КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві 04 вересня 2019 року апеляційну скаргу директора ТОВ «Бориспільміськбуд» - ОСОБА_5 , на ухвалу слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 липня 2019 року,

за участі: прокурора адвоката ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання слідчого Третього слідчого відділу (відділ з розслідування військових злочинів) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві ОСОБА_8 та накладено арешт на земельні ділянки військового містечка № НОМЕР_1 за адресою: м. Київ вул. М. Хвильового, 1 та вул. М. Хвильового, 3 (кадастрові номери :63:389:0004 та :63:389:0025).
В обґрунтування рішення слідчий суддя зазначив, що накладення арешту на земельні ділянки призводить до втручання держави у право власників на мирне володіння їх майном, водночас, таке втручання є виправданим, оскільки воно здійснено виключно з метою забезпечення кримінального судочинства, що становить суспільний інтерес, який превалює над індивідуальними правами власників нерухомого майна.

Не погоджуючись з таким рішенням, директор ТОВ «Бориспільміськбуд» - ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали скасувати Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 липня 2019 року, скасувати її та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого.
Щодо строку апеляційного оскарження зазначає, що клопотання слідчого про арешт майна розглянуто слідчим суддею без повідомлення та участі представника ТОВ «Бориспільміськбуд», права якого зачіпаються копію ухвали не направлено, про наявність оскаржуваної ухвали ТОВ «Бориспільміськбуд» дізналося 02 серпня 2019 року підчас проведення огляду земельної ділянки за адресою: м. Київ, вул. Миколи Хвильового, 1 та вул. Миколи Хвильового, з коли учасниками слідчих дій вручено ухвалу представнику ТОВ «Бориспільміськбуд».
В обґрунтування апеляційних вимог директор ТОВ «Бориспільміськбуд» зазначає, що оскаржувана ухвала є незаконною, через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
Вказує, що на час розгляду клопотання і винесення відповідної ухвали кримінальне правопорушення кваліфіковане за ч. 2 ст. 364, ч. 3 ст. 197-1, ч. 4 ст. 426-1 КК України, однак, в ухвалі не зазначено, в чому полягає причинно-наслідковий зв`язок між можливими кримінально караними діяннями розслідуваних правопорушень та віднесенням земельних ділянок до категорії речових доказів. Яким чином арешт земельних ділянок з кадастровими номерами :63:389:0004 та :63:389:0025, може вплинути на дієвість провадження №0000017, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.03.2018 р.- в ухвалі слідчого судді не зазначено.

На думку апелянта, слідчий суддя, в порушення ст. 172 КПК України, не перевірив відповідність клопотання про арешт майна вимогам ст. 171 КПК України, належним чином не дослідив надані матеріали та не перевірив інші докази, не повернув клопотання на доопрацювання. Ухвала слідчого судді слідчого містить істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, тобто такі порушення, які перешкодили ухвалити законне та обґрунтоване рішення, оскільки не відповідають приписам статей 132, 170-173 КПК України щодо підстав застосування заходів забезпечення у кримінальному провадженні та порядку розгляду клопотання прокурора судом, а викладені в ухвалі висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді, доводи адвоката, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, думку прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги та просив залишити в силі ухвалу слідчого судді, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 395 КПК України ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення. Згідно частини 3 зазначеної статті, якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Відповідно до положень ч. 1. ст. 117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Оскільки клопотання слідчого про арешт майна розглянуто слідчим суддею 24 липня 2019 року без виклику власників майна, про ухвалу, як зазначає апелянт, ТОВ «Бориспільміськбуд» дізналося 02 серпня 2019 року під час проведення огляду земельної ділянки за адресою: м. Київ, вул. Миколи Хвильового, 1 та вул. Миколи Хвильового, з коли учасниками слідчих дій вручено ухвалу представнику ТОВ «Бориспільміськбуд», що не спростовано матеріалами провадження, а 07 серпня 2019 року директор ТОВ «Бориспільміськбуд» - ОСОБА_5 подав апеляційні скарги, у зв`язку з чим пропущено строк апеляційного оскарження з поважних причин, а тому підлягає поновленню.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, Територіальним управлінням Дердавного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 28 березня 2018 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000017, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 3 ст. 197-1, ч. 4 ст. 426-1 КК України.

