Справа №463/4425/19
Провадження №1-кс/463/2214/19
У Х В А Л А

30 травня 2019 року Личаківський районний суд м. Львова

Cлідчий суддя ОСОБА_1 , розглянувши скаргу ОСОБА_2 на бездіяльність посадових осіб Територіального управління Державного бюро розслідування, розташованого у м. Львові, Головного управління Національної поліції у Львівській області щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, зобов`язання до вчинення дій,

ВСТАНОВИВ:
Скаржник 23.05.2019р. засобами поштового зв`язку звернувся до суду із скаргою на бездіяльність посадових осіб Територіального управління Державного бюро розслідування, розташованого у м. Львові, щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про вчинення кримінального правопорушення, а також про зобов`язання ГУНП у Львівській області надати йому згідно ст. 5 Закону України «Про інформацію» інформацію перевірки СВ Городоцького ВП ГУНП у Львівській області, а також матеріалів перевірки.

Оглянувши представлені матеріали скарги вважаю, що таку слід повернути скаржнику з наступних підстав.

Частина перша ст. 304 КПК України передбачає, що скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Відповідно до ч. 1 ст. 214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.

В п. 5 Інформаційного листа ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ № 1640/0/4-12 від 09.11.2012р. «Про деякі питання порядку оскарження рішень, дій чи бездіяльності під час досудового розслідування» роз`яснено, що при оскарженні бездіяльності обчислення строку оскарження починається із дня, що наступає після останнього дня, який відведено КПК для вчинення слідчим або прокурором відповідної дії.

Право на суд, одним із аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним. Право на суд, особливо щодо умов прийнятності скарги, може бути обмеженим настільки, щоб не було порушено саму сутність цього права, тобто, обмеження повинні мати законну мету і зберігати пропорційність між використаними засобами та досягнутими цілями.

В п. 6 Постанови Верховного Суду України від 01.10.2015р., прийнятій під час розгляду кримінальної справи № 5-103кс15 звернуто увагу на те, що процедура перегляду слідчим суддею рішень слідчого встановлює чітко визначені правила і строки, визначає послідовність їх застосування на практиці. Звідси випливає, що особа може захистити свої законні інтереси як у суді першої, так і в суді апеляційної інстанції.

В п. 8, 11-17 цієї постанови міститься висновок про те, що чинні норми КПК України стосовно права на оскарження рішень слідчого, а так само рішень слідчого судді, забезпечують за аналогією з правом на доступ до суду, закріпленим у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., законну мету і не порушують саму сутність цього права.

Правовий строк існує у багатьох своїх різновидах, характер яких залежить від мети встановлення строку, його функцій, порядку регулювання відносин, яких він стосується і на які він має вплив.

Одним із різновидів строків у кримінальному провадженні є строки за визначенням, до них належать абсолютно визначені, відносно визначені, не визначені, альтернативні (загальні та виключні).

Встановлення в законі порядку обчислення, продовження і поновлення строків обумовлюється необхідністю досягнення завдань кримінального провадження та забезпечення законних інтересів і прав суб`єктів кримінального процесу.

Приписи КПК України про строки регламентують тривалість строків, порядок їх обчислення та наслідки закінчення строків. У кримінальному процесуальному законодавстві України строки встановлюються, продовжуються і поновлюються.

Суворе дотримання строків у кримінальному процесі неможливе без чіткого знання правил їх обчислення. Для правильного обчислення строку важливого значення набувають приписи правових норм, які стосуються визначення початкового моменту перебігу строку, обставин, що впливають на його перебіг, і встановлення моменту його закінчення.

При визначенні початку обчислення строку важливо точно знати момент, з якого починається його перебіг. Не викликає труднощів визначення його тоді, коли він прямо зазначений у законі. У тих випадках, коли початок перебігу строку не позначено, ним слід вважати момент учинення тієї процесуальної дії або настання події, що спричиняє виникнення відповідного процесуального обов`язку, для виконання якого і встановлюється цей строк.
Із змісту скарги вбачається, що заява про вчинення кримінального правопорушення подана 28.01.2019р., а про те, що посадовими особами ТУ ДБР м. Львова не внесені відомості до ЄРДР скаржник дізнався 12.03.2019р., коли отримав відповідного листа про направлення заяви до ГУНП у Львівській області для проведення службової перевірки.

