Справа № 473/1699/19
Номер провадження1-кп/473/218/2019
Категорія: ч.2 ст.18, ч.3 ст.3575 КК України
ВИРОК
іменем України

"04" червня 2019 р. місто Вознесенськ

Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вознесенську кримінальне провадження по обвинуваченню:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Савіно Савінського району Іванівської області Російської Федерації, громадянина України, освіта базова загальна середня, не працює, сімейний стан не одружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , судимого:

1. 21.03.2019 року Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області за ч.1 ст.185, ч.2 ст.185, ч.1 ст.70, ст.75, ст.76 КК України до 01 року 06 місяців позбавлення волі, з іспитовим строком випробування на 01 рік,

в скоєнні злочинів, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.357 КК України,

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_4

потерпілий ОСОБА_5

захисник адвокат ОСОБА_6 ,

обвинувачений ОСОБА_7

В С Т А Н О В И В:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним:

1. 27 лютого 2019 року біля 13 години 30 хвилин обвинувачений ОСОБА_7 , маючи прямий умисел на незаконне заволодіння важливим особистим документом, перебуваючи у маршрутному таксі сполученням Ринок Лікарня, яке знаходилось на зупинці по вулиці 228 ої Стрілецької дивізії, 1 в місті Вознесенську Миколаївської області, шляхом вільного доступу, розуміючи, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно викрав банківську карту № НОМЕР_1 АТ КБ Приватбанк, яка випала з кишені потерпілого ОСОБА_5 на підлогу маршрутного таксі, та якою у подальшому розпорядився на власний розсуд.

2. Крім того, 27 лютого 2019 року біля 13 години 30 хвилин обвинувачений ОСОБА_7 , маючи прямий умисел на незаконне заволодіння важливим особистим документом, перебуваючи у маршрутному таксі сполученням Ринок Лікарня, яке знаходилось на зупинці по вулиці 228 ої Стрілецької дивізії, 1 в місті Вознесенську Миколаївської області, шляхом вільного доступу, розуміючи, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно викрав банківську карту № НОМЕР_1 АТ КБ Приватбанк, яка випала з кишені потерпілого ОСОБА_5 на підлогу маршрутного таксі. У подальшому у обвинуваченого ОСОБА_7 виник умисел на таємне викрадення грошових коштів потерпілого ОСОБА_5 , які зберігаються на особистому банківському рахунку останнього. З цією метою обвинувачений ОСОБА_7 27 лютого 2019 року о 13 годині 51 хвилина за допомогою банкомату № 6302, який розташований по вулиці 228 ої Стрілецької дивізії, 1 в місті Вознесенську Миколаївської області, використовуючи банківську картку № НОМЕР_1 АТ КБ Приватбанк, здійснив дві транзакції, а саме зняв грошові кошти загальною сумою 800 гривень з банківського рахунку потерпілого ОСОБА_5 , з якими залишив місце вчинення кримінального правопорушення та у подальшому розпорядився ними на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду в сумі 800 гривень.

Позиція обвинуваченого ОСОБА_7 .

Під час судового розгляду кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_7 визнав свою вину повністю та підтвердив вчинення ним даних злочинів при викладених вище обставнах.

Статті Закону України про кримінальну відповідальність, що передбачають відповідальність за кримінальні правопорушення, винним у вчиненні яких визнається обвинувачений ОСОБА_7 .

Умисні дії обвинуваченого ОСОБА_7 за фактом таємного викрадення майна потерпілого ОСОБА_5 , суд кваліфікує за ч.2 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна крадіжка, вчинена повторно та за ч.3 ст.357 КК України, як незаконне заволодіння будь яким способом важливим особистим документом.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 .

Обставинами, які відповідно до ст.66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд визнає його щире каяття.

Обставин, які б відповідно до ст.67 КК України обтяжували покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , судом не встановлені

Мотиви ухвалення рішень щодо питань, які вирішуються судом та положення закону, якими керувався суд.

04 червня 2019 року між прокурором Вознесенської місцевої прокуратури ОСОБА_4 , якому згідно із статтею 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні та обвинуваченим ОСОБА_7 , з участю захисника адвоката ОСОБА_6 , при отриманні згоди на укладення угоди про визнання винуватості від потерпілого ОСОБА_5 , на підставі ст.ст. 468, 469, 472, 473 КПК України, була укладена угода про визнання винуватості, яка відповідає вимогам п.2 ч.1 ст.468, ч.4 ст.469, ст.472 КПК України.

Відповідно до угоди про визнання винуватості, обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні повністю визнав свою вину у вчиненні даних злочинів, передбачених ч.2 ст.185 та ч.3 ст.357 КК України.

Цією угодою визначено покарання обвинуваченому ОСОБА_7 за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України в виді позбавлення волі строком на 01 /один/ рік 07 /сім/ місяців, а за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.357 КК України в виді позбавлення волі строком на 01 /один/ рік. На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити 01 /один/ рік 07 /сім/ місяців позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України обвинуваченого ОСОБА_7 звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 01 /один/ рік, із зобов`язанням виконати обов`язки, передбачені ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

На підставі ч.4 ст.70 КК України вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 березня 2019 року у відношенні обвинуваченого ОСОБА_7 виконувати самостійно.

Крім того угодою встановлені наслідки її укладання і затвердження, відповідно до вимог ст.473 КПК України та наслідки її невиконання.

Судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_7 цілком розуміє права, визначені ч.4 ст.474 КПК України, наслідки укладання та затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України.

