н/п 1-кп/490/240/2018
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 липня 2019 року м.Миколаїв

Центральний районний суд м.Миколаєва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва обвинувальний акт, складений за результатами досудового розслідування обставин кримінального провадження №0004364, за обвинуваченням:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Миколаєва, громадянина України, з середньою освітою, офіційно не працюючого, маючого на утриманні малолітню дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 30.03.2016 року Новоодеським районним судом Миколаївської області, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України до штрафу в розмірі 1560 грн. Вироком Новоодеського районного суду Миколаївської області від 30.12.2016 року штраф замінено на 90 годин громадських робіт;

- 31.05.2016 року Центральним районним судом м.Миколаєва, за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст.70, ч.2 ст.190, ч.1 ст.191 КК України до штрафу в розмірі 1700 грн.;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України,
З участю сторін кримінального провадження: сторона обвинувачення: прокурор ОСОБА_5 , потерпіла ОСОБА_6 ; сторона захисту: обвинувачений ОСОБА_3 , захисник ОСОБА_7
ВСТАНОВИВ:
Органом досудового розслідування ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, за наступних обставин:

В період часу з 17.04.2017 року по 21.04.2017 року ОСОБА_8 , будучи раніше неодноразово судимим за корисливі майнові злочини, судимість за які не знята і не погашена у встановленому законом порядку, діючи з корисливих спонукань, з метою незаконного заволодіння транспортним засобом, під вигаданим приводом здійснення угоди купівлі-продажу, шляхом зловживання довірою та обману, який виразився у приховуванні дійсного наміру заволодіти чужим майном та повідомленні неправдивих відомостей, щодо наявності у нього коштів, не маючи на меті виконувати домовленість та здійснювати будь-який розрахунок, перебуваючи на території гаражного кооперативу "Коларова", який знаходиться в пров. Кирило-Мефодіївському в мікр. Терновка в м. Миколаєві, куди приїхав напередодні, побачивши автомобіль марки "ЗИЛ ММЗ 4502", 1987 року випуску, р.н. НОМЕР_1 , переконав законного користувача автомобіля ОСОБА_9 передати йому автомобіль марки "ЗИЛ ММЗ 4502", 1987 року випуску, р.н. НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_10 , вартістю 25 000 гривень, яким всупереч волі законного користувача незаконно заволодів, безоплатно обернувши його на свою користь та розпорядившись ним на свій розсуд. Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом ОСОБА_3 розмістився за рульовою колонкою вищевказаного автомоблія, діючи умисно з корисливих мотивів та особистої зацікавленості, наявними при собі ключем від замка запалювання, переданого ОСОБА_9 , здійснив запуск двигуна вищевказаного транспортного засобу та почав рух в невідомому напрямку, після чого зник з місця скоєння злочину.

Таким чином, ОСОБА_3 обвинувачується у незаконному заволодінні транспортним засобом, належним потерпілій ОСОБА_10 , законним користувачем якого є ОСОБА_9 , а саме : автомобілем марки "ЗИЛ ММЗ 4502", 1987 року випуску, р.н. НОМЕР_1 , синього кольору, вартістю 25 000 гривень, та тим, що розпорядився ним на власний розсуд, а саме продав його на запчастини, чим завдав потерпілій ОСОБА_10 матеріальний збиток на загальну суму 25 000 гривень.

Дії ОСОБА_8 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч.2 ст. 289 КК України, а саме, як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винним себе у інкримінованому йому злочині не визнав, та скориставшись своїм правом, передбаченим ст. 63 Конституції України, відмовився давати суду показання. При цьому, ОСОБА_3 суду пояснив, що орган досудового розслідування не відкривав йому матеріали кримінального провадження в порядку ст. 290 КПК України, як це значиться у відповідному протоколі від 23.10.2017 року, дослідженому судом, оскільки в цей час він перебував під вартою умовах СІЗО, та лист із СІЗО підтверджує, що в цей день до нього не приходили ні слідчий, ні прокурор. Тому просить визнати недопустимими докази, здобуті в ході досудового слідства.