Виходячи з правил обчислення строків, які визначені у ст. 115 КПК України, а також роз`яснень Верховного Суду України, строк для подання скарги на таку бездіяльність закінчився 08.02.2019р., тоді як скарга на бездіяльність посадових осіб подана до суду лише 23.05.2019р., тобто з пропуском встановленого законом строку. При цьому, питання про поновлення процесуального строку скаржником не порушується.
За змістом ч. 1 ст. 117 КПК України, пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 304 КПК України, скарга повертається, якщо вона подана після закінчення строку, передбаченого частиною першою цієї статті, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або слідчий суддя за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.

Виходячи з синтаксичного аналізу норми п. 2 ч. 2 ст. 304 КПК України, вживання сполучника «або» для з`єднання однорідних членів речення створює альтернативний перелік і якщо такий перелік перераховує умови для настання певного правового наслідку, то наслідок настає за наявності хоча б однієї з перерахованих умов.

Тобто, законодавець виділяє дві окремі підстави для повернення скарги, які не залежать одна від одної і які є самодостатніми. Перша, це пропуск десятиденного строку з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності і відсутність при цьому клопотання про поновлення строку, а друга, це визнання причин для поновлення, наведених в заяві неповажними.

В такому випадку, оскільки скарга в частині оскарження бездіяльності щодо невнесення відомостей до ЄРДР подана з порушенням встановленого законом строку і скаржником не порушується питання про його поновлення, в цій частині скаргу належить повернути останньому саме з підстав пропуску встановленого законом строку.
При цьому, враховується також практика Європейського суду з прав людини, згідно якої право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням. Вони дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду «за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб і ресурсів суспільства та окремих осіб» (рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ешингдейн проти Сполученого Королівства», (п. 57). Встановлюючи такі правила, держава користується певною свободою розсуду.

Особливий характер такого виду судового провадження, який передбачено Главою 26 КПК України в першу чергу зумовлений необхідністю невідкладної перевірки законності та обґрунтованості рішення, дії чи бездіяльності слідчого або прокурора.

В свою чергу, слідчий суддя, до повноважень якого, згідно п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України віднесено здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні не може зобов`язати сторону скористатися правом, наданим їй процесуальним законом, але сторона, яка добровільно відмовляється від використання свого права, маючи всі можливості ним скористатися, має миритися з процесуальними наслідками свого рішення і безпідставне затягування строків для такого оскарження та не зазначення причин пропуску встановленого законом строку свідчить про зловживання особою своїми процесуальними правами та виключає можливість проведення невідкладної перевірки законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення, дії чи бездіяльності.

Що стосується вимоги скарги про зобов`язання ГУНП у Львівській області надати інформацію, в цій частині скарга також підлягає поверненню, проте з інших визначених законом підстав.

Відповідно до п. 2, ч. 2 ст.304 КПК України скарга повертається, якщо вона не підлягає розгляду в цьому суді.

Із матеріалів скарги вбачається, що суб`єктом оскарження є ГУ НП у Львівській області, службова адреса якого м. Львів, пл. Генерала Гриренка, 3, що знаходиться на території Галицького району м. Львова.

Отже, оскільки місце роботи посадової особи, рішення якої оскаржуються, не знаходиться в межах територіальної юрисдикції Личаківського районного суду м. Львова, подана скарга в частині зобов`язання ГУНП у Львівській області надати інформацію не підлягає розгляду слідчим суддею Личаківського районного суду м. Львова.

Керуючись вимогами ст.ст. 303, 304, 309, 395 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
Скаргу ОСОБА_2 на бездіяльність посадових осіб Територіального управління Державного бюро розслідування, розташованого у м. Львові, Головного управління Національної поліції у Львівській області щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, зобов`язання до вчинення дій повернути ОСОБА_2 .

На ухвалу слідчого судді може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Слідчий суддя: ОСОБА_1