Справа № 159/6501/18
Провадження № 1-кп/159/98/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 вересня 2019 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинськоі області під головуванням

судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ковель обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001744 від 09 серпня 2018 року стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Ковель Волинської області, українки, громадянки України, з средньою-спеціальною освітою, розлученої, тимчасово безробітної, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст. 286 КК України,

в с т а н о в и в :

обвинувачена ОСОБА_4 , 09.08.2018 року близько 06 години 30 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно-справним автомобілем марки «Дачія» р.н. НОМЕР_1 , рухалась зі швидкістю 80 км/год в м. Ковелі по вул. Ярослава Мудрого від вул. Достоєвського в напрямку вул. Брестської. Проїжджаючи навпроти приміщення шиномонтажу, що за адресою: Волинська область,

м. Ковель, вул. Ярослава Мудрого, 38А, проявила безпечність та неуважність, не вибрала безпечної швидкості руху, в результаті чого, не справилась з керуванням і допустила занос та виїзд на праве по напрямку руху узбіччя де допустила зіткнення з електроопорою та пилососом самообслуговування для прибирання автомобілів, які знаходились на території станції технічного обслуговування, що за адресою: Волинська область, м. Ковель, вул. Ярослава Мудрого, 42.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля

марки «Дачія» р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_5 , згідно висновку судово-медичного експерта № 271 від 25 жовтня 2018 року, отримала тілесні ушкодження у вигляді відкритих вивихів 1, 11 пальців лівої стопи, відкритих переломів 11 плюсневої кістки лівої стопи зі зміщенням та 1У плюсневої кістки лівої стопи, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.

У прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди і наслідками, що настали, знаходиться грубе порушення водієм ОСОБА_4 вимог п.п. 2.3 б), 2.9 а), 12.1, 12.4 Правил дорожнього руху України.

Таким чином ОСОБА_4 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 cт. 286 КК України, тобто в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Будучи допитаною у ході судового розгляду обвинувачена ОСОБА_4 винуватою себе у вчиненні інкримінованому їй злочину визнала повністю, у вчиненому щиро кається і прохає суворо не карати. Показала, що дійсно в результаті ДТП яке сталось з її вини потерпіла отримала тілесні ушкодження.

Оскільки обвинувачена ОСОБА_4 повністю визнала свою винуватість у інкримінованому їй органом досудового розслідування кримінального правопорушення (злочину), погодила з кваліфікацією вчинених нею діянь, а інші учасники кримінального провадження не мають жодних заперечень щодо встановлених обставин, при цьому позиція учасників кримінального провадження є добровільною, суд вважає недоцільним дослідження доказів, поданих на підтвердження події кримінального правопорушення і винуватості обвинуваченої ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення.

Призначаючи покарання ОСОБА_4 , суд враховує вимоги ст. 65 КК України та п. 3 ПП ВРСУ від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» відповідно до яких, призначаючи покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. При цьому визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину має виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.

Призначаючи покарання суд враховує тяжкість вчиненого обвинуваченою кримінального правопорушення та її особу у їх сукупності, зокрема те, що обвинувачена раніше до кримінальної відповідальності не притягувалася, злочин скоєно з необережності, її сімейний та майновий стан і зокрема те, що має на утриманні двох неповнолітніх дітей, винуватість свою визнала та в скоєному щиро розкаюється.

До обтяжуючих покарання обставин суд відносить вчинення злочину обвинуваченою в стані алкогольного спяніння.

Призначаючи покарання обвинуваченій у виді штрафу та не позбавляючи її права керувати транспортними засобами, суд бере до уваги обставини які викладені вище, позицію потерпілої щодо можливості призначення більш м`якого покарання.

Призначаючи саме таке покарання суд враховує що автомобіль обвинуваченої використовується для власних потреб та потреб неповнолітніх дітей,які проживають з обвинуваченою (оздоровлення, лікування тощо).

При цьому, враховується також і та обставина, що обвинувачена ОСОБА_4 не має сталого заробітку та додаткового доходу.Заподіяну шкоду обвинувачена відшкодувала потерпілій в повному обсязі.

До початку судового розгляду прокурором заявлено цивільний позов до обвинуваченої про відшкодування нею витрат понесених закладом охорони здоров`я на лікування особи, яка потерпіла від злочину на суму 6719,73 грн.

Обвинувачена позов визнала в повному обсязі.

Даний позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

Судом встановлено, що в результаті дій обвинуваченої потерпіла ОСОБА_5 перебувала на стаціонарному лікуванні в Ковельському МТМО 19- ліжко днів. Довідкою про вартість лікування, підтверджена сума витрат медичного закладу, що становить 6719,73 грн.

Отже, правовою підставою покладено на ОСОБА_4 матеріальної відповідальності за завданої її вини шкоду є норми ч.1 ст. 1206 ЦК України п.п.1.4. « Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання»,затвердженого Постановою КМУ 16.09.1993 року № 545 у відповідності з якими сума витрачена на лікування потерпілого від злочину підлягає стягненню на користь бюджету з якого фінансується лікувальний заклад у сумі фактичних витрат з винних осіб.

Аналогічна позиція викладена і в п.3 Постановою Пленуму ВСУ №11 від 07.07.1995 року « Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат».

Отже, на користь держави в особі фінансового управління виконавчого комітету Ковельської міської ради підлягає стягнення з обвинуваченої ОСОБА_4 в сумі 6719,73 грн.

Процесуальні витрати за проведення експертизи підлягають стягненню з обвинуваченої.

Долю речових доказів слід вирішити у відповідності до вимог ст. 100 КПК України
Запобіжний захід обвинуваченій не обирався.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 373-375 КПК України, суд

ухвалив :

ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст. 286 КК України та призначити їй покарання у виді штрафу в розмірі двохсот десяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3570 гривень, без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Стягнути з обвинуваченої ОСОБА_4 на користь держави в особі фінансового управління виконавчого комітету Ковельської міської ради 6719,73 грн., витрачених закладом охорони здоров`я на лікування особи,яка потерпіла від злочину.

Стягнути з обвинуваченої ОСОБА_4 в дохід держави процесуальні витрати, пов`язані з проведенням експертизи в сумі 2288 ( дві тисячі двісті вісімдесят вісім грн.).

Речові докази у справі, а саме: автомобіль марки «Дачія» р.н. НОМЕР_1 , шкіряну накладку на кермо даного автомоблія, які зберігаються в Ковельському ВП ГУНП у Волинській області- повернути обвинуваченій ОСОБА_4 ; оптичний-диск DVD-R з відеозаписом з місця дорожньо-транспортної пригоди залишити при матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Волинського апеляційного суду Волинської області через Ковельський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення. Копію вироку, після його проголошення, негайно вручити обвинуваченій та прокурору.

Головуючий: ОСОБА_1