Пред`явлене за викладених вище обставин обвинувачення ОСОБА_3 за ч.2 ст.289 КК України, суд вважає недоведеним з наступних підстав.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

У ст. 85 КПК України визначено, що належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Виходячи з вимог ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатись суд при ухваленні судового рішення.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України №12рп/2011 від 20 жовтня 2011 року (справа №1-31/2011) визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина у кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Згідно ст.91, 92 КПК України, обов`язок доказування події кримінального правопорушення, винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення покладається на прокурора.

Сторона захисту вправі мати інформацію про всі елементи процесуального порядку отримання стороною обвинувачення доказів, які остання має намір використати проти неї в суді. Інакше від самого початку судового розгляду сторона захисту перебуватиме зі стороною обвинувачення в нерівних умовах.

Згідно з правовим висновком, який висловив Верховний Суд України у постанові від 16 березня 2017 року № 5-364кс16, невідкриття матеріалів сторонами одна одній в порядку ст. 290 КПК України після закінчення досудового розслідування, а також додаткових матеріалів, отриманих до або під час судового розгляду, є підставою для визнання судом відомостей, що містяться в них, недопустимими як доказ.

На підтвердження винуватості ОСОБА_3 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, стороною обвинувачення надані, та судом досліджені:

- витяг з кримінального провадження від 04.10.2017р., з якого вбачається, що 24.04.2017р. невстановлена особа, шахрайським шляхом незаконно заволоділа транспортним засобом а/м ЗИЛ 1304502 д/н НОМЕР_1 , належним ОСОБА_10 , законним користувачем якого є ОСОБА_9 , чим спричинила останньому шкоду в розмірі 25 тисяч гривень. Особа, яку повідомлено про підозру ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 ,

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 05.10.2017 року за участю ОСОБА_11 , згідно якого, останній впізнав чоловіка на фото № 3, на якому зображений ОСОБА_3 , як чоловіка, що хотів продати йому автомобіль ЗИЛ,

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 05.10.2017 року за участю ОСОБА_12 , чоловіка на фото № 1, на якому зображений ОСОБА_3 , який продав йому автомобіль ЗИЛ,

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 19.10.2017 року за участю ОСОБА_9 , відповідно до якого останній впізнав чоловіка на фото №2, на якому зображений ОСОБА_3 , як чоловіка, що заволодів автомобілем ЗИЛ,

- постанова про визнання речових доказів від 06.10.2017 р., згідно якої технічний паспорт ЗИЛ № НОМЕР_2 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 004364, та передано на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_13 ,

- постанова про визнання речових доказів від 06.10.2017 р., згідно якої табличку з кузова авто ЗИЛ визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 004364, та передано на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_13 ,

- постанова про визнання речових доказів від 06.10.2017 р., згідно якої два державні номери « НОМЕР_1 » визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 004364, та передано на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_13 ,

- зберігальна розписка від 07.10.2017, згідно якої ОСОБА_14 отримала від слідчого належні їй технічний паспорт на а/м ЗИЛ, два державних номери та табличку з кузова автомобіля ЗИЛ,

- довідка від 12.10.2017 р., згідно якої встановлено, що середня вартість автомобіля ЗИЛ ММЗ 4502, 1987 р., м/в, станом на 2017 рік, посилаючись на інтернет портал по продажу вживаних автомобілів AUTO.RIA.UA, становить 25 000 (двадцять п`ять тисяч) гривень,

- договір №1 купівлі-продажу транспортного засобу з розстрочкою платежу від 17.04.2017 року, укладеного між ОСОБА_9 та ОСОБА_3 , згідно якого продавець зобов`язується продати та передати у власність покупцю, після отримання сплати покупцем повної ціни Договору, належний продавцю транспортний засіб з такими характеристиками: тип, марка, модель - ЗИЛ-ММЗ 4502, рік випуску 1987, колір синій, тип ТЗ вантажний, номерний знак НОМЕР_1 , № кузова (рами) НОМЕР_3 , об`єм двигуна 6000, назва реєстраційного документа свідоцтво про реєстрацію, серія НОМЕР_2 , виданого РЕП ДАІ 10.04.2009р. Покупець зобов`язується сплатити ціну, відповідно до умов цього договору, та прийняти транспортний засіб. Ціна транспортного засобу, узгодженого сторонами, складає 40500 грн, оплата повної ціни здійснюється покупцем протоягом 6 місяців з моменту укладення договору - рівними щомісячними платежами по 5400 грн. (або 200 доларів США). Останній платіж має бути проведено 20.11.2017 року;

