Номер провадження 11-кп/816/932/19 Суддя-доповідач - ОСОБА_1
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 16 вересня 2019 року, про продовження йому строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні за № 0002961 від 03.08.2017 року, -

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Ковпаківського районного суду м. Суми перебуває кримінальне провадження за № 0002961 від 03.08.2017 в якому ОСОБА_7 виступає в якості обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185 КК України.

16 вересня 2019 року до суду з клопотанням про продовження строку тримання під вартою на строк 60 днів обвинуваченому ОСОБА_7 звернулась прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_8 , яке мотивувала тим, що строк тримання під вартою обвинуваченого встановлений попередньою ухвалою суду завершується, однак судове провадження по даній справі не закінчено і потребує значного часу для розгляду. При цьому вказала і на наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 16 вересня 2019 року продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 до 14 листопада 2019 року включно.

Не погодившись з таким судовим рішенням, вважаючи його таким, що винесене з істотним порушенням судом вимог кримінального процесуального закону, обвинувачений ОСОБА_7 оскаржив його в апеляційному порядку, просив змінити запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки суд, продовжуючи йому строк дії запобіжного заходу, не вказав чим саме обґрунтовуються передбачені ст. 177 КПК України ризики. Крім цього, просив врахувати стан його здоров`я, міцність соціальних зв`язків, наявність постійного місця проживання та роботи, позитивних характеристик за місцем мешкання та роботи, тривалий термін перебування в СІЗО та тяжкість пред`явленого правопорушення.

Вказує на помилковість висновків суду першої інстанції про перебування його розшуку, оскільки він знаходився в лікарні про що мають відповідні відомості.

Зазначає, про перебування його під вартою без належних правових підстав, так як судові рішення не набрали законної сили.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_6 , які вимоги апеляційної скарги підтримали, просили їх задовольнити, застосувавши до нього запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, думку прокурора, яка проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого заперечила та просила ухвалу суду першої інстанції залишити без зміни, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ч.2 ст. 331 КПК Укрїни, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Згідно з ч.2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України.

Як вбачається зі ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Ухвалюючи рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, районний суд повинен з`ясувати доцільність продовження застосування запобіжного заходу, що у свою чергу повинно відповідати ризикам та обставинам, що передбачені статтями 177-178 КПК України, у їх зіставленні з конкретними фактами, встановленими учасниками судового провадження.

Положеннями ч.3 ст. 331 КПК України встановлено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Частиною 1 статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

В силу вимог ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Крім того, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість злочину; обгрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

На переконання колегії суддів суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Як вбачається з наданих апеляційному суду матеріалів кримінального провадження, в провадженні Ковпаківського районного суду м. Суми перебуває кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №0002961 по обвинуваченню ОСОБА_7 , за ч. 2 ст. 185 КК України.

ОСОБА_7 , обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185 КК України, він перебував у розшуку та порушував умови застави.

Постановляючи оскаржувану ухвалу та продовжуючи строк тримання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції виходив з того, що на даний час не зменшились ризики, передбачені ст. 177 КПК України враховані судом при обранні запобіжного заходу, а саме те, що ОСОБА_7 може переховуватись від слідства та суду, перешкодити судовому розгляду, шляхом здійснення незаконного впливу на свідків, потерпілих, продовжити вчиняти кримінальні правопорушення. Загроза покарання у виді позбавлення волі на строк до 5 років, може спонукати обвинуваченого до ухилення від явки до суду та вчинення перешкод провадженню іншим чином. Також суд взяв до уваги наявність на розгляді у Зарічному районному суд м. Суми ще одного кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 по аналогічним злочинам.

Вирішуючи питання про можливість застосування альтернативних запобіжних заходів, колегія суддів бере до уваги, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчинені ряду умисних корисливих злочинів, перебував у розшуку, порушив умови застави, а тому застосування більш м`якого запобіжного заходу, не буде достатнім для запобігання ризикам, зазначеним у ч.1 ст. 177 КПК України, та не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Доводи обвинуваченого про необґрунтованість судом першої інстанції наявність ризи вік, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає надуманими, оскільки вони спростовуються змістом оскаржуваного рішення, з якого вбачається те, що кожен з ризиків виступив предметом перевірки суду.

Доказів на підтвердження наявності у обвинуваченого ОСОБА_7 тяжких захворювань та потребу в лікуванні, що не може бути забезпечене в умовах тримання під варту, інстанційним судам стороною захисту надано не було.

На підставі вище наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала колегії суддів суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, оскільки постановлена у відповідності до вимог чинного законодавства, у зв`язку з чим не вбачає підстав для її зміни чи скасування, а тому апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 , належить залишити без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 16 вересня 2019 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без змін, а його апеляційну скаргу на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно та може бути оскаржена в касаційному порядку.

СУДДІ:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3