Рішенням виконавчого комітету Київської міської Ради депутатів трудящих від 09.08.1948 №17-с «О возобновлении отвода второй КЭЧ района МВС СССР, земельных участков в Дарницком районе» поновлено відвід земельних ділянок загальною площею близько 380 га в Дарницькому районі другій КЕЧ Київського району МВС СРСР під розміщення у тому числі і військового містечка № 87, яке знаходиться у м. Києві по вул. Поліській, 1,3, (кадастрові номери :63:389:0004 та :63:389:0025) в межах та на умовах згідно проекту Управління у справах архітектури м. Києва.
Відповідно до вимог ст. 77 Земельного кодексу України, ст. 1 Закону України «Про використання земель оборони», ст. 14 Закону України «Про Збройні Сили України» в редакціях станом на початок 2005, землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово - навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань утворених відповідно до законів України. Вказані землі, закріплені за військовими частинами, військовими навчальними ладами, установами та організаціями Збройних Сил України, є державною власністю, належать їм на праві оперативного управління. Землі оборони можуть перебувати лише в державній власності.
Статтею 4 Закону України «Про використання земель оборони» визначено вичерпний перелік використання земель оборони в господарських цілях, а саме, військові частини за погодженням з органами місцевого самоврядування або місцевими органами виконавчої влади і в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, можуть дозволяти фізичним і юридичним особам вирощувати сільськогосподарські культури, випасати худобу та заготовляти сіно на землях, наданих їм у постійне користування.

Частиною 4 ст. 84 ЗК України унормовано, що землі оборони не можуть передаватись у приватну власність.

З аналізу наведених норм чинного на час прийняття оспорюваного рішення законодавства вбачається, що використання земель оборони, що є державною власністю, для житлової забудови не передбачено.
Згідно з ч. 2 ст. 20 ЗК України зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об`єктів природоохоронного та історико-культурного призначення.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЗК України до повноважень Кабінету Міністрів України в галузі земельних відносин належить розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» органами, які здійснюють управління військовим майном, є Кабінет Міністрів України та Міністерство оборони України.

Статтею 6 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» визначені загальні норми щодо порядку відчуження військового майна. Частиною 2 даної статті передбачено, що рішення про відчуження військового майна, котре є придатним для подальшого використання, але не знаходить застосування у повсякденній діяльності військ, надлишкового майна, а також цілісних майнових комплексів та іншого нерухомого майна приймає Кабінет Міністрів України за поданням Міністерства оборони України.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Жодних рішень щодо передачі земельної ділянки за адресою:

АДРЕСА_1 з державної до комунальної власності Кабінетом Міністрів України та безпосередньо Міністерством (Міністром) оборони України не приймалося.
Незважаючи на відсутність будь-яких дозволів Кабінету Міністрів України та Міністерства (Міністра) оборони України, начальник Київського квартирно-експлуатаційного управління ОСОБА_9 , перевищуючи надані йому повноваження, з метою отримання неправомірної вигоди 01 березня 2005 року склав та подав до Київської міської ради лист №1/239 в якому зазначив відсутність заперечень на припинення права користування земельною ділянкою площею близько 6,5 га., за адресою м. Київ вул. М. Хвильового, 1, 3 тобто території військового містечка № 87.
На підставі зазначеного листа №1/239 Київською міською радою,

в порушення норм законів та нормативно-правових документів, винесено рішення № 473/2934 «Про передачу 28 УНР земельних ділянок для будівництва житлового комплексу по АДРЕСА_2 », та незаконно припинено право користування частиною земельної ділянки за вказаною адресою. При цьому пунктом 2, 3 цього рішення затверджено проект відведення земельних ділянок 28 УНР для будівництва житлового комплексу.
Крім того, відповідно до Порядку організації будівництва житла для військовослужбовців та членів їх сімей на земельних ділянках, що належать до земель оборони, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 6 липня 2011 р. № 715 замовником будівництва житла та організатором конкурсу є Міноборони, інший центральний орган виконавчої влади, що здійснює керівництво військовим формуванням, СБУ, Служба зовнішньої розвідки, Управління державної охорони та Держспецтрансслужба.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» систему центральних органів виконавчої влади складають міністерства України (далі - міністерства) та інші центральні органи виконавчої влади. Система центральних органів виконавчої влади є складовою системи органів виконавчої влади, вищим органом якої є Кабінет Міністрів України.
Відповідно до Постанови КМУ №296 від 11 квітня 2012 року «Про затвердження Порядку укладення державними підприємствами, установами, організаціями, а також господарськими товариствами, у статутному капіталі яких частка держави перевищує 50 відсотків, договорів про спільну діяльність, договорів комісії, доручення та управління майном», суб`єкт господарювання, що виявив намір укласти договір, подає центральному органові виконавчої влади, до сфери управління якого він належить, іншому суб`єкту управління об`єктами державної власності, зокрема Національній або галузевій академії наук (далі - орган управління), звернення щодо погодження укладення договору разом з такими документами.
Описані вище злочинні дії начальника Київського квартирно-експлуатаційного відділу ОСОБА_9 та службових осіб Київської міської ради, вплинули на те, що 12 серпня 2016 року колишній ТВО начальника 28 Управління начальника робіт ОСОБА_10 , в порушення вищезазначених норм закону
та вищевказаного наказу Міністра оборони України, діючи з метою вилучення

із користування Міністерства оборони України земельної ділянки військового містечка №87 та без проведення конкурсу, не маючи дозволу від уповноваженого органу (Міністерства оборони України) уклав з ТОВ «Бориспільміськбуд» договір про будівництво житлового комплексу по АДРЕСА_2 , розміщеного на земельній ділянці військового містечка № НОМЕР_1 (кадастрові номери :63:389:0004 та :63:389:0025) загальною вартістю 45 млн. грн.

На даний час у Міністерстві оборони України, відсутні будь-які відомості щодо забудови вказаної земельної ділянки, а також щодо передачі у користування чи відчуження державного майна (ділянки та будівель), при цьому Міністерством оборони України інвестиційні, іпотечні та інші договори, які б надавали дозвіл на забудову зазначеної земельної ділянки не укладались, відповідні накази

та розпорядження щодо передачі у користування (оренду), відчуження вказаної земельної ділянки не приймались.
Як результат, Міністерству оборони України припинено право користування земельною ділянкою площею 5,59 га, яка визначена кадастровими номерами :63:389:0004 та :63:389:0025 та спричинено тяжкі наслідки.
Разом з цим, згідно рішення Господарського суду м. Києва у справі №910/4250/17 від 11.07.2017 рішення Київської міської ради №473/2934 від 24 листопада 2005року прийняте поза межами наданих повноважень, оскільки суперечить порядку встановленому чинним на той час законодавству, щодо розпоряджання землями оборони, які перебували в державній власності
Більш того, з метою повернення власності держави на територію зазначеного військового містечка 29 березня 2018 року Міністерством оборони України направлено комісію у складі представників Управління державного технічного нагляду Збройних Сил України. Того ж дня, ТОВ "Бориспільміськбуд», ігноруючи право землекористувача та замовника будівництва в особі 28 УНР, не дозволили виконати службові обов`язки шляхом фізичного опору та закриття вхідних дверей.
У зв`язку із чим землекористувачем та замовником будівництва 06 квітня 2018 року подано відповідне клопотання до органу досудового розслідування з вимогами щодо термінового вжиття заходів з метою збереження земель оборони.
17 січня 2019 року Дарницьким районним судом міста Києва задоволено клопотання військової прокуратури Дарницького гарнізону про проведення огляду території військового містечка №87.
18 січня 2019 року прокурорами військової прокуратури Дарницького гарнізону та слідчим Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві, на підставі вказаної ухвали, проведено огляд території військового містечка № НОМЕР_1 , що у м. Києві по вул. М. Хвильового, 1

та М. Хвильового, 3 за участі представників ТОВ «Бориспільміськбуд».
В ході огляду підтверджено факт будівництва багатоповерхових будинків на даній земельній ділянці.
Окрім того, в ході проведеного огляду встановлена наявність на даній земельній ділянці будівельного матеріалу та побутових приміщень, якими користується працівники, що виконують роботи з будівництва на даній земельній ділянці.
Факт будівництва багатоповерхових будинків на вищевказаній земельній ділянці підтверджується, виявленою документацією та будівельною технікою (бурові установки, екскаватори тощо).
Таким чином, на земельній ділянці військового містечка № НОМЕР_1 , яка розташована за адресою: м. Київ вул. М. Хвильового, 1 та вул. М. Хвильового, 3 (кадастрові номери :63:389:0004 та :63:389:0025) встановлені та виявлені споруди, об`єкти та документація, що містять відомості, які можуть бути використані, як доказ обставин у даному кримінальному провадженні та 18 січня 2019 року відповідно до вимог ч. 1 ст. 98 КПК України постановою прокурора військової прокуратури Дарницького гарнізону ОСОБА_11 їх визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні.
24 липня 2019 року слідчого Третього слідчого відділу (відділ з розслідування військових злочинів) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві ОСОБА_8 , за погодженням прокурора у кримінальному провадженні прокурора відділу військової прокуратури Центрального регіону України ОСОБА_6 , звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з клопотанням про накладення арешту на земельну ділянку віськового містечка № 87 за адресою: м. Київ, вул. М. Хвильвого, 1 та ул. М. Хвильового, 3 (кадастровий номер :63:389:0004 та :63:389:0025).
Ухвалою слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 липня 2019 року зазначене клопотання задоволено.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Так, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Однак, зазначених вимог закону слідчий суддя та прокурор, який вніс клопотання про арешт майна, не дотрималися.

Слідчий суддя, накладаючи арешт на земельні ділянки військового містечка № 87 за адресою: м. Київ вул. М. Хвильового, 1 та вул. М. Хвильового, 3 (кадастрові номери :63:389:0004 та :63:389:0025), не врахував всі обставини провадження, що на думку колегія суддів, призвело до неправильного застосування кримінального процесуального закону України та є підставою для скасування ухвали слідчого судді.

Зокрема, не встановлено, в чому полягає причинно-наслідковий зв`язок між можливими кримінально-протиправними діяннями розслідуваних правопорушень та віднесенням земельних ділянок до категорії речових доказів та яким чином арешт земельних ділянок з кадастровими номерами :63:389:0004 та :63:389:0025, може вплинути на дієвість провадження № 0000017, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28 березня 2018 року.
Окрім того, з матеріалів судового провадження вбачається, що в березні 2017 року перший заступник військового прокурора Центрального регіону України звернувся в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України та Міністерства оборони України до Господарського суду міста Києва з позовом до Київської міської ради та Установи "28 управління начальника робіт" про:

- визнання недійсним рішення Київської міської ради «Про передачу Установі «28 управління начальника робіт» земельних ділянок для будівництва житлового комплексу з підземними паркінгами на вул. Поліській у Дарницькому районі м. Києва" №473/2934 від 24 листопада 2005 року;
- визнання недійсним договору оренди від 13 листопада 2006 року;
- визнання відсутності Установи "28 управління начальника робіт" права користування спірними земельними ділянками.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що військовою прокуратурою за результатами опрацювання інформації про укладення між відповідачами Угоди про поновлення договору оренди земельних ділянок від 16 лютого 2016 року було встановлено наявність рішення Київської міської ради від 24 листопада 2005 року № 473/2934, яким припинено право користування земельною ділянкою Київському квартирно-експлуатаційному управлінню Міністерства оборони України та віднесено її до земель запасу житлової та громадської забудови. У подальшому, між відповідачами укладено Договір оренди земельних ділянок від 13.11.2006, поновлений вищезазначеною угодою. Оскільки рішення про передачу земельних ділянок кадастровий номер :63:389:0004 площею 4,72 га та кадастровий номер :63:389:0025 площею 0,8628 га Кабінетом Міністрів України та Міністерством оборони України не приймалось, то припинення права користування цими земельними ділянками відповідачем 1 здійснено незаконно. Крім того, вказаним рішенням порушено порядок зміни цільового призначення зазначених земельних ділянок, що є підставою для визнання такого рішення недійсним. У зв`язку з цим, позивач також просив визнати недійсним укладений між відповідачами договір оренди земельних ділянок від 13 листопада 2006 року.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 11 липня 2017 року залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 26 вересня 2017 року, постановою Вищого господарського суду України від 06 грудня 2017 року та постановою Верховного Суд у складі Касаційного господарського суду від 05 лютого 2018 року у справі №910/4250/17 у задоволенні позовних вимог заступника військової прокуратури Центрального регіону України в інтересах держави, в особі Кабінету міністрів України, Міністерства оборони України до Київської міської ради, Установи «28 управління начальника робіт», третіх осіб ТОВ «Бориспільміськбуд» про визнання недійсними рішення міської ради та договору оренди земельних ділянок кадастрові номери :63:389:0004 та :63:389:0025, відмовлено.
Відтак визнано, що земельні ділянки на законних підставах знаходяться у користуванні Установи «28 управління начальника робіт» на умовах оренди.
Установою «28 управління начальника робіт» та ТОВ «Бориспільміськбуд» 12 серпня 2019 року укладено договір про будівництво житлового комплексу по вул. Поліській у Дарницькому районі м. Києва. Згідно інформації представника ТОВ «Бориспільміськбуд», будівництво житлового комплексу на стадії завершення, однак накладений арешт на зазначені земельні ділянки не дає можливості закінчити будівництво та ввести в експлуатацію, чим завдається шкода як ТОВ «Бориспільміськбуд», так і громадянам інвесторам, які уклали інвестиційні угоди на будівництво житла у цих комплексах.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, який може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження. Однак старший слідчий, обґрунтовуючи своє к