- заява ОСОБА_12 про те, що він добровільно видає співробітникам поліції Центрального ВП технічний паспорт від автомобіля ЗІЛ-ММЗ 4502, держ.номер НОМЕР_1 , табличку з кузова автомобіля ЗІЛ, на якому вказана модель, номер маси і номер двигуна, а також два державних номера від вищевказаного автомобіля.,

- протокол огляду предмету від 06.10.2017, відповідно до якого об`єктом огляду є технічний паспорт, добровільно виданий ОСОБА_12 у вигляді пластикової картки з наступними написами: «свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу…», реєстраційний номер НОМЕР_4 , рік випуску 1987, дата реєстрації 10.04.2009, прізвище ОСОБА_10 , ВЕС 075430, Миколаївський відділ реєстраційно-екзаменаційної роботи УДАІ УМВС. З іншої сторони картки марка ЗИЛ-ММЗ, модель 4502, тип вантажний самоскид-с, номер шасі НОМЕР_5 , об`єм двигуна 6000, тип пального…. колір синій, ВЕС 075430.,

- протокол огляду предмету від 06.10.2017, згідно якого, була оглянута табличка з кузову, добровільно видана ОСОБА_12 . Табличка металева, з лицевої сторони металево-чорного кольору, по кутах наявні кріплення у вигляді шурупів з гайками. На табличці наявні наступні написи: «Министерство автомобильной промышленности СССР Автомобильный завод им. И.А. Лихачева». Нижче разом з нанесеними написами наявні видавлені по металу елементи «модель ЗИЛ 495810 шасси № 2658037 двигатель №953324 Сделанов СССР»,

- протокол огляду предмету від 06.10.2017 р. згідно якого оглянуто державні номерні знаки, добровільно видані ОСОБА_12 , металеві, в кількості 2 штуки, розміром 11х52 см, білого кольору з зображенням гербу синього кольору в лівому куті.

Однак, зазначені стороною обвинувачення докази є недопустимими.

Так, відповідно до протоколу про надання підозрюваному доступу до матеріалів досудового розслідування, відкриття матеріалів ОСОБА_3 здійснювалось 23 жовтня 2017 року в період часу з 13:00 до 13:30 год. Після чого, 23.10.2017 року було складено обвинувальний акт, який затверджено прокурором та 23.10.2017 року обвинувальний акт надіслано до Центрального районного суду.

При цьому, згідно матеріалів справи, обвинувачений ОСОБА_3 , зокрема у жовтні 2017 року, знаходився у ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор».

Згідно відповіді начальника ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор» від 14.12.2017 р. на запит адвоката ОСОБА_7 , згідно з матеріалів особової справи, засуджений ОСОБА_3 , 1990 р.н., в період з 04.10.2017 р. по 25.10.2017 р. вибував за межі СІЗО:

- 10.10.2017 р. до Ленінського районного суду м. Миколаєва з 13 год. 30 хв. до 16 год. 30 хв.;

- 24.10.2017 р. до Інгульського ВП ГУНП в Миколаївській області з 11 год. 20 хв. до 14 год. 20 хв. Згідно відповіді начальника ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор» від 01.12.2017 р., повідомлено, що згідно матеріалів особової справи ув`язненого ОСОБА_3 , 1990 р.н., за період тримання в ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор» в умовах слідчих кабінетів відвідувала слідчий Центрального ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_15 19.10.2017 р. з 14 г. 35 хв. до 15 г. 10 хв., та 25.10.2017 р. з 09 г. 30 хв. до 09 г. 45 хв. Працівники Миколаївської місцевої прокуратури №1 в цей період часу ОСОБА_16 не відвідували.

За змістом ст. 84 КПК України, докази в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів. Отриманий з порушеннями доказ є недопустимим і не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Статтею 290 КПК України встановлено, що визнавши зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акту, прокурор/ слідчий зобов`язаний надати доступ до матеріалів досудового розслідування, які є в його розпорядженні, у тому числі будь-які докази, які самі по собі або в сукупності з іншими доказами можуть бути використані для доведення невинуватості або меншого ступеня винуватості обвинуваченого, або сприяти пом`якшенню покарання.

Згідно ч.12 ст. 290 КПК, якщо сторона кримінального провадження не здійснить відкриття матеріалів відповідно до положень цієї статті, суд не має права допустити відомості, що містяться в них, як доказ.

