутися до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на вилучене майно, не пізніше наступного дня після їх вилучення, а саме 03.07.2019 року.

Однак, як вбачається із матеріалів справи, слідчий не дотримався вказаних вимог закону, та подав клопотання до суду лише 12.07.2019 року згідно супровідного листа, тобто з пропуском встановленого ч.5 ст.171 КПК строку, що підтверджується штампом Долинського районного суду (а.с.12), що залишилось поза увагою слідчого судді.

Будь-яких доказів про поважність пропущеного строку в матеріалах справи відсутні.

Оскільки законом не надано можливості слідчому поза межами встановлених строків, звернення до суду з клопотанням про його арешт, слідчий суддя був позбавлений права розглядати таке майно, як предмет арешту та накласти на нього арешт, оскільки такий арешт у розумінні статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, не буде вважатись таким, що застосований на умовах, передбачених законом.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що ухвалу слідчого судді слід скасувати з наведених вище підстав та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна.

Враховуючи викладене, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_8 підлягає до задоволення.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.170, 172, 173, 404, 405, 407, 418, 419, 422КПК, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_8 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Долинського районного суду від 15 липня 2019 року про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000384 від 03.07.2019 року за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст. 358 КК скасувати та ухвалити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна від 10.07.2019 року.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5