У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2019 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду ОСОБА_1 , при секретарі - ОСОБА_2 , з участю прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 та адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Ужгород, клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_4 відносно:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дрезден, Німеччина, мешканця АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , працюючим інженер-будівельником управління капітального будівництва Закарпатської обласної державної адміністрації, українця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, на утриманні двоє неповнолітніх дітей, раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.3 ст. 191, ч.2 ст. 27 - ч.1 ст. 366 КК України,-
про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, -

В С Т А Н О В И В :

З внесеного слідчим клопотання, яке погоджене з прокурором, та доданих матеріалів вбачається, що інженер-будівельник управління капітального будівництва Закарпатської обласної державної адміністрації ОСОБА_6 став на шлях вчинення умисних злочинів проти власності, у сфері службової і господарської діяльності та у грудні 2017 року, шляхом зловживання своїм службовим становищем та за попередньою змовою з директором ТОВ «ПБК «Закарпатреконструкція» ОСОБА_7 , як співвиконавці заволоділи бюджетними коштами на загальну суму 56 878,00 грн., за наступних обставин:

так, ОСОБА_7 , обіймаючи посаду директора ТОВ «ПБК «Закарпатреконструкція», пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих обов`язків, будучи службовою особою, діючи умисно, з корисливих мотивів, які полягали у протиправному збагаченні, з метою незаконного заволодіння та безоплатне обернення на користь очолюваного ним товариства, 03 жовтня 2017 року від імені ТОВ «ПБК «Закарпатреконструкція» уклав з головним лікарем Обласної психіатричної лікарні м. Берегово ОСОБА_8 договір підряду №305БМР по виконанню робіт по проекту: «Реконструкція теплопостачання та гарячого водопостачання обласної психіатричної лікарні в с. Чікош, Берегівського району», відповідно до умов якого ТОВ «ПБК «Закарпатреконструкція» взяло на себе зобов`язання виконати роботи по реконструкції теплопостачання та гарячого водопостачання обласної психіатричної лікарні в с. Чікош, Берегівського району за ціною 1 368 413,00 гривень.
В подальшому, ОСОБА_7 , зловживаючи своїм службовим становищем, діючи умисно, в попередній злочинній змові з інженером-будівельником управління капітального будівництва Закарпатської обласної державної адміністрації ОСОБА_6 , якого призначено згідно наказу управління капітального будівництва Закарпатської обласної державної адміністрації №32 від 28.09.2017 року відповідальним за ведення технічного нагляду при проведенні робіт на об`єкті «Реконструкція теплопостачання та гарячого водопостачання обласної психіатричної лікарні в с. Чікош, Берегівського району» усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, 28 грудня 2017 року склали акт приймання виконаних будівельних робіт форми КБ-2в №3 за грудень 2017 року по об`єкту: «Реконструкції теплопостачання та гарячого водопостачання обласної психіатричної лікарні в с. Чікош, Берегівського району», в який умисно внесли неправдиві відомості, тобто обсяги робіт та витрати по реконструкції, які фактично не були виконані, а саме: «Улаштування піщаної основи під трубопроводи», який завірив своїм підписом і печаткою ТОВ «ПБК «Закарпатреконструкція», після чого 30 грудня 2017 року склали акт приймання виконаних будівельних робіт форми КБ-2в №3.2 за грудень 2017 року в який умисно внесли неправдиві відомості, тобто обсяги робіт та витрати по реконструкції, які фактично не були виконані, а саме: «Укладання трубопроводів з поліетиленових труб з гідравлічним випробуванням, зовнішній діаметр 63 мм. та укладання трубопроводів з поліетиленових труб з гідравлічним випробуванням, зовнішній діаметр 50 мм.», які завірили своїми підписами і печатками, чим засвідчили, що ТОВ «ПБК «Закарпатреконструкція» начебто у грудні 2017 року виконало будівельні роботи по об`єкту: «Реконструкція теплопостачання та гарячого водопостачання обласної психіатричної лікарні в с. Чікош, Берегівського району» відповідно до проектно-кошторисної документації на загальну суму 1 363 131,00 гривень, хоча відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи №800/801/18-26 від 25.06.2018 року вартість включених в Акти приймання виконаних будівельних робіт по об`єкту: «Реконструкція теплопостачання та гарячого водопостачання обласної психіатричної лікарні в с. Чікош, Берегівського району», але не підтверджених проведеним оглядом згідно протоколу огляду та фото-відеофіксації становить 56 878,00 гривень.

На підставі складених ОСОБА_7 фіктивних документів, управлінням ДКС України в Берегівському районі перераховано на розрахунковий рахунок ТОВ «ПБК «Закарпатреконструкція» гроші кошти як оплата послуг за виконані будівельні роботи.

Отже, ОСОБА_6 за попередньою змовою із ОСОБА_7 , шляхом зловживання своїм службовим становищем та внесення до офіційних документів неправдивих відомостей, заволоділи бюджетними коштами на загальну суму 56 878,00 гривень.
У сукупності своїми умисними діями ОСОБА_6 вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч.3 ст.191 та ч.2 ст.27 ч.1 ст. 366 КК України.