Суд переконався, що укладення угоди між сторонами є добровільним, тобто не наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій, або будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Крім того судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам КПК України та КК України, і тому вона може бути затверджена судом. На умовах цієї угоди може бути ухвалений вирок, оскільки правова кваліфікація кримінальних правопорушень, вчинених обвинуваченим ОСОБА_7 вірно надана за ч.2 ст.185 та ч.3 ст.357 КК України.

Умови цієї угоди відповідають інтересам суспільства, не порушують права свободи та інтереси сторін, або інших осіб, укладення угоди було добровільним, очевидна можливість виконання обвинуваченим ОСОБА_7 взятих на себе зобов`язань, наявність у нього фактичних підстав для визнання винуватості.

Сторони погоджуються на призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання на підставі угоди про визнання винуватості від 04 червня 2019 року.

В судовому засіданні учасники процесу просили суд затвердити угоду про винуватість на визначених в ній умовах.

Враховуючи вищевикладене, оскільки умови угоди про визнання винуватості між прокурором Вознесенської місцевої прокуратури ОСОБА_4 , обвинуваченим ОСОБА_7 та його захисником ОСОБА_6 , її форма та зміст відповідають вимогам КПК України та КК України, суд приходить до висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження цієї угоди.

За вимогами ч.4 ст.70 КК України, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, покарання призначається за правилами призначення покарань за сукупністю злочинів.

Відповідно до роз`яснень п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», у разі визнання особи винною у вчиненні кількох злочинів рішення про її звільнення від відбування покарання з випробуванням приймається тільки після визначення на підставі частини 1 статті 70 КК України остаточного покарання, виходячи з його виду й розміру. Коли особа, щодо якої було застосоване звільнення від відбування покарання з випробуванням, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у Постановах від 27 березня 2018 року у справі № 754/2749/17 та від 10 липня 2018 року у справі № 545/3663/16-к, самостійне виконання вироків є обов`язковим не лише у разі, коли особа, щодо якої було застосоване звільнення від відбування покарання з випробуванням, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, що належить відбувати реально, а й у разі, коли особа звільняється від відбування покарання з випробуванням.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що злочини, передбачені ч.2 ст.185 та ч.3 ст.357 КК України, обвинувачений ОСОБА_7 вчинив 27 лютого 2019 року, тобто до ухвалення вироку Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 березня 2019 року, за яким обвинувачений ОСОБА_7 засуджений за ч.1 ст.185 та ч.2 ст.185 КК України за сукупністю злочинів до покарання у виді позбавлення волі строком на 01 /один/ рік 06 /місяців/ із звільненням на підставі ст.ст. 75, 76 КК України від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік.

У такому випадку, остаточне покарання обвинуваченому ОСОБА_7 за сукупністю злочинів на підставі ч.4 ст.70 КК України не може бути визначено шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Оскільки за вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 березня 2019 року обвинуваченому ОСОБА_7 призначено покарання із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України з випробуванням, тому при визначенні обвинуваченому ОСОБА_7 остаточного покарання за сукупністю злочинів на підставі ч.4 ст.70 КК України, даний вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 березня 2019 року у відношенні обвинуваченого ОСОБА_7 підлягав самостійному виконанню.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе призначити обвинуваченому ОСОБА_7 основне покарання відповідно до визначеного угодою про визнання винуватості а саме за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України в виді позбавлення волі строком на 01 /один/ рік 07 /сім/ місяців, а за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.357 КК України в виді позбавлення волі строком на 01 /один/ рік. На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити 01 /один/ рік 07 /сім/ місяців позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України обвинуваченого ОСОБА_7 звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 01 /один/ рік, із зобов`язанням виконати обов`язки, передбачені ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

На підставі ч.4 ст.70 КК України вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 березня 2019 року у відношенні обвинуваченого ОСОБА_7 виконувати самостійно.

Питання про речові докази підлягають вирішенню відповідно до ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 373, 374, 475 та главою 35 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

Затвердити угоду про винуватість, укладену 04 червня 2019 року між прокурором Вознесенської місцевої прокуратури ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_7 , з участю захисника адвоката ОСОБА_6 .

ОСОБА_7 визнати виним в скоєнні злочинів, передбачених ч.2 ст.185 та ч.3 ст.357 КК України, та призначити йому покарання за даними статтями:

-за ч.2 ст.185 КК України в виді 01 /одного/ року 07 /семи/ місяців позбавлення волі.

-за ч.3 ст.357 КК України в виді 01 /одного/ року позбавлення волі.

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України, при сукупності злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно до відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_7 призначити 01 /один/ рік 07 /сім/ місяців позбавлення волі.

На підставі ст. ст. 75, 76 КК України обвинуваченого ОСОБА_7 від призначеного основного покарання звільнити, встановивши йому строк випробування 01 /один/ рік, зобов`язавши обвинуваченого, у відповідності до вимог п.1 та п.2 ч.1 ст.76 КК України періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

На підставі ч.4 ст.70 КК України вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 березня 2019 року у відношенні ОСОБА_7 виконувати самостійно.

Речовий доказ за кримінальним провадженням: цифровий носій інформації CD R диск для лазерних систем зчитування з копією відеоінформації, що відображає момент вчинення злочину обвинуваченим ОСОБА_7 , який зберігається при матеріалах кримінального провадження у Вознесенській місцевій прокуратурі Миколаївської області за адресою: Миколаївська область, місто Вознесенськ, вулиця Костенко, 2 /відповідальна особа процесуальний керівник прокурор ОСОБА_4 / знищити.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційні скарги на вирок можуть бути подані з підстав, передбачених ч.4 ст.394 КПК України до Миколаївського апеляційного суду через Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області протягом 30 /тридцяти/ днів з дня проголошення вироку, а засудженою в той же строк, з моменту вручення йому копії вироку.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1