Таким чином, 23.10.2017 року ОСОБА_3 не були відкриті матеріали кримінального провадження в порядку ст. 290 КПК України, а наданий протокол від 23.10.2017 року суд не бере до уваги, оскільки він суперечить фактичним обставинам справи.

Згідно правової позиції Верховного Суду, висловленій у Постанові від 16.01.2019р. ( справа №751/7557/15-к), підтвержено правовий висновок, викладений у постанові ВСУ від 16 березня 2017 року № 5-364 кс 16., згідно якого невідкриття матеріалів сторонами одна одній в порядку ст. 290 КПК після закінчення досудового розслідування, а також додаткових матеріалів, отриманих до або під час судового розгляду, є підставою для визнання судом відомостей, що містяться в них, недопустимими як доказ.

За такого, вищенаведені докази, надані стороною обвинувачення суд визнає недопустимими доказами, крім договору купівлі-продажу транспортного засобу з розстрочкою платежу від 17.04.2017 року, укладеного між ОСОБА_9 та ОСОБА_3 , оскільки зазначений доказ свідчить на користь обвинуваченого.

Крім того, у судовому засіданні судом були допитані свідки та потерпіла.

Свідок ОСОБА_9 суду повідомив, що у 2017 році він виставив на продаж в інтернеті на сайті «OLX» автомобіль ЗИЛ, який був зареєстрований за ОСОБА_10 , цим автомобілем він користувався з відома власника, ОСОБА_10 передала йому ключі та документи на автомобіль. На його оголошення зателефонував чоловік ОСОБА_17 та запропонував зустрітись. В подальшому вони зустрілись, ОСОБА_3 автомібль підійшов і вони домовились про його продаж, однак, ОСОБА_3 зазначив, що не має можливості одразу розрахуватись за автомобіль. Так, вони з ОСОБА_3 уклали договір купівлі-продажу автомобіля з відстрочкою на пів року, за яким ОСОБА_9 передає автомобіль, а ОСОБА_3 повинен сплатити всього 40 500 гривень в обумовлений строк, рівними платежами до листопада 2017 року. ОСОБА_3 , надав передплату в розмірі 100 доларів США, а він передав йому ключі від автомобіля та технічний паспорт на автомобіль. А в подальшому ОСОБА_3 самостійно забрав автомобіль з гаражу ОСОБА_9 .

Потім ОСОБА_9 вказав, що ОСОБА_3 не виплатив домовлену сторонами частину грошей, а на його дзвінки говорив, що у нього тимчасові матеріальні труднощі, просив зачекати з оплатою. Оскільки більше оплати від ОСОБА_3 не надходило, то ОСОБА_9 звернувся до поліції.

Так, свідок ОСОБА_11 суду дав наступні покази: йому зателефонував чоловік, який повідомив, що хоче продати автомобіль ЗИЛ. Вони зустрілись для огляду автомобіля поряд з магазином «Велам», біля заправки, розташованих у м. Миколаєві, а ОСОБА_3 мав при собі технічний паспорт на автомобіль, однак у ОСОБА_11 не було достатньо коштів, щоб здійснити оплату одразу, тому він зателефонував своєму братові ОСОБА_12 і запропонував йому купити автомобіль. Спочатку ОСОБА_3 просив за машину 26 або 27 тисяч гривень. Однак, сторони домовились придбати автомобіль за 22 тисячі гривень, яку оплатив брат ОСОБА_11 . При самій передачі автомобіля та грошей ОСОБА_11 присутнім не був, угода здійснювалась за участю брата та ОСОБА_3 . Сам автомобіль був у поганому стані, потребуючому ремонту. ОСОБА_11 та його брат почали їздити на автомобілі, та одразу зрозуміли, що двигун несправний. Крім того, необхідно було оформити довіреність. ОСОБА_3 пояснив, що власник автомобіля виїхав закордон та пообіцяв, що довіреність буде оформлена тоді коли власник повернеться. Після передачі грошей та автомобіля, ОСОБА_3 на зв`язок не виходив. Оскільки відремонтувати двигун коштувало дорого, то ОСОБА_11 та його брат вирішили здати автомобіль на металобрухт. Пізніше, їх було викликано слідчим до райвідділу, та повідомлено, що цим автомобілем заволоділи незаконним шляхом.

