Провадження № 1-кп/520/177/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21.11.2019 року м.Одеса

Київський районний суд м. Одеси у складі колегії суддів:
головуючого судді ОСОБА_1 , судді ОСОБА_2 , судді ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , захисниківОСОБА_6 та ОСОБА_7 ,
розглянувши у судовому засіданні матеріали кримінального провадження за обвинуваченням: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.257, 189 ч.4, 146 ч.3, 185 ч.5, 28 ч.3, 357 ч.3, 187 ч.4, 187 ч.2, 263 ч.1 КК України; ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.257, 189 ч.4, 146 ч.3, 185 ч.5, 28 ч.3, 357 ч.3, 187 ч.4, 185 ч.3, 263 ч.1, 309 ч.1 КК України; ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.257, 189 ч.4, 146 ч.3, 185 ч.5, 28 ч.3, 357 ч.3, 187 ч.4, 187 ч.2, 125 ч.1, 186 ч.2 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
Захисники ОСОБА_6 та ОСОБА_7 звернулися до суду з клопотанням про зміну раніше обраного запобіжного заходу обвинуваченим у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, посилаючись на тривалість перебування ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 під вартою, їх стан здоров`я та необхідність лікування, та відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.
Так, зокрема, захисники вказують на відсутність ризику переховування від суду, мотивуючи це, відносно ОСОБА_10 та ОСОБА_8 наявності «цивільних дружин» та наявністю орендованого житла; відносно ОСОБА_9 наявністю в нього неповнолітніх дітей, які проживають разом з матір`ю ОСОБА_9 за місцем її постійного мешкання, що вказує, на думку захисників, на належні моральні якості обвинувачених.
Крім того захисники вказують на відсутність ризику незаконного впливу на свідків чи потерпілих, посилаючись на зменшення першого ризику по мірі дослідження доказів та відсутністю відповідних підтверджень. А також ризику перешкоджанню провадженню іншим чином, посилаючись відсутність підстав зважати на вказаний ризик.
Вислухавши думку прокурора, який заперечував на задоволенні клопотання, захисників, та обвинувачених, які погодились з захисниками, суд приходить до наступного.
Обвинуваченим обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії якого продовжено до 15.12.2019 року і при вирішення питання його зміни, згідно до вимог кримінального процесуального законодавства, належить керуватися правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.
Відповідно до ч.1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
При вирішенні питання щодо обґрунтованості підозри належить прийняти до уваги дані, які містяться в наданих суду матеріалах.
Крім того, при вирішенні цього питання також належить прийняти до уваги п. 57 рішення ЄСПЛ у справі «K.F. проти Німеччини» від 29 серпня і 24 жовтня 1997 року, згідно до якого наявність «обґрунтованої підозри» означає, що вже існують факти або інформація, які спроможні переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа, ймовірно, вчинила правопорушення.
А також рішення ЄСПЛ по справі «Мюрей проти сполученого Королівства» від 28 жовтня 1994 року, в якому зазначено, що факти, які породжують підозру, не обов`язково мають такий саме рівень з`ясовності, який потребується на пізнішому етапі кримінального розслідування, тобто факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку.
Крім того, слід врахувати правову позицію ЄСПЛ, викладену в рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою розгляду провадження, досягнення цілей якого і є тримання під вартою.
Враховуючи, що обвинувачені ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 обґрунтовано підозрюються у вчиненні декількох кримінальних правопорушень, раніше судимі, суд вважає, що існують ризики того, що обвинувачені можуть вчинити інше кримінальне правопорушення, а зважаючи, що вони є громадянами іншої держави, не мають законного джерела прибутку, не мають місця реєстрації та постійного місця мешкання на території України, та на теперішній час кримінальне провадження знаходиться на стадії дослідження доказів під час судового розгляду, суд вважає, що, не зважаючи на вказані доводи адвокатів, все ж існують ризики того, що обвинувачені можуть переховуватись від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а також вчинити інші правопорушення.
В зв`язку з викладеним суд вважає ризики, передбачені ч.1 п.п. 1, 4, 5 ст. 177 КПК України, доведеними у відношенні кожного з обвинувачених.

