Справа № 524/9010/15-к
Провадження 1-кс/524/4737/19
УХВАЛА

08.11.2019 року Слідчий суддя Автозаводського районного суду м. Кременчука ОСОБА_1 , при секретарі - ОСОБА_2 , за участі прокурора Кременчуцької місцевої прокуратури ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кременчук Полтавської області клопотання слідчого СВ Кременчуцького ВП ГУ НП в Полтавській області ОСОБА_6 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного: ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Кременчук Полтавської області, єврея, громадянина України, освіта вища медична, працює лікарем інтерном в Державі Ізраїль, одруженого, має на утриманні малолітню дитину, зареєстрованого та проживаючого в Державі Ізраїль за адресою: АДРЕСА_1 , має на праві власності та мешкає в Україні за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, в матеріалах кримінального провадження, внесеного 29 липня 2015 року до ЄРДР за №0002770 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.140 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Слідчий СВ Кременчуцького ВП ГУ НП в Полтавській області ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді із клопотанням, погодженого прокурором Кременчуцької місцевої прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_5 у вказаному кримінальному провадженні.
Слідчий вказує, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 1 ст. 140 КК України, оскільки неналежно виконував як медичний працівник - лікар анестезіолог свої професійні обов`язки стосовно пацієнта ОСОБА_7 , зокрема недбало та несумлінно ставився до їх виконання, що виразилося у нездійсненні перевірки правильності підключення медичного обладнання та неправильного проведення реанімаційних заходів, що спричинили тяжкі наслідки для хворої настання її смерті.
18 вересня 2017 року в Державі Ізраїль ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України.
Слідчий вважає, що підозра ОСОБА_5 у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення доводиться зібраними та наданими до клопотання органом досудового розслідування наступними доказами, зокрема: - висновком комісійної судово медичної експертизи обласного бюро судово-медичної експертизи Департаменту охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації № 355-КЕ/2015/пп; та іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності без їх зазначення.

Крім того, слідчий зазначав, що підозрюваний тривалий час перебував у національному та міжнародному розшуку.

08 листопада 2019 року ОСОБА_5 було доставлено до м. Кременчук.

Слідчий з посиланням на наявність вказаних у клопотанні перелічених доказів, які за його висновком доводять наявність обґрунтованої підозри щодо скоєння ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 140 КК України, вважав, що наявні ризики в сукупності з обґрунтованою підозрою в силу ч. 2 ст. 177 КПК України, а саме, що підозрюваний не буде виконувати покладені на нього процесуальні обов`язки, зважаючи на наявні факти тривалого переховування від органу досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, враховуючи, що ОСОБА_5 не повідомляв про причини неявок до слідчого, виїхав за межі України, у зв`язку з чим був оголошений у національний та міжнародний розшук, а після вручення підозри у Державі Ізраїль у вересні 2017 року виїхав з цієї країни до іншої країни без зазначення причин виїзду, тим самим перешкоджав кримінальному провадженню, що є підставою для застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

У судовому засіданні прокурор Кременчуцької місцевої прокуратури ОСОБА_3 клопотання підтримав в повному обсязі та просив задовольнити, посилаючись на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним ОСОБА_5 кримінального правопорушення, наявності підстав за ст. 177 КПК України ризиків, зокрема, що підозрюваний не буде виконувати покладені на нього процесуальні обов`язки, зокрема буде ухилятися від явки до органу досудового розслідування. Розмір застави не визначив. Підтвердив факт відсутності викликів ОСОБА_5 до слідчого як до виїзду за межі України, так і під час оголошення підозри в Ізраїлі.
Підозрюваний ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_4 у судовому засіданні з клопотанням не погодилися, просили обрати запобіжний захід у виді особистого зобов`язання. Вказали, що підозрюваний виїхав з України у травні 2016 року, не викликався жодного разу до слідчого, не ухилявся від явки, постійно працює в Ізраїлі, де проживає його сім`я.

ОСОБА_5 пояснив, що вину у вчиненні злочину визнає.

Слідчий суддя, вислухавши клопотання, пояснення прокурора, підозрюваного та його захисника, вивчивши матеріали клопотання, встановив наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:
1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Згідно п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Частиною 6 статті 193 КПК України слідчий суддя, суд може розглянути клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого, лише у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що підозрюваний, обвинувачений оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
1)наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;
2)наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;
3)недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Як вбачається із наданих слідчому судді матеріалів клопотання в рамках кримінального провадження, ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні вказаного кримінального правопорушення.

Відповідно до положень ст.ст. 177, 178 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

При цьому, слідчий суддя, суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: тяжкість можливого покарання, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного тощо.

Тримання під вартою є найбільш суворим запобіжним заходом, який застосовується лише тоді, коли є підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим процесуальних обов`язків і належної поведінки. Тобто, застосування такого запобіжного заходу можливе не тільки за наявності обґрунтованої підозри щодо вчинення особою злочину та ризиків, а й у разі неможливості зменшити наявні ризики до розумних меж через застосування більш м`яких запобіжних заходів.

ЄСПЛ робить висновок, що перед застосуванням до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою національний судовий орган повинен обов`язково розглянути можливість застосування інших, альтернативних триманню під вартою, заходів. Позбавлення свободи може бути виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (п. 31 рішення ЄСПЛ у справі «Амбрушкевич проти Республіка Польща (заява № 38797 від 03.11.2003р.).

Розглядаючи дане клопотання, суд враховує вимоги п. п. 3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування підозрюваного від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Питання про те, чи є тримання під вартою обґрунтованим, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин. Тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Лабіта проти Італії», заява № 26772/95 від 10.04.1994 р. та у справі «Харченко проти України», заява №40107/02 від 10.02.2011 р.).

