Справа № 644/ 9644 /16-к
н/п № 1-в/644/ 487 /19
У Х В А Л А

іменем України
30 липня 2019 року м. Харків

Орджонікідзевський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Орджонікідзевського районного суду м. Харкова подання начальника Чугуївського міськрайонного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області про звільнення засудженого від відбування покарання у зв`язку із закінченням строку давності виконання вироку у відношенні:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чугуєва Харківської області, українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, працюючого без офіційного працевлаштування, раніше не судимого, засудженого 23.01.2017 року Орджонікідзевським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 1020 (одна тисяча двадцять) грн., проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 ,

В С Т А Н О В И В:
Вироком Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 23.01.2017 року ОСОБА_4 засуджений за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 1020,00 грн. Вирок набрав законної сили 23.02.2017 року. Вказаний вирок надійшов для виконання до уповноваженого органу з питань пробації 28.02.2017 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Кримінально-виконавчого кодексу України, засуджений зобов`язаний сплатити штраф у місячний строк після набрання вироком суду законної сили і повідомити про це кримінально-виконавчу інспекцію за місцем проживання шляхом пред`явлення документа про сплату штрафу.

Уповноважений орган з питань пробації не отримував від засудженого документа про сплату штрафу. Інформації про причини невиконання вироку суду протягом понад 23 місяців, місце перебування засудженого, його матеріальний стан та інші обставини життя уповноважений орган з питань пробації не має.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 80 КК України особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано протягом двох років у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі.

Згідно ч. 4 ст. 80 КК України перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених в ч. ч. 1, 3 цієї статті, засуджений вчинити новий злочин середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин.

ОСОБА_4 будучи засудженим до покарання менш суворого, ніж обмеження волі, до кримінальної відповідальності за вчинення нового злочину в період з 23.02.2017 року по 23.02.2019 року не притягувався.

Начальник Чугуївського міськрайонного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області звернулася до суду з поданням, оскільки наявні всі умови для застосування до засудженого звільнення від відбування покарання по закінченню строку давності виконання обвинувального вироку.

Представник Чугуївського міськрайонного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Від начальника Чугуївського міськрайонного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області до суду надійшла заява в якій він просить розглядати справу без участі їх представника. Подання підтримав та просив його задовольнити.

Засуджений в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, що підтверджується матеріалами справи, про причини неявки суд не повідомив.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути подання за відсутності представника Чугуївського міськрайонного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області.

Прокурор в судовому засіданні проти задоволення подання не заперечував у зв`язку з наявністю підстав для його задоволення.

Вивчивши матеріали особової справи засудженого ОСОБА_4 , заслухавши думку прокурора, суд вважає, що подання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вироком Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 23.01.2017 року ОСОБА_4 засуджений за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 1020,00 грн. Вирок набрав законної сили 23.02.2017 року.

ОСОБА_4 перебуває на обліку Чугуївського міськрайонного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області з 28.02.2017 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Кримінально-виконавчого кодексу України, засуджений зобов`язаний сплатити штраф у місячний строк після набрання вироком суду законної сили і повідомити про це кримінально-виконавчу інспекцію за місцем проживання шляхом пред`явлення документа про сплату штрафу.

Отже, виходячи з норми ст. 26 Кримінально-виконавчого кодексу України, кримінально виконавча інспекція є органом, що контролює виконання покарання у виді штрафу.

З подання вбачається, що уповноважений орган з питань пробації не отримував від засудженого документа про сплату штрафу. Інформації про причини невиконання вироку суду протягом понад 23 місяців, місце перебування засудженого, його матеріальний стан та інші обставини життя уповноважений орган з питань пробації не має.

Стаття 80 КК України передбачає нормативне регулювання інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та встановлює імперативні строки, сплив яких є безумовною підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання.

Правова природа вказаного виду звільнення від відбування призначеного покарання зумовлюється одностороннім обов`язком держави примусово реалізувати через спеціально уповноважені нею органи призначене особі покарання протягом певних строків. Особа, засуджена до певного виду покарання, не несе правового обов`язку застосовувати правообмеження, які входять до його змісту, сама до себе це виключна одностороння компетенція спеціальних державних органів, які виконують покарання.

Водночас засуджена до певного виду покарання особа не може перебувати в потенційному очікуванні виконання покарання невизначений проміжок часу, у зв`язку із чим законодавчо встановлюються імперативні строки, сплив яких припиняє наявні між державою і засудженою особою кримінальні правовідносини, а отже, унеможливлює виконання покарання.

Окрім того, частиною третьою статті 80 КК України передбачено положення щодо зупинення перебігу строку давності у разі, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання, а строки давності, передбачені пунктами 1-3 частини першої цієї статті, подвоюються.