Вирішуючи питання щодо можливості зміни запобіжного заходу суд бере до уваги дані, які містяться в листах від 08.11.2019 року та від 12.11.2019 року отриманого судом від Філії ДУ «Центр охорони здоров`я державної кримінально-виконавчої служби України» в Одеській області, згідно до яких для корекції лікування та можливого оперативного лікування, визначення стану здоров`я обвинувачених можливо тільки виключно с спеціалізованих медичних закладах МОЗ за відповідним профілем. Згідно до вказаного висновку обвинувачені у відповідності з встановленими діагнозами були неодноразово оглянуті відповідними спеціалістами та пройшли медичні обстеження і дослідження, в тому числі в медичних закладах МОЗ України, на теперішній час знаходяться під медичним (диспансерним) наглядом лікарів. Даних щодо неможливості отримання необхідної медичної допомоги в умовах «ДУ «Одеський слідчий ізолятор» суду не надано.

При вирішенні питання щодо можливості зміни запобіжного заходу відносно обвинувачених, суд також враховує, що питання розумності строку тримання під вартою не може оцінюватися абстрактно. Питання чи розумно залишати обвинуваченого під вартою повинно оцінюватися в кожному конкретному випадку у відповідності до його особливостей. Тримання під вартою є виправданим лише у разі наявності чітких ознак справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважує принцип поваги до свободи особистості (рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 року у справі Нечипорук і Йонкало проти України).

Щодо визначення конкретного суспільного інтересу, який слід взяти до уваги при вирішенні питання про можливість зміни запобіжного заходу в цьому кримінальному провадженні, колегія суддів зазначає, що вони обґрунтовано обвинувачуються в скоєнні злочинів з застосування насильства, з заподіянням шкоди життю і здоров`ю людей потерпілих осіб, власності цих осіб, такі дії шкодять врегульованим законом суспільним стосункам власності, щодо володіння, користування і розпорядженням власністю і здатні викликати у людей почуття напруги і незахищеності, тощо. А саме, життя та здоров`я людини визначаються найвищою цінністю.
Враховуючи викладене, суд вважає можливим визначити наявність чітких ознак справжнього суспільного інтересу, які слід взяти до уваги при вирішенні вказаного питання.
Крім того, слід зважати на вказаний суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості виправдовує відступ від принципу поваги до особистості, визначеного Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладених в п.35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції». В зв`язку з викладеним, суд вважає, що в даній кримінальній справі, на час вирішення вказаного питання, з урахуванням викладених в ухвалі обставин кримінального провадження, у тому числі даних, які характеризують особи обвинувачених, суспільний інтерес переважає над особистими інтересами обвинувачених.
Крім того, відповідно до практики ЄСПЛ, зокрема правової позиції, викладеній в п.80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України, вирішуючи питання щодо можливості застосування інших запобіжних заходів відносно обвинувачених, зважаючи на обґрунтованість підозри та наявність вказаних ризиків, та приймаючи до уваги відсутність фактичних даних, які свідчать про зміну цих ризиків, колегія суддів вважає неможливим запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.
При цьому колегія суддів приймає до уваги практику ЄСПЛ, відповідно до якої ризик втечі або уникнення правосуддя зменшується з часом, про те, зважаючи на викладені обставини, зокрема на наявність вказаних чітких ознак справжнього суспільного інтересу, який з урахуванням презумпції невинуватості виправдовує відступ від принципу поваги до особистості, визначеного Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, зважаючи, що такий суспільний інтерес в даному провадженні переважає над особистими інтересами обвинувачених, колегія суддів вважає, що вказана обставина сама по собі не може бути достатньою для зміни відносно обвинувачених вказаного запобіжного заходу.
Обставин, які є перешкодою для застосування до обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України - не має.
У зв`язку з чим, суд вважає, що клопотання захисника задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 314-317, 331 ч.3, 372 КПК України, суд,-
УХВАЛИВ:
В задоволенні клопотання захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про зміну раніше обраного запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту відмовити.
Ухвала, відповідно до ст. 392 КПК України, оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_3

Суддя ОСОБА_2