Провадження № 11-кп/4808/206/19
Категорія ст. 125 ч. 1 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2019 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

суддів ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у кримінальному провадженні № 0003198 апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 на ухвалу Івано-Франківського міського суду від 23.04.2019 року про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_10 в частині обвинувачення за ст. 125 ч. 1 КК України на підставі ст. 284 ч. 1 п. 7 КПК України,

в с т а н о в и л а :

Цією ухвалою кримінальне провадження щодо обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_10 в частині обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ст. 125 ч. 1 КК України закрито на підставі ст. 284 ч.1 п. 7 КПК України у зв`язку з відмовою потерпілої від обвинувачення.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 вважає ухвалу суду незаконною, оскільки суд зазначив фабулу обставин справи з обвинувального акта, тим самим практично встановив вину ОСОБА_8 , хоча в процесі розгляду даної справи, суд не переходив до встановлення таких обставин. При цьому жодних інших висновків суду ухвала не містить, незважаючи на те, що ухвалена за результатами судового розгляду. Вважає, що такі упущення суду є неприпустимими та порушують принцип презумпції невинуватості особи. Зазначає, що ОСОБА_8 не набув статусу підозрюваної особи, оскільки повідомлення про підозру йому вручено не уповноваженою особою, оскільки слідчий, що вручив підозру адвокату ОСОБА_8 не наділений законом повноваженнями на здійснення підозри адвокату. Просить ухвалу суду скасувати, кримінальне провадження закрити у відповідності до вимог ст. 417 та ст. 284 ч. 1 п. 3 КПК України.

В апеляційній інстанції:

- захисник ОСОБА_9 та ОСОБА_8 підтримали подану апеляційну скаргу, просять ухвалу суду скасувати, кримінальне провадження закрити у відповідності до вимог ст. 417 та ст. 284 ч. 1 п. 3 КПК України;

- прокурор вважає ухвалу суду законною і обґрунтованою, просить відхилити апеляційну скаргу.

Апеляційне провадження розглянуто без участі потерпілої ОСОБА_11 та її представника ОСОБА_12 у звязку з поданими ними заявами та без обвинуваченої ОСОБА_10 , оскільки її було належно повідомлено про судове засідання і її участь не є обов`язковою.

З`ясувавши обставини даного провадження, заслухавши доповідь судді, доводи учасників апеляційного провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Оскаржена ухвала суду цим нормам відповідає в повній мірі.

Висновок суду про закриття кримінального провадження є обґрунтованим.

На переконання колегії суддів всі апеляційні доводи апелянта щодо ухвали суду не грунтуються на чинних засадах кримінального судочинства і позбавлені кримінально процесуального змісту.

Відповідно до одного із основних принципів кримінального провадження - диспозитивності, передбаченого ст. 26 КПК України, відмова потерпілого від обвинувачення є безумовною підставою для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення. Ця норма не передбачає певні виключення при її застосуванні, наприклад, крім випадків недоведеності вини обвинуваченого чи відсутності в його діях складу або події злочину.

Судом встановлено, що обвинувачення ОСОБА_8 та ОСОБА_10 за ст. 125 ч. 1 КК України відповідно до вимог ст. 477 ч. 1 п. 1 КПК України відноситься до категорії кримінальних проваджень приватного обвинувачення.

Системний аналіз ст.ст. 26, 284 ч.1 п.7, ч. 7 КПК України свідчить про те, що суд законно й обгрунтовано закрив вказане кримінальне провадження в частині приватного обвинувчення ОСОБА_8 та ОСОБА_10 ст. 125 ч.1 КК України, оскільки це відбулось із процесуальної волі потерпілої ОСОБА_11 , яка законом наділена таким повноваженням. При цьому така позиція потерпілої є обов`язковою й безумовною для суду і вона не обмежена мотивами потерпілої. Сам обвинувачений не був проти закриття провадження.

Звідси слідує, що будь які намагання спонукати потерпілу продовжувати процесуальні дослідження доказів для підтвердження чи спростування вини обвинувачених (наявності чи відсутності складу чи події злочину) будуть мати характер процесуального примусу щодо неї, що є неприпустимим і нереальним. Її відмова від обвинувачення є безумовною підставою для закриття провадження на будь-якій стадії судового розгляду.

Доводи апелянта про те, що суд порушив презумпцію невинуватості підзахисного та його право на справедливий суд, який мав його виправдати за недоведеністю його вини, колегія суддів відхиляє.

Ці доводи апелянта суперечать вищевказаним нормам процесуального закону, а також змісту самої ухвали суду, де чітко констатовано, що закриття провадження щодо обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_10 є реабілітуючою обставиною. Сумніви апелянта щодо вказівки суду про реабілітацію її підзахисного є необгрунтованими і не грунтуються на суті вказаних процесуальних норм.

Зазначена реабілітуюча обставина виключає повторне притягнення обвинуваченого ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності та не породжує для нього будь-яких інших негативних кримінально-правових наслідків.

Твердження захисника про те, що суд в ухвалі визнав вину ОСОБА_8 , суперечить її змісту, де суд посилається лише на його обвинувачення, яке йому висунуто в обвинувальному акті. Жодного підтвердження його вини в ухвалі суду немає.

Позбавлені апеляційного значення апеляційні доводи захисника, що ОСОБА_8 не набув статусу підозрюваної особи, оскільки повідомлення про підозру йому вручено слідчим, а не прокурором області.

Вказана обставина не може бути підставою для скасування ухвали суду, оскільки вона не є процесуальною перешкодою для закриття провадження за відмовою потерпілої від приватного обвинувачення. Судом першої інстанції ця обставина не перевірялась, оскільки в цьому не було процесуальної необхідності.

Крім того, з доданої апелянтом копії вказаної підозри та із змісту ст.ст. 481, 480, 278 КПК України вбачається, що складати повідомлення про підозру адвокату має прокурор області, що у цій справі дотримано, але вручати його може інша особа, зокрема, слідчий.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_8 буде позбавлений права на відшкодування заподіяних йому збитків, колегія суддів вважає необгрунтованими. При наявності й доведеності таких збитків від вказаного закриття провадження, він вправі звертатись з цього приводу до суду і доводити свою правову позицію.

Процесуальних перешкод закриттю кримінального провадження щодо обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_10 та порушень при цьому Конвенції з прав людини і правових позицій Європейського суду з прав людини апеляційним судом не встановлено.

Таким чином підстав для задоволення апеляційної скарги і скасування ухвали суду про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_10 колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 415, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 залишити без задоволення, ухвалу Івано-Франківського міського суду від 23.04.2019 року про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_10 в частині обвинувачення за ст. 125 ч. 1 КК України - без змін.

Ухвала вступає в законну силу з моменту проголошення і з цього часу протягом 3 місяців може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду.

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5

Згідно з оригіналом:

Суддя ОСОБА_3