У частині четвертій статті 80 КК України також передбачено положення про те, що перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у частинах першій та третій цієї статті, засуджений вчинить новий середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин. Обчислення строку давності в цьому разі починається з дня вчинення нового злочину.

Вказані положення свідчать, що держава втрачає право на виконання призначеного засудженому покарання лише у тих випадках, коли засуджений своєю поведінкою не перешкоджав процедурі його виконання.

За таких обставин застосування статті 80 КК України передбачає дослідження та встановлення судом терміну, протягом якого обвинувальний вирок не виконувався, збігу строку давності його виконання та факту ухилення засудженим від його відбування, що є підставою для зупинення перебігу такого строку давності.

Під час розгляду даного подання, суд не може дійти висновку, що ОСОБА_4 ухилявся від відбування покарання, призначеного йому вироком Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 23.01.2017 року, виходячи лише з того, що засуджений із часу набрання цим вироком законної сили і до закінчення строку давності його виконання штраф добровільно не сплатив.

Однак ухилення від відбування покарання як підстава для зупинення строків давності виконання обвинувального вироку є особливим юридичним фактом, питання вирішення якого належить до компетенції суду, а отже, цей факт слід встановлювати з дотриманням вимог процесуальної форми.

Зокрема, редакція частини третьої статті 80 КК України певним чином співвідноситься зі статтями 389 та 390 цього Кодексу, оскільки ухилення від відбування покарання, про яке йдеться у частині третій статті 80 Загальної частини КК України, у своєму конкретному прояві відповідає складу одного із злочинів, передбачених зазначеними статтями Особливої частини КК. Отже, роблячи висновок про ухилення особи від відбування покарання при застосуванні частини третьої статті 80 КК України, суд тим самим фактично визнає її винною у вчиненні нового злочину. Таке правозастосування суперечить частині першій статті 62 Конституції України, згідно з якою особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Таким чином, вирішувати питання про зупинення строків давності виконання обвинувального вироку суду можливо лише після набрання законної сили обвинувальним вироком суду, яким особа буде визнана винною в ухиленні від відбування покарання.

З огляду на це лише несплата засудженим суми штрафу в певний строк сама по собі не свідчить про ухилення його від відбування цього покарання.

З подання вбачається, що ОСОБА_4 з часу набрання вироком законної сили штраф добровільно не сплатив, суд після набрання вироком законної сили направив вирок для примусового виконання до органу, до компетенції якого відноситься примусове виконання такого виду покарання, питання кримінальної відповідальності засудженого за статтею 389 КК України не вирішувалось.

Отже, в матеріалах подання відсутні дані про ухилення ОСОБА_4 від відбування покарання, призначеного вироком суду від 23.01.2017 року, а відтак відсутні підстави для зупинення перебігу строку виконання обвинувального вироку і застосування частини третьої статті 80 КК України.

На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку, що ухилення від відбування покарання як підстава для зупинення строків давності виконання обвинувального вироку є особливим юридичним фактом. Особливість цього факту полягає в тому, що питання про його встановлення може бути вирішено лише одним суб`єктом судом. Адже відповідно до частини першої статті 389 КК України ухилення від відбування покарання у виді штрафу є злочином. Такі юридичні факти встановлюються виключно за чітко регламентованою законодавством процедурою.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 80 КК України особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки: два роки - у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі.
Згідно ч. 4 ст. 80 КК України перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених в ч. ч. 1, 3 цієї статті, засуджений вчинити новий злочин середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин.

Вироком Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 23.01.2017 року ОСОБА_4 призначено покарання за ч. 2 ст. 125 КК України у виді штрафу у розмірі 1020,00 грн. Вирок набрав законної сили 23.02.2017 року.

ОСОБА_4 будучи засудженим до покарання менш суворого, ніж обмеження волі, до кримінальної відповідальності за вчинення нового злочину в період з 23.02.2017 року по 23.02.2019 року не притягувався.

Таким чином, строк виконання вироку - два роки закінчився 23.02.2019 року, а тому особа підлягає звільненню від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.
За таких обставин, суд вважає за можливе звільнити ОСОБА_4 від призначеного йому судом покарання у зв`язку із закінченням строку давності виконання вироку.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 372, 376, п. 9 ч. 1 ст. 537 КПК України, ст. 78 КК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:
Подання начальника Чугуївського міськрайонного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області про звільнення засудженого від відбування покарання у зв`язку із закінченням строку давності виконання вироку у відношенні ОСОБА_4 задовольнити.

Звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від покарання, призначеного вироком Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 23.01.2017 року за ч. 2 ст. 125 КК України у зв`язку із закінченням строку давності виконання вироку.

Ухвала суду може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом семи діб з дня її оголошення.

Суддя: ОСОБА_1