Справа №212/9124/19
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2019 року м. Кривий Ріг
Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора Криворізької місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Кривого Рогу кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001655 від 12.09.2019 по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився у м. Кривий Ріг, громадянина України, одружений, із вищою освітою, працює АТ «Укрзалізниця», бригадир залізничного транспорту, має на утриманні малолітню дитину, інвалід 3 групи, раніше не судимий, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

12.09.2019 в світлий час доби, приблизно о 09 годині 30 хвилин водій ОСОБА_4 , керуючи технічно справним автомобілем «Daewoo Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по проїзній частині дороги вул. Миколи Світальського з боку вул. Едуарда Фукса в напрямку мкр. Гірницький в Покровському районі м. Кривого Рогу.

У цей же час, попереду від автомобіля «Daewoo Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на проїзну частину дороги вул. Миколи Світальського, в районі електричної опори № 228, по нерегульованому пішохідному переходу позначеному дорожньою розміткою 1.14.1 та дорожніми знаками 5.35.1, вийшли пішоходи ОСОБА_7 та ОСОБА_6 (тримаючи на руках малолітню дитину ОСОБА_8 ), які почали перетинати її зліва направо відносно напрямку руху автомобіля.

В ході подальшого руху автомобіля «Daewoo Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_1 , водій ОСОБА_4 , проявив неуважність до дорожньої обстановки і наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, на якому знаходились пішоходи ОСОБА_7 та ОСОБА_6 (тримаючи на руках малолітню дитину ОСОБА_8 ), своєчасно заходів для зменшення швидкості та зупинки керованого ним транспортного засобу не прийняв та не надав дорогу зазначеним пішоходам, чим порушив вимоги п.п. 1.5, 2.3 б) та 18.1 Правил дорожнього руху України, згідно яких:

- «1.5. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху…не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;

- «2.3 б). Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: ... б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, ... і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;

-«18.1. Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.»

Внаслідок порушення зазначених правил безпеки дорожнього руху, виконання яких було необхідною умовою для запобігання події, водій ОСОБА_4 в районі електричної опори № 228 по вул. Миколи Світальського в Покровському районі м. Кривого Рогу допустив наїзд керованого ним автомобіля «Daewoo Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_1 на пішоходів ОСОБА_7 та ОСОБА_6 (тримаючи на руках свою малолітню дитину ОСОБА_8 ), які перетинали проїзну частину дороги вул. Миколи Світалського по нерегульованому пішохідному переходу позначеному відповідними дорожніми знаками та дорожньою розміткою. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішоходів ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , а також її малолітню доньку ОСОБА_8 було травмовано.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 1619 від 21.10.2019, потерпіла ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження у вигляді: садна обличчя, садна правого колінного суглоба, закритий перелом правої плечової кістки, перелом кісток тазу праворуч. Виявлені у неї ушкодження відносяться до середнього ступеня тяжкості тілесним ушкодженням, за ознакою тривалого розладу здоров`я (більше 21 доби).

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 1620 від 21.10.2019, потерпіла ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритий перелом середньої третини правої ліктьової кістки. Виявлені у неї ушкодження відносяться до середнього ступеня тяжкості тілесним ушкодженням, за ознакою тривалого розладу здоров`я (більше 21 доби).

Між порушенням водієм ОСОБА_4 правил безпеки дорожнього руху, а саме вимог п.п. 18.1., Правил дорожнього руху України та настанням наслідків спричиненням потерпілим ОСОБА_7 та ОСОБА_6 середньої тяжкості тілесного ушкодження вбачається прямий причинний зв`язок.

Таким чином, встановлено достатність доказів для обвинувачення ОСОБА_4 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, за ознаками: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 визнав вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, пояснив, що 12 вересня 2019 року приблизно 09.30 годині їхав на автомобілі в районі бульвара ОСОБА_9 . В очі світило сонце, не замітив людей які проходили на пішохідному переході та збив їх автомобілем. Обвинувачений зупинив авто, вийшов з машини та одразу ж викликав швидку допомогу, поліцію. Матеріальну та моральну шкоду потерпілим не відшкодовував, у зв`язку з тим, що отримує маленький дохід та в майбутньому поступово відшкодує завдану шкоду. ОСОБА_4 зазначив, що цей злочин вчинив через неуважність, просив суворо не карати та не позбавляти права керування транспортним засобом у зв`язку з тим, що є інвалідом третьої групи, дуже важко пересуватися по вулицях і автомобіль є єдиним засобом пересування.

Потерпіла ОСОБА_5 суду пояснила, що 12 вересня 2019 року їхала в маршрутці, вийшла на зупинці. Почекала поки маршрутка проїде вперед та почала переходити дорогу по пішохідному переходу. Подивилася вправо та побачила як їхав автомобіль, на її погляд машина була далеко та вона помітила, що автомобіль пригальмовує. Далі нічого не пам`ятає, так як втратила свідомість. Після того як отямилася, побачила, що лежить на асфальті та до неї підійшов чоловік і спитав чи жива вона. Потерпілу по справі ОСОБА_6 на пішохідному переході не бачила. Зазначила, що обвинувачений приходив до неї в лікарню, купував ліки та продукти харчування. Покарання обвинуваченому просила призначити не суворе та не позбавляти його керування транспортним засобом.