У вчиненні вказаного кримінального правопорушення підозрюється ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, раніше не судимий, інженер з технічного нагляду УКБ в Закарпатській області, проживаючий у АДРЕСА_1 .

04.11.2019 року ОСОБА_6 вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.191 та ч.2 ст.27 ч.1 ст. 366 КК України.

Кримінальні правопорушення, вчинення яких інкримінуються ОСОБА_6 відносяться до категорії тяжких.
Вина ОСОБА_6 підтверджується зібраними по кримінальному провадженню доказами, а саме: протоколом огляду від 17.10.2018 року яким зафіксовано стан робіт на території обласної психіатричної лікарні в с. Чікош Берегівського району, висновком судової будівельно-технічної експертизи №800/801/18-26 від 25.06.2018 року та іншими матеріалами провадження.

Клопотання слідчого обґрунтоване вагомістю доказів про вчинення ОСОБА_6 умисного тяжкого злочину, тяжкістю покарання, яке йому загрожує, оскільки санкція статті 191 ч.3 Кримінального кодексу України, що йому інкримінується, передбачає позбавлення волі на строк до 8 років, та тим, що підозрюваний ОСОБА_6 з метою перешкоджання слідству у встановленні вищевказаних обставин, уникнення притягнення до кримінальної відповідальності може переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні у будь який спосіб; незаконно впливати на свідків, інших підозрюваних, експерта та можливих очевидців скоєних правопорушень, а тому з метою запобігання вчинення підозрюваним будь-яку з описаних дій, виникла необхідність у застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження, а саме обрання відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 та слідчий ОСОБА_4 клопотання підтримали, просили обрати відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки наявні ризики передбачені ст.177 КПК України, а саме можливість переховування від органу досудового розслідування та суду, впливати на свідків, вчинення інших злочинів.

Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні клопотання, оскільки ОСОБА_6 не має наміру ухилятися від органу досудового розслідування та суду, вчинити інший злочин, впливати на свідків чи перешкоджати встановленню істини по справі. Вважає підозру необґрунтованою, а ризики вказані слідчим таким, що не підтверджуються жодними доказами.

Підозрюваний ОСОБА_6 у судовому засіданні просив відмовити в задоволенні клопотання.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали внесеного клопотання з додатками, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Згідно положень ст.132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом. Клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.

У відповідності до ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Частиною 2 цієї статті встановлено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Крім того, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, враховуються обставини, передбачені ст.178 КПК України, вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно до ч.1, п.4 ч.2 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно роз`яснень, що містяться в п.3 та п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» від 25.04.2003 року №4, запобіжні заходи застосовується за наявності підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений буде намагатись ухилятися від слідства або суду, перешкоджати встановленню істини по кримінальній справі або продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень. Разом з тим, взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом, у зв`язку з чим такий обирається лише за наявності підстав вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають норм КПК України, і його належної поведінки. Обов`язковою умовою взяття під варту (виходячи з його правової природи) має бути обґрунтована впевненість судді в тому, що більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.

Це можливо, коли особа немає постійного місця проживання, зловживає спиртними напоями чи вживає наркотичні засоби, продовжує вчиняти злочини, підтримує соціальні зв`язки негативного характеру, порушила умови запобіжного характеру, не пов`язаного з позбавленням волі, раніше ухилялася від слідства, суду чи виконання судових рішень.

Відповідно до мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 8 липня 2003 року №14-рп/2003 в справі №1-23/2003, тяжкість злочину законом не визначається, як підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу, а не тільки взяття під варту, і при цьому, за своєю правовою природою запобіжний захід не є кримінальним покаранням.

У частині 3 статті 176 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

В обґрунтування заявленого клопотання про застосування відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий зазначає, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочинів, які відносяться до категорії тяжких і за які йому може бути призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до восьми років, а тому з метою уникнення від кримінальної відповідальності він може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні у будь який спосіб; незаконно впливати на свідків, інших підозрюваних, експерта та можливих очевидців скоєних правопорушень.

Згідно положень ч.1 та ч.2 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1)наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч.4 ст.194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя враховує вимоги п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого (підозрюваного) від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Тобто, із зазначеного рішення Європейського суду з прав людини вбачається, що у справах, де особа обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, виходячи з самої тяжкості обвинувачення, попереднє ув`язнення може бути застосоване. Суд зобов`язаний врахувати всі дійсні обставини справи і за наявності підстав, вичерпний перелік яких визначений в ст.183 КПК України, застосувати винятковий вид запобіжного заходу.

Відповідно до п. «с» ч.1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Слідчим суддею враховуються вимоги пункту 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якого термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182), а також пункту 1 частини 1 статті 178 Кримінального процесуального кодексу України, згідно з яким слідчий суддя при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу зобов`язаний оцінити вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення.

Посилання захисника на відсутність обґрунтованої підозри, суд не може взяти до уваги, оскільки слідчий суддя на вказаному етапі досудового розслідування не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Так, з матеріалів клопотання слідує, що органом досудового розслідування ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.191 та ч.2 ст.27 ч.1 ст. 366 КК України. Злочин за ч.3 ст. 191 КК України, відповідно до ст.12 КК України, відносяться до категорії тяжких злочинів.

Наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому злочинів підтверджується: витягом з ЄРДР №0000030 від 16.01.2018 року; висновком судової будівельно-технічної експертизи №800/801/18-26 від 25.06.2018 року, протоколом огляду від 17.10.2018 року яким зафіксовано стан робіт на території обласної психіатричної лікарні в с. Чікош Берегівського району, та іншими матеріалами провадження.
Проте, підозра ОСОБА_6 у вчиненні даного злочину за відсутності фактичних даних, які б свідчили про те, що інші більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити його належної поведінки та виконання процесуальних обов`язків, передбачених КПК України, не є підставою для обрання найбільш суворої міри запобіжного заходу у вигляді взяття під варту.

Оцінюючи доводи прокурора та слідчого про необхідність застосування відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою через ризики можливого переховування від органів досудового розслідування та суду, вчинення дії щодо знищення речових доказів та інших речей, що мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливу на свідків, які дають викривальні покази, перешкоджання встановленню інших осіб, які причетні до вчинення даного кримінального правопорушення та свідків даної події, чи іншим способом перешкоджання кримінальному провадженню, слідчий суддя констатує, що їх можливе настання прокурором та слідчим жодним доказом не доведено. Також прокурором не доведено те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Так, як слідує з матеріалів справи, ОСОБА_6 було оголошено попередню підозру ще 04.11.2019 року, і з того часу ОСОБА_6 не намагався ухилитися від органу досудового слідства чи вчинити інші дії спрямовані на перешкоджання здійсненню досудового розслідування. Даних щодо ухилення та перешкоджання, або впливу на свідків з боку ОСОБА_6 не зміг надати суду ні прокурор ні слідчий в судовому засіданні.

З врахуванням сукупності викладених висновків, а також даних про особу підозрюваного ОСОБА_6 , який раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, має постійне місце реєстрації та проживання, одружений, на утриманні має двох неповнолітніх дітей, за відсутності обґрунтованої впевненості в тому, що більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити його належної поведінки, слідчий суддя вважає, що в силу характеру діянь, в яких підозрюється ОСОБА_6 , наслідків, які настали внаслідок злочинів та потреби у встановлені істини у кримінальному провадженні, та приходить до висновку, що прокурором та слідчим доведено обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини 1 статті 194 КПК України, але не доведено обставини, передбачені пунктом 3 частини 1 цієї статті, а тому в задоволенні клопотання про обрання відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді взяття під варту, слід відмовити.

При цьому, приймаючи до уваги наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, а також враховуючи тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_6 у разі визнання його винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.191 та ч.2 ст.27 ч.1 ст. 366 КК України, за які йому може бути призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 8 років, слідчий суддя вважає за потрібне застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у виді домашнього арешту, без застосування електронних засобів контролю, заборонивши йому залишати місце проживання у період з 22 год. 00 хв. по 07 год. 00 хв., оскільки саме такий запобіжний захід буде достатнім для потреб досудового розслідування та зможе забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігти ризикам, визначених ст.177 КПК України.

У відповідності до ч.5 ст.194 КПК України на підозрюваного ОСОБА_6 слід покласти наступні обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора або суду на їх першу вимогу; не відлучатися із населеного пункту, в якому він фактично проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд із України та в`їзд в Україну.

Керуючись ст. ст. 176, -178, 181, 183, 186, 193, 194, 196, 309, 310 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В :

В задоволенні клопотання про обрання відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.3 ст. 191, ч.2 ст. 27 - ч.1 ст. 366 КК України, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити.
Обрати відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дрезден, Німеччина, мешканця АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , працюючим інженер-будівельником управління капітального будівництва Закарпатської обласної державної адміністрації, українця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, на утриманні двоє неповнолітніх дітей, раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.3 ст. 191, ч.2 ст. 27 - ч.1 ст. 366 КК України, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту - без застосування засобу електронного контролю, строком на два місяці, заборонивши останньому залишати місце проживання в нічний час доби у період з 22.00 год. по 07.00 год. ранку.
Покласти на підозрюваного ОСОБА_6 наступні обов`язки:
- прибувати до слідчого, прокурора або суду на їх першу вимогу;
- не відлучатися із населеного пункту, в якому він фактично проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;
- повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання;
- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд із України та в`їзд в Україну.
Роз`яснити ОСОБА_6 , що в разі невиконання вище перерахованих обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру мінімальної заробітної плати до 2 розмірів мінімальної заробітної плати.
Ухвалу про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного.
Строк дії ухвали складає 2 місяці з дня її проголошення.
Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1