Справа №333/3201/19
Провадження №1-кп/333/517/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16.10.2019 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

потерпіла ОСОБА_5

провівши в приміщенні суду відкрите судове засідання у кримінальному провадженні № 0004531 відносно:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Приморське Запорізької області, українця, громадянина України, який має середню освіту, офіційно не працевлаштований, розлучений, малолітніх або неповнолітніх дітей на утриманні не має, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,
обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, суд,

ВСТАНОВИВ:

17.12.2018 року, приблизно о 18 годині 15 хвилин, водій ОСОБА_4 , керуючи автомобілем «Деу Ланос» реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по лівій смузі проїзної частини вул. Новокузнецької, рухаючись з боку вул. Водограйної в сторону вул. Автозаводської в м. Запоріжжі.
В цей же час, у попутному із водієм ОСОБА_4 напрямку, попереду нього, по проїзній частині вул. Новокузнецької рухався автобус «МАЗ» під керуванням водія ОСОБА_6 .
В цей же час, в районі будинку № 5, пішохід ОСОБА_5 перебувала на роздільному газоні, безпосередньо перед позначеним відповідною дорожньою розміткою та дорожніми знаками пішохідним переходом.
При наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, перед яким перебувала пішохід ОСОБА_5 , водій ОСОБА_6 зменшив швидкість свого руху та повністю зупинив керований ним транспортний засіб перед переходом в межах правої смуги, надаючи перевагу у русі пішоходу. Після цього пішохід ОСОБА_5 відновила рух та почала перетинати проїзну частину вул. Новокузнецької по пішохідному переході, зліва - направо за ходом руху автомобілю під керуванням водія ОСОБА_4 .
Водій ОСОБА_4 , маючи об`єктивну спроможність виявити нерегульований пішохідний перехід та пішохода ОСОБА_5 , яка перебувала на переході, діючи в порушення вимог п. 18.1 правил дорожнього руху України, де вказано: «водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека», своєчасних заходів для зменшення швидкості руху керованого ним транспортного засобу не застосував, дорогу пішоходу ОСОБА_5 не надав, в результаті чого допустив наїзд передньою частиною свого автомобілю на останню.
Внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_5 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 261МД від 21.05.2019 року, отримала тілесні ушкодження у вигляді: - закритих переломів дужок 1-ого шийного хребця, що кваліфікуються як тяжкі тілесні
ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент їх спричинення; - закритих переломів дужок 7-ого шийного хребця, що кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, що не були небезпечними для життя в момент їх спричинення, але потягли за собою довготривалий розлад здоров`я більш ніж 21 день; - закритого уламкового перелому діалізу обох кісток правої гомілки на межі середньої та нижньої їх третини зі зміщенням кісткових уламків по довжині та ширині з кутовим зміщенням, що кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, що не
були небезпечними для життя в момент їх спричинення, але потягли за собою довготривалий розлад здоров`я більш ніж 21 день; - закритих переломів 1, 2, 3 ребер справа по паравертебральній лінії зі зміщенням кісткових фрагментів, 4-го ребра по лопаточній лінії зі зміщенням, 5-го ребра по аксілярній лінії без зміщення кісткових фрагментів, перелому 2-го ребра хліва по аксілярній лінії зі зміщенням кісткових фрагментів, закритого перелому лівої ключиці з розходженням (діастазом) кісткових фрагментів до 1.0 см., що кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, що не були небезпечними для життя в момент їх спричинення, але потягли за собою довготривалий розлад здоров`я більш ніж 21 день; струсу головного мозку, рани в тім`яно-потиличній області, що в сукупності кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що потягли за собою довготривалий розлад здоров`я, більше ніж 21 день; - множинних саден в області тіла та кінцівок (більш точна локалізація не зазначена), що
кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.
Порушення водієм ОСОБА_4 , згідно висновку інженерно - транспортної експертизи за експертним напрямком дослідження обставин та механізму ДТП № 9-281 від 30.05.2019 року, вимог п. 18.1 Правил дорожнього руху України знаходиться в прямому причинному зв`язку з подією ДТП та її наслідками. Водій ОСОБА_4 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_5 шляхом застосування екстреного гальмування з зупинкою до місця наїзду.
Обвинувачений ОСОБА_4 допитаний в судовому засіданні визнав свою вину повністю цивільний позов визнає повністю та пояснив, що 17.12.2018 року, він взяв автомобіль «Деу Ланос» у друга, здійснював рух по вул. Новокузнецькій, рухаючись з боку вул. Водограйної в сторону вул. Автозаводської в м. Запоріжжі. В цей же час, у попутному із водієм ОСОБА_4 напрямку, попереду нього, по проїзній частині вул. Новокузнецької рухався автобус. На пішохідний перехід вийшов пішохід, ОСОБА_4 думав, що на пішохідному переході немає пішохода, продовжив рух та після чого виникло зіткнення автомобіля з пішоходом ОСОБА_5 .
Потерпіла ОСОБА_5 пояснила, що 17.12.2018 року поверталась додому на вул. Новокузнецькій вийшла на зупинці «за вимогою», перейшла пів дороги. Стояла по серединні вулиці коли побачила, що автобус зупиняється та пропускає її вона почала рух, після чого нічого не пам`ятає. Крім того зазначила, що на суровому покаранні не наполягає та просить задовольнити позов.
Крім, повного визнання обвинуваченим своєї вини, вона знайшла своє підтвердження в сукупності зібраних на досудовому розслідуванні доказів, а саме: - показаннями обвинуваченого, поясненнями потерпілої, висновком № 261МД від 21.05.2019 року відповідно до якого пішохід ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження у вигляді: - закритих переломів дужок 1-ого шийного хребця, що кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент їх спричинення; - закритих переломів дужок 7-ого шийного хребця, що кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, що не були небезпечними для життя в момент їх спричинення, але потягли за собою довготривалий розлад здоров`я більш ніж 21 день; - закритого уламкового перелому діалізу обох кісток правої гомілки на межі середньої та нижньої їх третини зі зміщенням кісткових уламків по довжині та ширині з кутовим зміщенням, що кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, що не були небезпечними для життя в момент їх спричинення, але потягли за собою довготривалий розлад здоров`я більш ніж 21 день; - закритих переломів 1, 2, 3 ребер справа по паравертебральній лінії зі зміщенням кісткових фрагментів, 4-го ребра по лопаточній лінії зі зміщенням, 5-го ребра по аксілярній лінії без зміщення кісткових фрагментів, перелому 2-го ребра хліва по аксілярній лінії зі зміщенням кісткових фрагментів, закритого перелому лівої ключиці з розходженням (діастазом) кісткових фрагментів до 1.0 см., що кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, що не були небезпечними для життя в момент їх спричинення, але потягли за собою довготривалий розлад здоров`я більш ніж 21 день; струсу головного мозку, рани в тім`яно-потиличній області, що в сукупності кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що потягли за собою довготривалий розлад здоров`я, більше ніж 21 день; - множинних саден в області тіла та кінцівок (більш точна локалізація не зазначена), що кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, висновком інженерно - транспортної експертизи за експертним напрямком дослідження обставин та механізму ДТП № 9-281 від 30.05.2019 року, вимог п. 18.1 Правил дорожнього руху України знаходиться в прямому причинному зв`язку з подією ДТП та її наслідками. Водій ОСОБА_4 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_5 шляхом застосування екстреного гальмування з зупинкою до місця наїзду.
Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники провадження не оспорюють всі фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ч.3 ст.349 КПК України, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, провів судове слідство у справі щодо всіх фактичних обставин із застосуванням правил ч.3 ст.349, ст.351 КПК України, визнавши недоцільним дослідження в цій частині інших доказів по справі, окрім допиту обвинуваченого, потерпілої, дослідження матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого, висновки експертиз.