Свідок ОСОБА_12 суду вказав, що йому зателефонував його брат ОСОБА_11 та запропонував купити автомобіль ЗИЛ у ОСОБА_3 . Він погодився ОСОБА_3 спочатку просив за нього 26 тисяч гривень, але домовились на сумі в розмірі 22 500 гривень. ОСОБА_3 обіцяв оформити довіреність, однак перестав з`являтись на зв`язок. Хто був законним володільцем автомобіля йому не відомо. В подальшому він здав автомобіль на металобрухт. Потім, ОСОБА_12 пояснив, що його викликали до поліції, і повідомили, що вказаним автомобілем ОСОБА_3 заволодів незаконним шляхом.

Допитана в ході судового розгляду кримінального провадження потерпіла ОСОБА_6 пояснила суду, що автомобіль ЗИЛ, номерів або інших характеризуючих ознак вона не пам`ятає, фактично належав її чоловіку, а на неї був оформлений. Чоловік передав ЗИЛ у користування ОСОБА_9 , тобто передав ключі та документи. Вже після того, як було звернення до поліції з приводу незаконного заволодіння транспортним засобом, вона оформила генеральну довіреність на користування автомобілем на ОСОБА_9 .

Про події злочину вона дізналась зі слів ОСОБА_9 , який зателефонував її чоловікові та повідомив, що ОСОБА_3 шахрайськими діями заволодів автомобілем, та автомобіля більше немає, тому необхідно звернутись із відповідною заявою до органів поліції.

Крім того, ОСОБА_6 пояснила суду, що себе потерпілою не вважає, оскільки їй не спричинено шкоди, так як автомобіль був переданий ОСОБА_9 , жодних претензій до ОСОБА_3 вона не має.

Також, з її слів слідує, що про можливість ознайомитись з матеріалами досудового розслідування її не повідомляли, у слідчого вона була один раз, коли писала заяву щодо вчиненого кримінального правопорушення. Сторона обвинувачення ніяких матеріалів з приводу даного кримінального провадження їй не надавала для ознайомлення, та протокол про надання потерпілому доступу до матеріалів кримінального провадження від 23 жовтня 2017 року вона не підписувала, а підпис, який знаходиться в протоколі візуально схожий на її. Матеріали кримінального провадження їй в копіях надіслав захисник обвинуваченого.

З огляду на показання потерпілої ОСОБА_6 , суд критично ставиться до наданих стороною обвинувачення доказів про відкриття матеріалів провадження потерпілій, а саме протоколу від 23.10.2017 р.

Таким чином, судом встановлено, що матеріали кримінального провадження не були відкриті ні обвинуваченому, ні потерпілій.

Відповідно до ч.2 ст.289 КК України передбачена кримінальна відповідальність за незаконне заволодіння транспортним засобом, яке вчинено повторно.

Згідно примітки до ст.289 КК України, під незаконним заволодінням транспортним засобом у цій статті слід розуміти вчинене умисно, з будь-якою метою протиправне вилучення будь-яким способом транспортного засобу у власника чи користувача всупереч їх волі.
Основним безпосереднім об`єктом злочину є контрольоване використання транспортних засобів. Його додатковим обов`язковим або факультативним об`єктом - залежно від конкретного способу вчинення цього злочину - можуть виступати життя і здоров`я особи, власність, інші блага.
Згідно п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» (змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України № 18 від 19 грудня 2008 р.): незаконне заволодіння транспортним засобом (ст. 289 КК) слід розуміти як умисне, протиправне вилучення його з будь-якою метою у власника або законного користувача всупереч їх волі (з місця стоянки чи під час руху) шляхом запуску двигуна, буксирування, завантажування на інший транспортний засіб, примусового відсторонення зазначених осіб від керування, примушування їх до початку чи продовження руху тощо. Таке заволодіння може бути вчинене таємно або відкрито, шляхом обману чи зловживання довірою, із застосуванням насильства або погроз.

Цей злочин визнають закінченим з моменту, коли транспортний засіб почав рухатись унаслідок запуску двигуна чи буксирування, а якщо заволодіння відбувається під час руху транспортного засобу, - з моменту встановлення контролю над ним.

