КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №11-кп/824/2339/2019 Головуючий в І інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України Суддя - доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретарів судового

засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження №0009859 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 29 травня 2019 року щодо обвинуваченого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вараш Рівненської області, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: 14.04.2015 року вироком Святошинського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років покарання у виді позбавлення волі із звільненням від покарання та іспитовим строком на 1 рік; 01.02.2017 року вироком Кузнецовського міського суду Рівненської області за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі, звільненого 03.10.2017 на підставі п. «Е» ст. 1 ЗУ «Про амністію»; 18.10.2018 року вироком Святошинського районного суду м. Києва за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі із звільненням від покарання та іспитовим строком на 2 роки, -

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 29 травня 2019 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України і призначено йому покарання:
- за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік;
- за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки
Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України остаточно призначено ОСОБА_7 покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.
На підставі ст. 71 КК України до призначеного за даним вироком ОСОБА_7 покарання частково приєднано невідбуте ним покарання за вироком Святошинського районного суду м. Київ від 03 грудня 2018 року та остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки 6 (шість) місяців.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 за даним вироком вказано рахувати з дня приведення даного вироку до виконання.
Вирішено долю речових доказів.

Згідно вироку суду, 03 грудня 2018 року близько 13 год. 26 хв. ОСОБА_7 , маючи судимість за крадіжки, знаходячись в приміщенні торгівельного залу магазину «Сільпо» розташованого в м . Києві по пр-ту Перемоги, 87 , діючи повторно з корисливих мотивів і з метою власного збагачення за рахунок чужого майна, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, взяв з торгової полиці чуже майно, а саме: жувальні гумки «Орбіт» в кількості 60 шт., а всього товару на загальну суму 529 грн. 50 коп., що належить ТОВ «Сільпо Фуд». Не оплативши вищезазначений товар ОСОБА_7 , пройшовши лінію кас, вийшов з приміщення магазину, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.
Крім того, 07 грудня 2018 року близько 15 год. 15 хв. ОСОБА_7 , знаходячись в приміщенні торгівельного залу магазину «Сільпо» розташованого в м. Києві по пр-ту Перемоги, 87, діючи повторно з корисливих мотивів і з метою власного збагачення за рахунок чужого майна, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, взяв з торгової полиці чуже майно, а саме: льодяники «Холлс», вартістю 74 грн. 50 коп. та жувальні гумки «Орбіт», вартістю 274 грн. 75 коп., а всього товару на загальну суму 349 грн. 25 коп., що належить ТОВ «Сільпо Фуд» та намагався винести дане викрадене майно з торгівельного залу, не розрахувавшись за нього. Проте, вчинивши всі дії, які він вважав за необхідне для повторного здійснення крадіжки, злочин не закінчив з причин, що не залежали від його волі, оскільки на виході з торгівельного залу був затриманий, а привласнене ним чуже майно - повернуто власнику.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , не оспорюючи фактичні оставини вчинення інкримінованих йому злочинів, доведеність вини, просить вирок Святошинського районного суду м. Києва від 29 травня 2019 року змінити в частині призначеного покарання, та призначити йому покарання, не пов`язане з ізоляцією від суспільства, з встановленням іспитового терміну відповідно до ст. 75 КК України.

За доводами апелянта, вирок суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, а призначене йому покарання є явно несправедливим внаслідок його суворості.

На думку обвинуваченого, суд першої інстанції не вірно прийшов до переконання щодо можливості такого суворого покарання як позбавлення волі строком на два роки і шість місяців.

Апелянт стверджує, що з урахуванням того, що під час розгляду справи він щиро розкаявся, визнав вину, активно сприяв розкриттю вчинених ним злочинів, відсутність обтяжуючих осбавин, його молодий вік, є всі пістави для зміни йому покарання, призначеного судом першої інстанції та призначення покарання без ізоляції від суспільства.

