Судді Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду ОСОБА_1 у провадженні № 51-3073 км19
Вироком Чугуївського міського суду Харківської області від 1 червня 2018 року ОСОБА_2 визнано винуватим і засуджено за ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

Харківський апеляційний суд ухвалою від 2 квітня 2019 року вирок місцевого суду змінив. На підставі 75 КК ОСОБА_2 звільнив від відбування основного покарання з випробуванням та іспитовим строком тривалістю 2 роки і поклав на нього виконання певних обов`язків, передбачених ст. 76 КК.

Постановою колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду (далі постанова ВС) від 6 листопада 2019 року ухвалено касаційні скарги засудженого ОСОБА_2 та прокурора залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без зміни.

Не погоджуюсь з таким рішенням колегії суддів Верховного Суду, виходячи з наступного.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_2 визнано винуватим та засуджено за те, що він 30 липня 2013 року о 8:00 год. керував належним йому технічно справним автомобілем «MitsubishiPajero Wagon» р.н. НОМЕР_1 та на перехресті вулиць Харківської та Рози Люксембург у м. Чугуєві, порушив вимоги пунктів 10.1, 16.2 Правил дорожнього руху та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , яка рухалась по пішоходному переходу, спричинивши їй тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння.

Такі висновки судом першої інстанції зроблено на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності про що у вироку, відповідно до ст. 374 КПК, наведено докладні мотиви.

З урахуванням конкретних обставин справи, ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відносяться до тяжкого злочину, даних про особу обвинуваченого, який позитивно характеризується за місцем проживання, раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, а також наявності пом`якшуючої покарання обставини, відсутності обставин, які обтяжують покарання, ставлення обвинуваченого до скоєного та думки потерпілої суд першої інстанції дійшов висновку про можливість призначення ОСОБА_2 покарання у межах санкції ч. 2 ст. 286 КК. Таке покарання суд вважав таким, що відповідає вимогам статей 50, 65 КК, є необхідним для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.
З таким рішенням суду не погодився суд апеляційної інстанції та змінив вирок в частині призначеного покарання та на підставі ст. 75 КК звільнив ОСОБА_2 від відбування основного покарання з випробуванням та іспитовим строком тривалістю 2 роки.
На вказані судові рішення засудженим та прокурором було подано касаційні скарги При цьому прокурор наголошував, що ухвала апеляційного суду не містить мотивів прийнятого рішення про можливість звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, постановлена з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
Вважаю, що касаційна скарга прокурора в цій частині була обґрунтованою, а тому ухвала апеляційного суду щодо ОСОБА_2 підлягала скасуванню з призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції.
З огляду на загальні засади призначення покарання воно має бути призначене з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного та конкретних обставин провадження.
Відповідно до положень ст. 75 КК суд може звільнити особу від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо дійде висновку про можливість її виправлення без відбування покарання.
Апеляційний суд, звільняючи засудженого від відбування покарання не врахував конкретні обставини кримінального провадження, тяжкість наслідків для потерпілої в результаті вчинення кримінального правопорушення, думки потерпілої та її представника, які наполягали на покаранні у виді реального позбавлення волі та поведінку засудженого після скоєння злочину, який добровільно не відшкодував спричинену шкоду, вибачення потерпілій не приніс. Крім того апеляційний суд належним чином не мотивував своє рішення в частині звільнення засудженого від відбування покарання.
Враховуючи викладене, не вбачаю переконливих мотивів щодо можливості звільнення ОСОБА_2 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК.
Вважаю, що у справі відсутні обставини, які свідчать про те, що застосування ст. 75 КК сприятиме виправленню засудженого та попередженню вчинення ним нових злочинів.
Ті обставини, які взяв до уваги суд апеляційної інстанції, приймаючи рішення про звільнення засудженого ОСОБА_2 від відбування покарання з випробуванням не є підставами для звільнення від відбування покарання з випробуванням, а згідно з ч. 1 ст. 65 КК підлягають урахуванню при призначенні покарання.
Враховуючи наведене вважаю, що касаційна скарга прокурора підлягала задоволенню.
11 листопада 2019 року

Суддя ОСОБА_1