Отже, суд приходить до висновку, що докази зібрані по справі є достатніми, допустимими і повністю підтверджують вину обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, яке суд кваліфікує:
- за ч. 2 ст. 286 КК України, порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли тяжке тілесне ушкодження.
Відповідно до ст. 66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченої є щире каяття.

Відповідно до ст. 67 КК України обставини, що обтяжують покарання відсутні.

При визначені міри покарання, суд керується вимогами ст. 65 КК України, роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» та враховує ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, даних про її особу, обставини що пом`якшують покарання - щире каяття, відсутність обставин, що обтяжують покарання, думку потерпілої про не застосування до обвинуваченого сурового покарання, суд прийшов до висновку про те, що ці дані в сукупності свідчать про те, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливо без ізоляції від суспільства. Також при визначені міри покарання, суд враховує що обвинувачений раніше не судимий.

Окрім цього, застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортним засобом до обвинуваченого є не доцільним оскільки основний заробіток ОСОБА_4 безпосередньо залежить від автомобіля. Тому позбавлення його права керування ускладнить виконання вироку суду при відшкодуванні потерпілій моральної шкоди.

На підставі ст.374 КПК України та з урахуванням положень ст.1166 ЦК України заявлений цивільний позов потерпілої про стягнення моральної шкоди з обвинуваченого на стадії судового розгляду є підтвердженим та підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно з ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ст.ст. 81, 76 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими, електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої.

Пунктом 3 Постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995 «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

При вирішенні питання про розмір компенсації завданої моральної шкоди позивачу, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи, що ОСОБА_5 в результаті ДТП зазнала фізичних страждань, які потягли за собою довготривалий розлад здоров`я. Суд вважає, що такі фізичні страждання є серйозною стресовою ситуацією. Також обвинувачений повністю визнає позов та вказав про свою готовність сплатити потерпілій моральну шкоду. У зв`язку з викладеним вимога потерпілої про стягнення з обвинуваченого моральної шкоди підлягає задоволенню у розмірі 100000,00 гривень.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.100, 124, 368, 373, 374 КПК України ,

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді 4 років позбавлення волі, без позбавлення права керуванням транспортним засобом.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі, якщо він протягом 2 років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього наступні обов`язки:

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

- з`являтись на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації.

Стягнути з ОСОБА_4 суму моральної шкоди на користь ОСОБА_5 у розмірі 100000, 00 гривень.

Речовий доказ залучений постановою слідчого від 18.12.2018 року який переданий на відповідальне зберігання власнику ОСОБА_7 залишити власнику.
Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення через Комунарський районний суд м. Запоріжжя. Для особи яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Комунарского районного
суду м.Запоріжжя ОСОБА_1