Системний аналіз норм Особливої частини КК дає змогу виділити такі ознаки діяння при вчиненні цього злочину; 1) воно полягає лише в активній поведінці - дії; 2) дія проявляється в отриманні можливості керувати таким транспортним засобом; 3) поведінка винного є незаконною, він не має ані дійсного, ані уявного права на транспортний засіб, заволодіння яким здійснює; 4) заволодіння транспортним засобом здійснюється без чітко вираженого і дійсного волевиявлення власника або законного користувача транспортного засобу.
Пунктом 18 зазначеної Постанови розяснено, що суб`єктом злочину, передбаченого ст. 289 КК України, не можна визнавати осіб, які є співвласниками або законними користувачами транспортного засобу; працівників підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, котрі без належного дозволу здійснили поїздку на закріпленому за ними транспортному засобі; а також службових осіб, наділених повноваженнями щодо використання чи експлуатації транспортних засобів.
В судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_3 укладав договір купівлі-продажу автомобіля марки "ЗИЛ ММЗ 4502", 1987 року випуску, р.н. НОМЕР_1 , із ОСОБА_9 , вказане вбачається із наданого договору та із показів свідка ОСОБА_9 .
Уклавши договір купівлі-продажу автомобіля, та отримавши від ОСОБА_9 ключі від автомобіля та технічний паспорт, ОСОБА_3 став законним користувачем зазначеного транспортного засобу, яким всупереч волі законного користувача чи власника не заволодівав, тому, в контексті вищевикладених роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, він не є суб`єктом злочину, передбаченого ст. 289 КК України.
Згідно з приписами ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи помякшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; 6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі повязаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; 7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.
Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Жоден з доказів, на які посилається сторона обвинувачення, не доводить, що обвинувачений заволодів транспортним засобом поза волею законного володільця автомобіля, що умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом виник у обвинуваченого ще до укладання договору купівлі-продажу, та що потерпілій була заподіяна матеріальна шкода.
Навпаки, із показів свідка ОСОБА_9 слідує, що він добровільно передав транспортний засіб ОСОБА_3 після підписання ними умов договору купівлі-продажу від 17.04.2017 року, та отримання першого платежу у розмірі 100 доларів США.
Потерпіла ОСОБА_6 зазначила, що їй не заподіяна матеріальна шкода, жодних претензій до обвинуваченого вона не має.
А свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_11 лише підтвердили факт подальшого розпорядження вказаним транспортним засобом ОСОБА_3 .
За таких обставин у діяннях ОСОБА_3 не доведено складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.
Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Зі змісту ч. ч. 1, 2 ст. 17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.
Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.
Згідно ч. 1, 3 ст. 373 КПК України, обвинувальний вирок не може ґрунтуватись на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення. Водночас, виправдувальний вирок постановляється у разі, якщо не доведено, що: кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що під час досудового розслідування не було встановлено, а прокурором в ході розгляду справи не наведено суду доказів, які б забезпечували надійне, повне та достовірне встановлення всіх обставин, що входять до предмету доказування щодо обвинувачення ОСОБА_3 , тому його слід визнати невинуватим та виправдати, оскільки не доведено, що в його діяннях є склад злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.
Цивільний позов не заявлявся, процесуальні витрати відсутні.

Речові докази: автомобіль марки "ЗИЛ ММЗ 4502", 1987 року випуску, р.н. НОМЕР_1 , синього кольору, табличка з кузова автомобіля "ЗИЛ ММЗ 4502", 1987 року випуску, два державні номери НОМЕР_1 , які передані на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_6 - вважати такими, що повернені власнику. На підставі викладеного, керуючись ст.ст.367-368, 370, 371, 373, 374 КПК України,-

УХВАЛИВ :
ОСОБА_3 у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, визнати невинуватим та виправдати, оскільки не доведено, що в його діях є склад цього кримінального правопорушення.
Речові докази: автомобіль марки "ЗИЛ ММЗ 4502", 1987 року випуску, р.н. НОМЕР_1 , синього кольору, табличка з кузова автомобіля "ЗИЛ ММЗ 4502", 1987 року випуску, два державні номери НОМЕР_1 , які передані на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_6 - вважати такими, що повернені власнику. Вирок може бути оскаржений до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом 30 днів з дня його проголошення. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Копію вироку суду після його проголошення негайно вручити обвинуваченому і прокурору.

Суддя ОСОБА_1