н/п 1-кп/490/827/2018
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 листопада 2019 року м. Миколаїв
Центральний районний суд м. Миколаєва у складі
Головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт, складений за результатами досудового розслідування обставин кримінального провадження №0000637 за обвинуваченням
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Нове Поділля, Березанського району, Миколаївської області, громадянина України, із середньою освітою, одруженого, раніше не судимого, не працюючого, на пенсії за віком, який зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.
З участю сторін кримінального провадження:
сторона обвинувачення: прокурор ОСОБА_4 , потерпіла ОСОБА_5 , представник потерпілого ОСОБА_6
сторона захисту: обвинувачений ОСОБА_3 , захисник ОСОБА_7
ВСТАНОВИВ:
17.02.2018 року, приблизно о 09:40 годині, водій ОСОБА_3 керував технічно справним автомобілем "ЗАЗ 1103 0742", реєстраційний номер НОМЕР_1 , в салоні якого перебував сам. Автомобіль рухався у світлий час доби по вологій, чистій, прямій дільниці проїзної частини пр. Центрального, в місті Миколаєві, зі сторони вул. 3-ї Слобідської, в напрямку вул. 6-ї Слобідської, у крайній лівій смузі, зі швидкістю 40 км/год.
Рухаючись у обраному напрямку, при проїзді нерегульованого світлофором пішохідного переходу, позначеного дорожніми знаками 5.35.1 та 5.32.2 ПДР України і дорожньою розміткою 1.14.1 ПДР України, розташованого на проїзній частині пр. Центрального, в районі житлового будинку №191, водій ОСОБА_3 , в порушення п.п. 2.3 "б"; 12.3; 18.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, із відповідними змінами та допомненнями (далі ПДР України), а саме: рухаючись по проїзній частині пр. Центрального, маючи перешкоду на смузі свого руху, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, при наближенні до нерегульованого світлофором пішоходного переходу, на якому перебував пішохід, своєчасно не вжив заходів до зниження швидкості, аж до повної зупинки керованого ним легкового автомобіля, не переконався, що на пішохідному переході відсутній пішохід, для якого може бути створена перешкода чи небезпека, продовжив рух у обраному ним напрямку, внаслідок чого допустив наїзд передньою правою частиною автомобіля на пішохода ОСОБА_5 , яка перетинала проїзну частину пр.Центрального, з права наліво відносно напрямку руху автомобіля, по нерегульованому пішохідному переходу, позначеному інформаційно-вказівними дорожніми знаками 5.35.1 та 5.32.2, додатку 1 та дорожньою розміткою 1.14.1 білого кольору додатку 2 ПДР України.
Внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , спричинені тілесні ушкодження у вигляді чрезвертельного перелому правої стегнової кістки зі зміщенням, забою лівої гомілки, які згідно висновку судово-медичної експертизи №235 від 21.02.2018, відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я на строк понад 21 добу.
Дана дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок злочинного порушення водієм ОСОБА_3 вимог п.п. 2.3 "б"; 12.3; 18.1 Правил дорожнього руху України, які знаходяться в прямому, причинному зв`язку з наслідками, що настали.
Оскільки фактичні обставини справи не оспорюються учасниками судового провадження, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, суд дійшов висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також суд роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у порушенні правил безпеки дорожнього руху, при керуванні транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, визнав повністю, вказав, що жодних обставин, здобутих в ході досудового слідства він не оспорює.
Що стосується цивільних позовів, то сторона захисту зазначила наступне: цивільний позов прокурора про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілої, залишають на розсуд суду, із цивільним позовом потерпілої ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди, визнає частково, вважають суму моральної шкоди у 100 000 завищеною.
Потерпіла ОСОБА_5 у судовому засіданні вказала, що 17.02.2018 року, приблизно о 09:40 годині, вона переходила проїзну частину пр. Центрального в місті Миколаєві, мж вул. 3-я Слобідська та вул. 6-а Слобідська, через нерегульований пішохідний перехід, коли її збив автомобіль "ЗАЗ 1103 0742", під керуванням ОСОБА_3 . Внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди, вона отримала тілесні ушкодження у вигляді чрезвертельного перелому правої стегнової кістки зі зміщенням, забою лівої гомілки.
Пояснила, що обвинувачений відшкодував їй 5000 грн., які вона прийняла як кошти на відшкодування матеріальних затрат на лікування.
Просила суд задовольнити цивільний позов про відшкодування їй заподіяної моральної шкоди у розмірі 100 000 грн.

Таким чином, суд вважає доведеною вину ОСОБА_3 у вчиненні злочину за викладених вище обставин.
Наведені вище дії ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч.1 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

При призначенні покарання обвинуваченому суд відповідно до ст.65 КК України враховує характер і ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, особу обвинуваченого, а саме те, що він є раніше не судимим, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не знаходиться, має певне місце проживання, вчинив необережний злочин, який, згідно ст.12 КК України, відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості. До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, відповідно до ст.66 КК України, суд відносить щире каяття, а також надання медичної або іншої допомоги потерпілій безпосередньо після вчинення злочину. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.
Згідно досудової доповіді, підготовленої старшим інспектором Центрального РВ філії Державної установи "Центр пробації" в Миколаївській області ОСОБА_8 , ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб оцінюється як низький. Орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченого без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства.
З урахуванням викладеного, враховуючи думку потерпілої, яка призначення покарання залишає на розсуд суду, не наполягає на суворій мірі покарання, та думку представника органу пробації, який вважає, що виправлення особи без позбавлення чи обмеження волі можливе і не становить високої небезпеки для суспільства, наявність обставини, що пом`якшує покарання, суд вважає за необхідне за вчинений злочин призначити ОСОБА_3 покарання, передбачене санкцією ч.1 ст.286 КК України, у виді штрафу, з позбавлення права керування транспортними засобами, яке вважає таким що відповідає особі обвинуваченого і тяжкості вчиненого ним злочину.

