Дата документу 05.09.2019 Справа № 333/97/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №333/97/19 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/1359/19 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2019 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кам`янкаДніпровська Кам`янськоДніпровського району Запорізької області, громадянина України, освіта середньо спеціальна, який офіційно не працює, не одружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
- 10 квітня 1995 року Кам`янськоДніпровським районним судом Запорізької області за ч.2 ст.141 КК України ( в редакції 1960 року) до покарання у виді позбавленні волі строком на 3 роки з конфіскацією майна. 30 грудня 1997 року звільнений з Вільнянської ВК Запорізької області № 20 після відбуття покарання;
- 04 грудня 1998 року Центрально-міським районним судом м.Горлівки Донецької області за ч.1 ст.229-6 КК України (в редакції 1960 року) до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік. 16 серпня 1999 року звільнений з Кіровської ВК Донецької області № 33 після відбуття покарання
- 04 серпня 2000 року Центрально-міським районним судом м.Горлівки Донецької області за ч.3 ст.140 КК України (в редакції 1960 року) до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки з конфіскацією майна. 09 серпня 2002 року звільнений з Донецької ВК №124, невідбутий строк - 9 місяців 3 дні;
- 17 грудня 2002 року Кам`янськоДніпровським районним судом Запорізької області за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців. 22 травня 2004 року звільнений з Каменської ВК Запорізької області №101 після відбуття покарання;
- 31 серпня 2004 року Кам`янсько - Дніпровським районним судом Запорізької області за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців. 24 грудня 2005 року звільнений від покарання за рішенням колегії суддів судової палати Верховного Суду України;
- 27 грудня 2006 року апеляційним судом Запорізької області за ч.1 ст.396 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки. На підставі ст.75 КК України звільнений від покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки;
- 23 жовтня 2007 року Жовтневим районним судом м.Запоріжжя за ст.15, ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців. На підставі ст.71 КК України частково приєднано покарання за попереднім вироком Запорізького апеляційного суду від 27 грудня 2006 року та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців;
- 25 червня 2008 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ч.3 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців. 25 лютого 2011 року звільнений з Оріховської ВК Запорізької області №88 після відбуття покарання;
- 20 липня 2015 року Балаклійським районним судом Харківської області за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 5 місяців 2 дні. 20 липня 2015 року звільнився з залу Балаклійського районного суду Харківської області;
- 13 червня 2016 року апеляційним судом Харківської області за ч.2 ст.185 КК України до 1 року 5 місяців позбавлення волі;
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 .

Захисник-адвокат ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_6 звернулись до суду апеляційної інстанції з апеляційними скаргами на вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19 червня 2019 року, яким ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 постановлено відраховувати з дня його затримання.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 у виді тримання під вартою залишено без змін.
Вирішено питання щодо речових доказів.
В апеляційній скарзі захисник, не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого та кваліфікацію його дій, просить вищевказаний вирок суду першої інстанції змінити, визнати обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого активне сприяння розкриттю злочину, та призначити обвинуваченому ОСОБА_6 покарання із застосуванням положень ст.69 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що судом безпідставно не визнано обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , активне сприяння розкриттю злочину.

Так, обвинувачений ОСОБА_6 з моменту його затримання потерпілим не чинив будь-якого опору, під час досудового розслідування та судового розгляду давав повні та правдиві показання, у зв`язку із чим судовий розгляд було проведено в порядку спрощеного провадження.

Також зазначає, що враховуючи особу винного та наявність обставин, які пом`якшують покарання, а саме: повне визнання вини, щире каяття у вчиненому та активне сприяння розкриттю злочину, які істотно знижують ступень тяжкості вчиненого злочину, призначене судом покарання є надто суворим та суд мав всі підстави призначити обвинуваченому ОСОБА_6 покарання із застосуванням положень ст.69 КК України.