Потерпіла ОСОБА_6 суду зазначила, що 12 вересня 2019 року разом із дочкою їхала в маршрутці № 208, вийшла на зупинці «Будинок малятка» взяла доньку за руку та почала переходити дорогу по пішохідному переходу. Подивилася на ліво машин не було, подивилася на право побачила автомобіль, який почав пригальмовувати та почали переходити дорогу, більше нічого не пам`ятає. Отямившись побачила, що дитина лежить поруч на дорозі. Почали підходити люди і вона попросила їх, щоб зателефонували чоловікові та повідомили про те, що сталося. Приїхала швидка допомога та разом з донькою їх відвезли в лікарню. Обвинувачений відшкодував шкоду в розмірі 500 гривень. Покарання просить призначити на розсуд суду.

За згодою учасників судового провадження, згідно з ч. 3 ст. 349 КПК України, після допиту обвинуваченого, потерпілих, суд визнав недоцільним дослідження доказів зібраних в ході досудового розслідування стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, крім даних, що характеризують особу обвинуваченого. При цьому судом з`ясовано, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, суд переконався у добровільності їх позиції, а також роз`яснив, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що обвинувачений ОСОБА_4 винний в скоєнні кримінального правопорушення та кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 286 КК України, за ознаками: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Згідно із роз`ясненнями, викладеними у п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суди повинні призначати покарання відповідно до п.1 ч.1 ст.65 КК України в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.
Визначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання в межах санкції ч.1 ст.286 КК України, суд у відповідності з вимогами ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини його вчинення, наслідки від його вчинення та дані про особу винного. Зокрема враховує, що ОСОБА_4 вчинив неумисний злочин, який за ступенем тяжкості відноситься до злочинів невеликої тяжкості, те, що він вчинений внаслідок грубого порушення ПДР України, наслідки, які настали внаслідок його вчинення заподіяння потерплим середньої тяжкості тілесних ушкоджень за ознакою тривалого розладу здоров`я та те, що завдана шкода потерпілим ще не відшкодована.
Разом з тим суд враховує і особу обвинуваченого, який одружений, має дитину на утриманні, постійне місце проживання, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, є інвалідом третьої групи з дитинства, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, працевлаштований, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, а також думку потерпілих, які не наполягали на призначенні суворого покарання обвинуваченому.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено. Обставинами, які пом`якшують покарання є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Відповідно до висновку органу пробації факторів, які підвищують ризик вчинення ОСОБА_4 повторного правопорушення не виявлено.
На підставі наведеного суд приходить до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити основне покарання в межах санкції ч.1 ст.286 КК України, а саме - у виді штрафу в розмірі 300 (трьохсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян.
Щодо призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами слід врахувати те, що ОСОБА_4 скоїв кримінальне правопорушення з необережності, керував транспортним засобом у тверезому стані, після дорожньо транспортної події з місця не зник, раніше не був учасником ДТП, є інвалідом третьої групи з дитинства, керування транспортним засобом потрібно йому для пересування, оскільки він має відповідні проблеми з опорно-руховою системою.
При зазначених обставинах суд вважає за можливе не застосовувати до обвинуваченого додаткове покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами.
На думку суду, саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, конкретним його обставинам та наслідкам, даним про особу обвинуваченого і саме таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та запобіганню скоєнню ним нових злочинів.

Питання про долю речових доказів вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід не обирався, клопотань про обрання до суду не надходило.

Згідно довідок про витрати на проведення судової авто-технічної експертизи № 32/10.1/263 від 22.10.2019 складають 1256,08 грн., судову експертизу технічного стану транспортного засобу № 32/10.2/264 від 22.10.2019 складають 1884,12 грн., які повинні бути стягнуті на користь держави з обвинуваченого відповідно до вимог ст.ст. 122, 124 КПК України.

Цивільний позов не заявлений.

Керуючись ст. ст. 368, 370, 374 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 286 КК України і призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 300 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 5100,00 грн.( п`ять тисяч сто гривень 00 копійок), без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Запобіжний захід ОСОБА_4 не обирати.

Речовий доказ: арешт майна, транспортного засобу «Daewoo Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 19.01.2017 р., належить ОСОБА_10 - скасувати. Дозволити власнику, довіреним ним особам, а також будь-яким іншим користувачам майна «Daewoo Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 19.01.2017 р., належить ОСОБА_10 - відчуження та розпорядження транспортним засобом на власний розсуд.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта в загальній сумі 3140,20 грн.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Роз`яснити обвинуваченим, захисникам, потерпілим, право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження. Обвинуваченим, до яких застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, також роз`яснити право заявляти клопотання про доставку в судове засідання суду апеляційної інстанції.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1