Провадження № 1-кп/638/1232/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2019 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

представника потерпілого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №80005868 від 06.12.2017 року у відношенні ОСОБА_8 за ч.2 ст.28 ст.348, ч.2 ст.28 ч.1 ст.263, ч.2 ст.28 ч.2 ст. 347 КК України,

в с т а н о в и в :

В провадження Дзержинського районного суду надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0005868 за обвинуваченням ОСОБА_8 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28 ст.348, ч.2 ст.28 ч.1 ст.263, ч.2 ст.28 ч.2 ст. 347 КК України.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 07.05.2019 року скасовано ухвалу Дзержинського районного суду м.Харкова від 19.03.2019 року про повернення прокурору Харківської області.

Суддями ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заявлено самовідвід по вищевказаного кримінальному провадженню, з посиланням на ч.2 ст.76 КПК України відповідно до якої, суддя, який брав участь у кримінальному провадженні в суді першої інстанції, не має права брати участі у новому провадженні після скасування вироку або ухвали суду першої інстанції.
Колегія суддів, оглянувши матеріали справи, прийшла до наступного.
За змістом пункту 4 ч.1 ст. 75 та ч. 2 ст. 76 КПК України, суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості та відповідно, якщо він вже брав участь у кримінальному провадженні в суді першої інстанції, після скасування вироку або ухвали суду першої інстанції.
Відповідності до ч.1 ст. 80 КПК України, за наявності підстав, передбачених ст. ст. 75-79 КПК України суддя зобов`язаний заявити самовідвід.
Так, ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 19.03.2019 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0005868 за обвинуваченням ОСОБА_8 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28 ст.348, ч.2 ст.28 ч.1 ст.263, ч.2 ст.28 ч.2 ст. 347 КК України (головуючий суддя ОСОБА_1 ) повернуто прокурору. Ухвалою Харківського апеляційного суду від 07.05.2019 року скасовано зазначену ухвалу суду першої інстанції, направлено до суду на новий розгляд.

Постановою від 21 червня 2018 року Верховний Суд у справі №467/1131/16-к (провадження№51-1679 км 18) визначив, що ч. 2 статті 76 КПК встановлює, що суддя, який брав участь у кримінальному провадженні в суді першої інстанції, не може брати участь у цьому ж провадженні в судах апеляційної та касаційної інстанцій, а також у новому провадженні після скасування вироку або ухвали суду першої інстанції. Таким чином, за змістом цієї норми кримінального процесуального закону, суддя, який брав участь у кримінальному провадженні в суді першої інстанції, не має права повторно брати участь у новому провадженні виключно після скасування вироку або ухвали суду першої інстанції.
Крім того, Вищій Спеціалізований Суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у відповіді на звернення голови Апеляційного суду Одеської області від 29 листопада 2016 року №12-07к/8/16 у порядку надання методичної допомоги судам нижчого рівня з метою однакового застосування норм Конституції та інших законів України на основі узагальнення судової практики та аналізу судової статистики, висловив правову позицію щодо недопустимості подальшого розгляду кримінального провадження складом суду, ухвала якого про повернення обвинувального акту скасована.
Зазначений висновок відповідає правовим позиціям, висловленим у рішеннях ЄСПЛ, який констатує в аналогічних випадках порушення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР (далі Конвенція), де зазначено, що кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків або при висуненні проти неї будь-якого кримінального обвинувачення має право на справедливий і відкритий розгляд впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Крім того, в рішенні ЄСПЛ «Мироненко і Мартенко проти України», зокрема у п. 66, зазначено, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ наявність безсторонності має визначатися, для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (див., зокрема, рішення у справах «Фей проти Австрії» та «Веттштайн проти Швейцарії»). У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (див. рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства»).

У п. 71 цього рішення ЄСПЛ зазначає, що ухвалою від 17 серпня 2000 року суддя Б. повернув кримінальну справу стосовно ОСОБА_9 на додаткове розслідування, висловивши думку, що зазначені вище підсудні і заявники вдалися до вимагання і цей факт не був розслідуваний правоохоронними органами. Такі формулювання в його ухвалі як, наприклад: «оскільки в їх діях вбачається співучасть в скоєнні більш тяжкого злочину вимагання», могли викликати обґрунтовані побоювання, що у судді Б. уже сформувалася думка про вину заявників і що це може позначитися на його безсторонності в разі повторного направлення йому матеріалів цієї справи для розгляду. Отже, на думку ЄСПЛ, побоювання заявників щодо небезсторонності судді Б. можна вважати об`єктивно обґрунтованими. Крім того, розглядаючи апеляції заявників, суди вищих рівнів проігнорували їхні доводи з цього приводу. А відтак, мало місце порушення пункту 1 статті 6 Конвенції.

У п. 2.5 Бангалорських принципів поведінки судді , схвалених резолюцією 2006/23 від 27 липня 2006 року зазначається, що суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви у неупередженості судді.

Тобто, суддя повинен бути не тільки реально вільним від будь-якого невідповідного зв`язку, упередженості або впливу, але він повинен бути вільним від цього і в очах розумного спостерігача.
Як зазначає Європейський суд з прав людини, найголовніше - це довіра, яку в демократичному суспільстві повинні мати суди у громадськості (Hauschildt Case, № 11/1987/134/188, § 48).
Враховуючи викладене, з метою недопущення виникнення у учасників судового провадження сумнівів об`єктивності та неупередженості суддів, для забезпечення достатніх гарантій на справедливий розгляд справи незалежним і безстороннім судом, з метою недопущення порушень вимог Закону України «Про судоустрій та статус суддів», присяги судді, заявлений суддями ОСОБА_1 та ОСОБА_2 самовідвід підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст.75,81 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Заяви суддів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про самовідвід по кримінальному провадженню №80005868 від 06.12.2017 року у відношенні ОСОБА_8 за ч.2 ст.28 ст.348, ч.2 ст.28 ч.1 ст.263, ч.2 ст.28 ч.2 ст. 347 КК України задовольнити.

Кримінальне провадження №0005868 за обвинуваченням ОСОБА_8 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28 ст.348, ч.2 ст.28 ч.1 ст.263, ч.2 ст.28 ч.2 ст. 347 КК України передати до канцелярії для виконання вимог ст.35 КПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3