В апеляційній скарзі обвинувачений, не оспорюючи фактичних обставини кримінального провадження, доведеність вини, просить вищевказаний вирок суду першої інстанції змінити, призначити йому покарання із застосуванням положень ст.75 КК України та звільнити його від відбування покарання у виді позбавлення волі з іспитовим терміном, який встановити на розсуд суду.

В обґрунтування своїх вимог обвинувачений зазначає, що призначене йому покарання є надто суворим, оскільки судом не враховано, що злочин він вчинив у зв`язку із збігом тяжких обставин, оскільки у нього відсутній паспорт громадянина України, що позбавляє його можливості прийняти спадщину та влаштуватись на роботу; шкода потерпілому була відшкодована, також потерпілим не було заявлено цивільного позову, що на його думку, є обставиною, яка пом`якшує його покарання.

Також вказує, що у сукупності, обставини, які пом`якшують покарання, дають підстави для призначення йому покарання в порядку ст.69 КК України.

Крім того, у вироку судом невірно вказано, що злочин передбачений ч.2 ст.15 ч.3 ст.185 КК України, відноситься до тяжких злочинів, вважає, що інкримінований йому злочин відноситься до злочинів середньої тяжкості.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_6 , будучи раніше судимим за вчинення корисливих кримінальних правопорушень, судимість за які не знята і не погашена у встановленому законом поряду, на шлях виправлення та перевиховання не став та повторно вчинив аналогічне кримінальне правопорушення проти власності за таких обставин.

07 грудня 2018 року приблизно о 12 годині 10 хвилин ОСОБА_6 , знаходячись поблизу буд.№19 по вул. Веселій у м. Запоріжжі, маючи прямий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у інше приміщення, з метою його реалізації, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, переконавшись в тому, що поблизу нього нікого не має і його злочинні дії залишаться ніким не помічені, та усвідомлюючи, що його дії носять таємний характер, через незачинену хвіртку домоволодіння АДРЕСА_3 , незаконно проник до огородженої території вищевказаного домоволодіння, де через незачинені двері, проник до господарського підсобного приміщення, звідки взяв майно, яке знаходилось у поліпропіленового мішку білого кольору та належить потерпілому ОСОБА_9 , а саме:
- зварювальний апарат «Tesla weld», синього кольору, вартістю 2000 грн 00 коп.;
- кутову шліфувальню машину «МШК-980 Дніпро-М», чорно-помаранчевого кольору, вартістю 600 грн 00 коп;
- кутову шліфувальну машину «ТОР Craft TWS-125», синього кольору, вартістю 250 грн 00 коп.
Далі, ОСОБА_6 , не зупиняючись на досягнутому, знаходячись на території вищевказаного домоволодіння, через незачинені двері, проник до приміщення гаражу, звідки таємно викрав велосипед «Rixe Comp Xs 2.0», синього кольору, вартістю 1000 грн, який належить потерпілому ОСОБА_9 .
Після чого ОСОБА_6 перемістив вищевказане майно до паркану домоволодіння АДРЕСА_3 , для того щоб в подальшому розпорядитися ним на власний розсуд.
Таким чином, ОСОБА_10 своїми умисними злочинними діями направленими на таємне викрадення чужого майна, намагався спричинити потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 3850 грн, однак покидаючи місце вчинення кримінального правопорушення, був затриманий потерпілим ОСОБА_11 , тобто не довів свій злочинний умисел до кінця з причин, які не залежали від його волі.

Заслухавши доповідь судді; захисника-адвоката ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_6 , які підтримали доводи та вимоги апеляційних скарг та просили їх задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг та вважав вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, переглядаючи оскаржуваний вирок в межах поданих апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що останні не підлягають задоволенню, з таких підстав.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні повністю визнав себе винним, дав показання по суті пред`явленого йому обвинувачення, у зв`язку з чим, на підставі ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів відносно фактичних обставин справи, оскільки вони учасниками судового провадження не оспорювались.

Суд дав правильну оцінку дослідженим доказам, належним чином мотивував у вироку свої висновки та вірно кваліфікував дії ОСОБА_6 за ч.2 ст.15 ч.3 ст.185 КК України, як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднана з проникненням у інше приміщення.

Доведеність вини й кваліфікація дій обвинуваченого ніким з учасників провадження не оспорюється, у зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК України, колегією суддів вирок суду в цій частині не переглядається.

Перевіряючи доводи апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_8 про суворість призначеного обвинуваченому покарання, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів. При призначенні покарання суд має врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, у тому числі за вчинення корисливих злочинів, через короткий проміжок часу після звільнення з місць позбавлення волі знову вчинив злочин, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення, не працює, на обліку у лікаря-нарколога не перебуває. Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнав визнання вини та щире каяття. Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, судом не визнано.

Обставини, на які посилаються обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник в апеляційних скаргах, були враховані судом першої інстанції та стали підставою для призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк, передбачений санкцією ч.3 ст.185 КК України.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що судом безпідставно не визнано в якості обставини, що пом`якшує покарання активне сприяння розкриттю злочину є безпідставними.

Так, активне сприяння розкриттю злочину здійснюється добровільно у будь-якій формі: повідомлення правоохоронним органам або суду фактів, надання доказів, іншої інформації про свою злочинну діяльність або діяльність інших осіб. Таке сприяння має бути активним, тобто ініціативним та енергійним.

За матеріалами кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_6 , покидаючи місце вчинення злочину, був затриманий потерпілим, а потім приїхали співробітники поліції та проводили слідчі дії, тобто усі дії задля розкриття злочину були здійсненні потерпілим та працівниками поліції. Будь-яких активних дій для розкриття злочину обвинувачений не вчиняв, а та обставина, що останній не чинив опір при затриманні та надавав показання, як про це зазначає в апеляційній скарзі захисник, не є діями, які сприяють розкриттю злочину, у розумінні закону України про кримінальну відповідальність.

Також, не може бути визнана обставиною, що пом`якшує покарання відшкодування шкоди потерпілому, як про це зазначає в апеляційній скарзі обвинувачений, оскільки шкода була відшкодована потерпілому шляхом повернення майна, що не залежало від волі обвинуваченого.

Твердження обвинуваченого про те, що інкримінований йому злочин відноситься до злочинів середньої тяжкості, є необґрунтованими.

Так, відповідно до положень ч.1 ст.12 КК України, залежно від ступеня тяжкості злочини поділяються на злочини невеликої тяжкості, середньої тяжкості, тяжкі та особливо тяжкі.

Частиною 3 вказаної статті визначено, що злочином середньої тяжкості є злочин, за який передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років , а частиною 4 визначено, що тяжким злочином є злочин, за який передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше двадцяти п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше десяти років.

Так, злочин передбачений ч.3 ст.185 КК України, карається позбавленням волі на строк від трьох до шести років, тобто на строк більше 5 років, відповідно є тяжким злочином.

З урахуванням усіх обставин кримінального провадження, тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його фактичних обставин, особи обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, в тому числі за корисливі злочини, через короткий проміжок часу після звільнення з місць позбавлення волі знову вчинив злочин, крім того до обвинуваченого вже застосовувалось звільнення від відбування покарання, однак обвинувачений знову вчиняв злочини, що свідчить про його небажання ставати на шлях виправлення, колегія суддів не вбачає підстав для пом`якшення призначеного покарання, в т.ч. і для застосування ст.69 КК України, а тим більше підстав для звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75, 76 КК України.

З огляду на фактичні обставини провадження і відомості про особу обвинуваченого у сукупності, призначене обвинуваченому ОСОБА_6 мінімальне покарання, передбачене законом, неможна вважати занадто суворим.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі з реальним його відбуванням на строк, вказаний у вироку, оскільки таке покарання є справедливим і воно сприятиме перевихованню обвинуваченого та попередженню вчинення ним нових злочинів.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою зміну чи скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
апеляційні скарги захисника - адвоката ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19 червня 2019 року, яким ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а собою, яка тримається під вартою, - в той самий строк з моменту вручення їй копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4