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (пункт 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»): тримання особи під вартою буде свавільним, оскільки національні суди не обґрунтували необхідність такого тримання і не було розглянуто можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу» (пункт 29 рішення Європейського суду з прав людини від 11 жовтня 2010 року у справі «Хайредінов проти України», заява № 38717/04 від 14.10.2004 р.).

Право на свободу є одним із основоположних прав людини, яке має виняткову роль як засіб забезпечення інших прав і свобод людини. Це право гарантується статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статтею 29 Конституції України.

Проголошуючи «право на свободу», стаття 5 Конвенції передбачає фізичну свободу людини; її мета полягає в забезпеченні того, щоб жодна особа не могла бути свавільно позбавлена волі.

Частиною другою статті 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

ЄСПЛ відповідно до усталеної практики зазначив, що особиста свобода повинна бути правилом, а позбавлення свободи до рішення суду - суворим винятком.

Так, згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Курт проти Туреччини» (заява від 11.05.1994 р.) тримання під вартою не можна виправдати тільки тяжкістю злочину та у справі «Мамедова проти Росії» (заява № 7064/05 від 06.01.2005 р.), де вказано, що посилання на тяжкість обвинувачення, як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що підозрюваний переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходу розслідування є недостатнім. Також даним рішенням зазначено, що ризик знищення доказів втрачає свою значимість після їх повного зібрання.

Крім того, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Під час розгляду слідчим суддею клопотання, прокурором та слідчим не було доведено наявність достатніх підстав вважати, що існують всі одночасно ризики, які передбачені у ч. 1 ст. 177 КПК України на які вказує слідчий у клопотанні та прокурор щодо необхідності та з метою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 , а також обставин, передбаченими п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України, а саме: щодо недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам зазначеним в клопотанні, з урахуванням кримінального процесуального законодавства України, Європейської конвенції з прав людини та практики Європейського суду з прав людини, зокрема, з урахуванням того, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обмежує право особи на свободу та особисту недоторканність, гарантовані ст. 5 цієї Конвенції, і, що тримання під вартою є винятковим видом запобіжного заходу з врахуванням правової позиції, викладеної у рішенні ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України».

Слідчий суддя вважає, що посилання слідчого і прокурора на такий ризик, як те, що підозрюваний може ухилятися від явки до органу досудового розслідування та/або суду слід визнати прийнятними та врахувати при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу. Однак, слідчий суддя констатує, що доводи слідчого та прокурора на факт тривалого переховування підозрюваного починаючи з 2015 року не співвідносяться з реальними обставинами, оскільки ОСОБА_5 виїхав з України у 2016 році, тобто через майже один рік після реєстрації факту події, і до того ж, коли йому не була оголошена підозра. Лише, у вересні 2017 року була оголошена ОСОБА_5 підозра у вчиненні кримінального правопорушення без вручення та/або оголошення (припису) щодо обов`язкової явки до органу досудового розслідування. ОСОБА_5 органом досудового розслідування не викликався для здійснення відповідних слідчих процесуальних дій.

Крім того, слідчий та прокурор не вказали інші ризики як підстави для обрання запобіжного заходу стосовно ОСОБА_5 як утримання під вартою та не довели жодні належні обґрунтовані та переконливі доводи на підтвердження наявності всіх ризиків одночасно передбачених у п. п. 1-4 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Одночасно, слідчий суддя враховує, що злочин вчинення якого ставиться у вину ОСОБА_5 є злочином невеликої тяжкості, підозрюваний визнає вину у вчиненні злочину, щиро кається в скоєному злочині і вказав про згоду нести відповідну майнову сатисфакцію потерпілій стороні . Крім того, слідчий суддя враховує, що підозрюваний не працює та не є зареєстрований у м. Кременчуці, але має у м. Кременчук на праві власності квартиру за адресою АДРЕСА_2 , а також, що у м. Кременчук постійно проживає його батько і мати його дружини, що свідчить про наявність стабільних соціальних зв`язків в Україні, тобто має постійне місце проживання, раніше не судимий, його сімейний стан, одруженого, має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відсутність наявності негативної характеристики за місцем проживання та колишнього місця роботи в 3-й Кременчуцькій міській лікарні, а тому слідчий суддя дійшов висновку про доцільність застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж той, що зазначений в клопотанні, а саме - цілодобовий домашній арешт. При цьому, слідчий суддя не погодився з ОСОБА_8 та його захисником щодо обрання запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, оскільки підстава для такого фактично відсутня та спростовується наведеними вище обставинами.

Керуючись ст.ст. 181, 183, 193-197, 369-372 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого СВ Кременчуцького ВП ГУ НП в Полтавській області ОСОБА_6 задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Кременчук Полтавської області, єврея, громадянина України, має на праві власності та мешкає в Україні за адресою: АДРЕСА_2 у кримінальному провадженні внесеного 29 липня 2015 року до ЄРДР за № 000277 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.140 КК України, запобіжний захід у виді домашнього арешту, який полягає у забороні підозрюваному залишати житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , цілодобово.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 обов`язок прибувати до слідчого Кременчуцького ВП ГУ НП в Полтавській області обов`язково за першою вимогою, носити електронний засіб контролю - електронний браслет.
Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_5 , що відповідно до частини 5 статті 181, 194, 195 КПК України, працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього обов`язків, та використати та застосувати електронні засоби контролю - електронний браслет.
Строк дії ухвали визначити до 09 грудня 2019 року.
Направити копію ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту для виконання та контролю органу досудового розслідування Кременчуцького ВП ГУ НП в Полтавській області за місцем проживання підозрюваного.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Полтавського апеляційного суду упродовж 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: