490/1122/19 14.08.2019
н/п 1-кп/490/55/2019
Центральний районний суд м. Миколаєва
Справа № 490/1122/19
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2019 року м.Миколаїв

Центральний районний суд м.Миколаєва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000175 від 09.08.2018 року за обвинуваченням

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Павлоград, Дніпропетровської області, є громадянином України, має професійно-технічну освіту, не одружений, не працює, проходив військову службу за контрактом на посаді кухаря господарчого відділення взводу забезпечення батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні старший матрос, є учасником бойових дій, раніше не судимий, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

16.05.2016 року ОСОБА_3 , призваного ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 16.05.2016 року №31-ОС (по особовому складу) прийнято на військову службу за контрактом, який останній уклав того ж дня, зараховано до списків особового складу частини, на всі види забезпечення, призначено на посаду курсанта та присвоєно первинне військове звання "матрос".

Наказом командування ІНФОРМАЦІЯ_3 від 03.06.2016 року №66-РС (по особовому складу) матроса ОСОБА_3 призначено на посаду старшого майстра відділення технічного обслуговування бронетанкової техніки взводу матеріально-технічного забезпечення батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 .

Згідно припису від 04.06.2016 року №1815/63, виданого командиром військової частини НОМЕР_2 , матрос ОСОБА_3 вибув з попереднього місця служби (військова частина НОМЕР_2 ) та 06.06.2016 року прибув до нового місця служби - військової частини НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 06.06.2016 року №110 (по стройовій частині) матроса ОСОБА_3 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та на всі види забезпечення.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 30.09.2016 року №122-РС (по особовому складу) старшого матроса ОСОБА_3 призначено на посаду кухаря господарчого відділення взводу забезпечення батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 31.05.2018 року №97-РС (по особовому складу) старшого матроса ОСОБА_3 звільнено з військової служби у запас за пунктом "1" підпункту "е" (через службову невідповідність) частини 8 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Відтак, з 16.05.2016 року, тобто з моменту зарахування старшого матроса ОСОБА_3 до списків особового складу військової частини НОМЕР_3 , старший матрос ОСОБА_3 набув статусу військовослужбовця - особи, яка проходить військову службу, та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку - проходження військової служби.

Відповідно до ст.65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Згідно ст.1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Також, у ст.1 Закону України "Про оборону України" надається визначення терміну особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

З моменту видання виконувачем обов`язків Президента України Указу "Про часткову мобілізацію" №303/2014 від 17.03.2014 року, на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу.

Згідно п.п.1, 3 ч.3 ст.24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Про особливий період несення військової служби та порядок проходження військової служби старшому матросу ОСОБА_3 достеменно було відомо, і до часу нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, останній дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання.

Проходячи військову службу, старший матрос ОСОБА_3 відповідно до вимог ст.ст.17, 65, 68 Конституції України, ст.ст.9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, повинен був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати свої службові обов`язки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України.

Будучи військовослужбовцем, старший матрос ОСОБА_3 був зобов`язаний дотримуватися вимог ст.ст.9, 11, 14, 16, 37, 40, 216, 221 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Разом з тим, 19.04.2017 року о 08 год. 30 хв. старший матрос ОСОБА_3 не з`явився вчасно на службу без поважних причин в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, до військової частини НОМЕР_1 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , та незаконно перебував поза її межами, проводячи час на власний розсуд за адресою свого проживання: АДРЕСА_1 .

31.05.2017 року о 08 год. 30 хв. старший матрос ОСОБА_3 добровільно прибув до військової частини НОМЕР_1 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , та того ж дня приступив до виконання службових обов`язків.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 у нез`явленні вчасно без поважних причин на службу, вчинене в умовах особливого періоду, за вище викладених обставин, визнав себе винним повністю і дав показання про те, що у зазначений в обвинуваченні період він дійсно був відсутній у військовій частині та перебував за місцем свого проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_1 . У вчиненому щиро кається.

Оскільки учасники судового провадження вважали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції, судовий розгляд кримінального провадження було проведено у відповідності до вимог ч.3 ст.349 КПК України. При цьому судом їм було роз`яснено, що в цьому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Так, як обвинувачений ОСОБА_3 визнав фактичні обставини справи, що викладені у наведеному вище формулюванні обвинувачення, і жоден з учасників процесу ці обставини не оспорює, суд вважає їх встановленими та кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_3 за ч.4 ст.407 КК України, як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем (крім строкової служби), вчиненому в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, відповідно до ст.65 КК України враховує, що він вчинив тяжкий злочин, його особу, а саме те, що він раніше не судимий, є учасником бойових дій, брав участь в антитерористичній операції, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, як обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття, повне визнання вини та активне сприяння розкриттю злочину, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання, у зв`язку з чим, суд приходить до висновку про призначення обвинуваченому покарання в мінімальних межах санкції статті.

Згідно досудової доповіді, складеної старшим інспектором Павлоградського міськрайонного відділу філії Державної установи "Центр пробації" в Дніпропетровській області ОСОБА_5 , враховуючи історію правопорушень, а також середню ймовірність вчинення повторного правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_3 без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства.

Разом з тим, у судовому засіданні від обвинуваченого ОСОБА_3 надійшло клопотання про звільнення його від відбування покарання відповідно до Закону України "Про амністію у 2016 році".

Прокурор проти задоволення вказаного клопотання обвинуваченого не заперечував.

Суд враховує, що відповідно до ч.2 ст.85 КК України, законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.

07 вересня 2017 року набрав чинності Закон України "Про амністію у 2016 році" №1810-VIII від 22.12.2016 року.

Відповідно до ст.13 Закону України "Про амністію у 2016 році", дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до набрання цим Законом чинності включно.

Стаття 10 Закону України "Про амністію у 2016 році" передбачає, що питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою особи, яка підтримує публічне обвинувачення в суді чи здійснює нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян, органу або установи виконання покарань, а також за ініціативою обвинуваченого (підсудного) чи засудженого, їх захисників чи законних представників.

Статтею 2 Закону України "Про амністію у 2016 році" передбачено звільнення від відбування покарання осіб, які брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримали статус учасника бойових дій (крім осіб, зазначених у частині четвертій статті 86 Кримінального кодексу України, статті 4 Закону України "Про застосування амністії в Україні" та статті 9 цього Закону).

Судом встановлено, що ОСОБА_3 вчинив злочин до набрання чинності Закону України "Про амністію у 2016 році", приймав безпосередню участь в антитерористичній операції і на день набрання цим Законом чинності (7 вересня 2017 року) має статус учасника бойових дій, про що свідчить копія посвідчення серії НОМЕР_4 від 31.03.2018 року. Згідно довідки т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 від 22.08.2018 року №511, ОСОБА_3 у період з 26.10.2016 року по 06.12.2016 року, з 03.01.2017 року по 06.04.2017 року, з 16.02.2018 року по 21.03.2018 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, на підставі наказів командира ОТУ "Маріуполь" від 26.10.2016 року №299 по від 06.12.2016 року №340, від 03.01.2017 року №3 по від 06.04.2017 року №96, та наказів командира ОТУ "Донецьк" від 19.02.2018 року №47 по від 28.03.2018 року №78.

Обмежень щодо застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_3 амністії, передбачених ч.4 ст.86 КК України, ст.4 Закону України "Про застосування амністії в Україні" та ст.9 Закону України "Про амністію у 2016 році", судом не встановлено, амністія до нього не застосовувалась.

За таких обставин суд вважає, що на обвинуваченого ОСОБА_3 поширюється дія Закону України "Про амністію у 2016 році", а тому він підлягає звільненню від відбування покарання.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.367, 368, 373, 374 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 /три/ роки.

Звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , від відбування призначеного за цим вироком покарання, на підставі ст.2 Закону України "Про амністію у 2016 році".

На вирок може бути подано апеляцію до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд м.Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити засудженому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Головуючий ОСОБА_1