Обвинувачений ОСОБА_7 , представник потерпілого, будучи належним чином повідомленими про день та час проведення апеляційного розгляду, в судове засідання не з`явилися, причини неявки не повідомили та будь - яких клопотань про відкладення апеляційного розгляду не подавали. Враховуючи викладене та вимоги ч. 4 ст. 405 КПК України, апеляційний розгляд проведено у їх відсутність.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, вказуючи при цьому на законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції, провівши судові дебати, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), та таємному викраденні чужого майна (крадіжка) вчиненому повторно, колегією суддів не перевіряється, оскільки фактичні обставини справи в суді першої інстанції учасниками процесу не оспорювалися, стосовно них відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України докази в судовому засіданні не досліджувалися, і вони в апеляційній скарзі не оскаржуються.

За встановлених судом фактичних обставин справи, дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України.

Будь яких істотних порушень кримінального процесуального закону, які б тягли зміну або скасування вироку в цій частині колегія суддів не вбачає.
Що стосується доводів обвинуваченого про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості та особі обвинуваченого внаслідок тяжкості, то колегія суддів приходить до такого висновку.
Відповідно до ст. 65 КК України та п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» під час призначення покарання у кожному конкретному випадку, суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Положення ст. 50 КК України визначають, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.
Виходячи з указаної мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути співмірним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання, з зазначенням цього у вироку, врахував тяжкість вчинених ним кримінальних правопорушень, які згідно ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості, ступінь здійснення злочинного наміру та причини, за яких другу крадіжку не було доведено до кінця, дані про особу винного, який на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, до кримінальної відповідальності притягується не вперше. Крім того, суд визнав обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, а обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Таким чином, суд врахував і ті обставини, на які посилається обвинувачений в апеляційній скарзі.

Отже, зваживши вказані обставини і всі відомості щодо особи винного - як у загально-соціальному плані, так і в плані потенційної суспільної небезпеки, зокрема також те, що ОСОБА_7 не витримав випробування за попереднім вироком і знову вчинив новий злочин, отже не бажає стати на шлях виправлення, суд першої інстанції обґрунтовано призначив ОСОБА_7 покарання за вчинені злочини у виді позбавлення волі, проте, в розмірі, що наближений до мінімальної межі санкції ч. 2 ст. 185 КК України, так як його виправлення, перевиховання та попередження вчинення ним нових злочинів неможливе без ізоляції від суспільства.

В подальшому суд вірно визначив остаточне покарання за сукупністю злочинів на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом застосування принципу поглинення менш суворого покарання ібльш суворим.

Будь яких вагомих підстав, які б давали можливість для зміни вироку в частині призначеного покарання за ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України та пом`якшення його, колегія суддів не вбачає.

Остаточне покарання ОСОБА_7 обґрунтовано призначено за сукупністю вироків, а саме з врахуванням вироку Святошинського районного суду м. Києва від 03 грудня 2018 року, невідбута частина покарання за яким становить 2 роки позбавлення волі.

Так, у відповідності до вимог ст.ст. 78, 71 КК України, у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 КК України.

Частини 1 та 4 статті 71 КК України вказують, що якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Остаточне покарання за сукупністю вироків, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Пункт 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2013 року № 7 (із змінами) « Про практику призначення судами кримінального покарання», вказує на те, що виходячи зі змісту ч. 3 ст. 78 КК України, у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням застосування статті 75 КК про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК України. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції, дотримався вказаних норм закону, і врахувавши, що оскаржуваним вироком, ОСОБА_7 засуджений до двох років позбавлення волі, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком (вироком Святошинського районного суду м. Києва від 03 грудня 2018 року) призначив ОСОБА_7 покарання у виді 2 років 6 місяців позбавлення волі.

Саме таке покарання на думку колегії суддів є справедливим, адже буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нового злочину.

А відтак, колегія суддів вважає вирок законним та обґрунтованим і не знаходить законних підстав для зміни вироку та призначення обвинуваченому покарання із застосуванням вимог ст. 75 КК України, як того просив обвинувачений в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. 376, ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 29 травня 2019 року щодо ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

__________ _______________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4