лопотання в розумінні вимог ст. 132 КПК України, не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні, а слідчий суддя, в свою чергу, у відповідності до ст. 94 КПК України, належним чином не оцінив ці докази з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення.

Зокрема, в матеріалах, доданих до клопотання, не міститься жодного доказу того, що арештоване майно, яке належить ТОВ «Бориспільміськбуд» відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Крім того, в самому клопотанні слідчого та в постанові прокурора від 18 січня 2019 року про визнання арештованого майна речовим доказам у кримінальному провадженні відсутнє будь-яке обґрунтування, за яким із критеріїв ч. 1 ст. 98 КПК України його визнано речовими доказами, тобто інакше, як звичайною формальністю, постанову прокурора ОСОБА_12 назвати неможливо, оскільки вона не несе жодної інформації, з приводу якої такий процесуальний документ винесений.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що слідчий та прокурор не довели, що стосовно ТОВ «Бориспільміськбуд»існує обґрунтована підозра щодо вчинення їх особами кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, який є підставою для застосування стосовно цього товариства заходів забезпечення кримінального провадження.

Більш того, у кримінальному провадженні не повідомлено про підозру жодній особі, а це, в свою чергу, підтверджує, що у цій справі орган досудового розслідування на даному етапі кримінального провадження не зібрав достатньої сукупності доказів, які б в тій чи іншій мірі доводили існування обґрунтованої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 3 ст. 197-, ч. 4 ст. 426-1 КК України

На підставі вищевикладених обставин, які свідчать про однобічність, неповноту та необ`єктивність судового розгляду клопотання органу досудового розслідування, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, як незаконна та необґрунтована, а апеляційна скарга директора ТОВ «Бориспільміськбуд» - ОСОБА_5 , задоволенню, з постановленням апеляційним судом нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно, яке належить ТОВ «Бориспільміськбуд» як такого, що внесено до суду з порушенням ст. 171 КПК України та за недоведеності необхідності арешту майна, який при викладених у клопотанні обставинах явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами цих власників майна, гарантованими законом, і завданням даного кримінального провадження.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Поновити директору ТОВ «Бориспільміськбуд» - ОСОБА_5 , строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 липня 2019 року, та задовольнити його апеляційну скаргу.

Ухвалу слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 липня 2019 року, якою задоволено клопотання слідчого Третього слідчого відділу (відділ з розслідування військових злочинів) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві ОСОБА_8 та накладено арешт на земельні ділянки військового містечка № НОМЕР_1 за адресою: м. Київ вул. М. Хвильового, 1 та вул. М. Хвильового, 3 (кадастрові номери :63:389:0004 та :63:389:0025), - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання слідчого Третього слідчого відділу (відділ з розслідування військових злочинів) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві ОСОБА_8 про накладення арешту на земельні ділянки військового містечка № НОМЕР_1 за адресою: м. Київ вул. М. Хвильового, 1 та вул. М. Хвильового, 3 (кадастрові номери :63:389:0004 та :63:389:0025), - відмовити.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_13 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11сс/824/4821/2019 Слідчий суддя в 1-ій інстанції: ОСОБА_14
Категорія ст.309 КПК Доповідач ОСОБА_13