Заявлений прокурором цивільний позов про відшкодування витрат на користь держави в особі департаменту фінансів Миколаївської міської ради - Міської лікарні швидкої медичної допомоги міста Миколаєва на лікування потерпілої ОСОБА_5 шляхом стягнення з обвинуваченого 13722,15 грн. підлягає задоволенню.

Згідно ст. 1206 ч.1,3 Цивільного кодексу України, особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету.
Відповідно до п.п.2,3 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою КМУ №545 від 16.07.1993р., сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003/у) або інших документів, які підтверджують дату госпіталізації та виписки хворого із стаціонара лікувального закладу. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентаря та обладнання.

Відповідно до ч.1 ст.89 п.3 а) Бюджетного кодексу України, до видатків, що здійснюються з бюджетів міст обласного значення, районних бюджетів, бюджетів об`єднаних територіальних громад, що створюються згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, належать видатки на: 3) охорону здоров`я: а) амбулаторно-поліклінічну та стаціонарну допомогу (лікарні широкого профілю, спеціалізовані медико-санітарні частини, пологові будинки, поліклініки і амбулаторії, загальні стоматологічні поліклініки, дільничні лікарні).
Згідно ст. 103-4 Бюджетного кодексу України, зазначено, що фінансування закладів охорони здоров`я місцевих бюджетів здійснюється за рахунок коштів медичної субвенції з державного бюджету.
Оскільки фінансування закладів охорони здоров`я здійснюється за рахунок коштів медичної субвенції з державного бюджету, тому витрачені кошти на лікування потерпілих від злочинів підлягають стягненню на користь закладів охорони здоров`я. Таким чином, кошти на відшкодування витрат на лікування потерпілого від злочину, згідно вимог ст.1206 УЦК України, мають бути стягнені на користь держави в особі Міської лікарні №3 м.Миколаєва.
Крім того, потерпіла ОСОБА_5 також звернулась до суду з цивільним позовом про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Так, ОСОБА_5 просить суд стягнути з ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 100 000 грн.
В обґрунтування позову, потерпіла ОСОБА_5 вказала, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини ОСОБА_3 їй завдано тілесних ушкоджень у вигляді чрезвертального перелому правої стегневої кістки зі зміщенням, забою лівої гомілки. Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №235 від 21.02.2018 дані тілесні ушкодження відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості. Також, внаслідок ДТП, потерпілій ОСОБА_5 спричинено моральну шкоду, яка полягає в постійних душевних хвилюваннях, що пов`язані із тривалим процесом лікування отриманих внаслідок ДТП травм, який триває по теперішній час. Змінився її життєвий лад, внаслідок лікування вона потребувала сторонньої допомоги, оскільки самостійно не мала змоги пересуватись, здійснювати гігієнічні процедури. Ці обставини посилювали її душевні страждання, оскільки цей клопіт ліг на плечі її батьків. В зв`язку з травмами, отриманими в ДТП, потерпіла позбавлена можливості працювати, а всі збереження були витрачені на відновлення її здоров`я. Більш того внаслідок тілесних ушкоджень вона постійно страждає від болю, вимушена приймати знеболюючі ліки, досі відчуває біль при рухах.
Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно п. 9 Постанови Пленуму "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 року №4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Відповідно до пп. 3 п. 10 вказаної Постанови, при заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона. Враховуючи обставини справи, суд вважає, що неправомірними діями ОСОБА_3 потерпілій ОСОБА_5 була заподіяна моральна шкода, яка полягає у тривалих душевних стражданнях, негативних емоціях та переживаннях з приводу ушкодження її здоров`я; у порушенні звичного способу життя ОСОБА_5 та необхідності докладання додаткових зусиль для його нормалізації.
Зважаючи на викладене, на обставини, за яких потерпіла отримала тілесні ушкодження, ступінь їх тяжкості та глибину її страждань, відповідно до ст. 1167 ЦК України, дотримуючись принципу розумності та справедливості, суд вважає, що розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню на користь потерпілої має становити 20 000 грн.
В задоволенні решти частини позову слід відмовити.
Речовий доказ - автомобіль "ЗАЗ 1103 0742", реєстраційний номер НОМЕР_1 , який переданий на зберігання ОСОБА_3 , вважати таким, що повернений власнику.
Понесені процесуальні витрати у зв`язку із залученням експерта, в сумі 1001,00 грн., відповідно до ст. 124 КПК України - підлягають стягненню з обвинуваченого в дохід держави. На підставі викладеного, керуючись ст.ст.367-368, 370, 371, 373, 374, 377 КПК України,-
УХВАЛИВ :
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі двохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік. Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави в особі Департаменту фінансів Миколаївської міської ради - Міської лікарні швидкої медичної допомоги м.Миколаєва витрати на стаціонарне лікування потерпілої ОСОБА_5 у розмірі 13 722, 15 грн. Цивільний позов потерпілої ОСОБА_5 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 на відшкодування моральної шкоди суму у розмірі 20 000 грн.
В задоволенні решти частини позову ОСОБА_5 відмовити.
Речовий доказ - автомобіль "ЗАЗ 1103 0742", реєстраційний номер НОМЕР_1 , який переданий на зберігання ОСОБА_3 , вважати таким, що повернений власнику.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати у зв`язку із залученням експертів в сумі 1001,00 грн. Вирок може бути оскаржений до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом 30 днів з дня його проголошення. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Копію вироку суду після його проголошення негайно вручити обвинуваченому і прокурору.

Суддя ОСОБА_1