КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №552/4881/19
Провадження № 1-кс/552/3725/19
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.10.2019 року слідчий суддя Київського районного суду м. Полтави ОСОБА_1 при секретарі ОСОБА_2 , за участі слідчого ОСОБА_3 , потерпілої ОСОБА_4 , представника потерпілої ОСОБА_5 , власників майна ОСОБА_6 , представника ОСОБА_7 розглянув клопотання старшого слідчого відділення поліції № 1 Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_3 про арешт майна,-

В С Т А Н О В И В:
Старший слідчий СВ відділення поліції № 1 Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_3 звернувся з клопотанням погодженим з прокурором Полтавської місцевої прокуратури про арешт майна посилаючись на те, що у провадженні ВП № 1 перебувають матеріали кримінального провадження № 0001881 від 20.08.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.
У ході проведення досудового розслідування встановлено, що в період часу з квітня до липня 2019 року невідома особа вчинила щодо ОСОБА_4 та її доньки ОСОБА_8 шахрайські дії. Сума матеріального збитку встановлюється. (ЖЄО 16705 від 19.08.2019). За результатами огляду від 05.09.2019 року та 04.10.2019 року квартир АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 визначено, як саме ті, на придбання яких були укладені договори про купівлю-продаж майнових прав на квартири АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 між потерпілими та ТзДВ «Полтавтрансбуд» та в яких потерпілими проводились оздоблювальні роботи. Також встановлено, що у квартирах (житлових приміщеннях) на момент огляду ніхто не проживав.

Постановою слідчого від 07.09.2019 року вищевказані об`єкти нерухомості (квартири) визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0001881 від 20.08.2019 року.

Враховуючи те, що квартири АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 зберегли на собі сліди кримінального правопорушення, є предметом кримінального правопорушення, доказами в кримінальному провадженні, можуть бути використані для встановлення обставин, що встановлюються під час даного провадження, слідчий звернувся з клопотанням про накладення арешту.

У судовому засіданні слідчий ОСОБА_3 підтримав клопотання та просив його задовольнити.
Потерпіла ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_5 клопотання підтримали. Збереження даних квартир до судового розслідування є важливим в рамках даного кримінального провадження. Арешт квартир не передбачає їх вилучення.
ОСОБА_6 заперечує щодо задоволення клопотання та пояснила, що не збирається відчужувати квартиру . Арешт позбавить її можливості проводити ремонтні роботи у жилому приміщенні, наразі є необхідність у складенні проекту на газ, електропостачання, а це все платні послуги.
Представник ОСОБА_9 ОСОБА_7 заперечує щодо задоволення клопотання в частині накладення арешту на кв. АДРЕСА_2 . ОСОБА_9 не збирається відчужувати квартиру, оскільки придбав її для проживання. Слідчим не наведено доказів, що ОСОБА_9 має намір взагалі відчужити дану квартиру, а тому відсутні підстави для задоволення клопотання. Він є добросовісним набувачем.
Слідчий суддя, заслухавши слідчого, думку потерпілого та її представника, власників майна, дослідивши матеріали клопотання, дійшов до наступного висновку.
Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Положення ч.2 ст.131 КПК України передбачають, що одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Згідно ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Статтею 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:
1) правову підставу для арешту майна;
2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);
3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);
3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);
4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);
5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;
6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

За ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що надані суду матеріали є достатніми для застосування в рамках даного кримінального провадження заходів його забезпечення, одним із яких і є накладення арешту на майно.
У судовому засіданні встановлено, що 20 серпня 2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001881 внесена інформація за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України, а саме що в період часу з квітня до липня 2019 року невідома особа вчинила щодо ОСОБА_4 , та її доньки ОСОБА_8 шахрайські дії. Сума матеріального збитку встановлюється.
У ході досудового розслідування , проведено огляд житлового приміщення за адресою АДРЕСА_5 ( протокол огляду від 05.09.2019 року а.с.15) та кв. АДРЕСА_1 за цією ж адресою ( протокол огляду від 04.10.2019 року а.с.16). Потерпілі підтвердили, що кв. АДРЕСА_6 , а 70а 71, відносно яких вони укладали договори щодо придбання майнових прав. Також в ході огляду встановлено, що на дверцятах електрощитової відсутні позначення квартири АДРЕСА_1 та 70а, натомість є кв. АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 .
Також протоколом допиту свідка від 13 вересня 2019 року (а.с.14) встановлено, що ним за дорученням начальника відділу ТзДВ «Полтавтрансбуд» змінені номерні позначення квартири АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 на АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 .
Постановою слідчого від 07.09.2019 року квартири АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 визнано речовими доказами.

Згідно відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно квартира АДРЕСА_7 належить ОСОБА_6 , а квартира АДРЕСА_8 належить ОСОБА_9 .

Твердження власників майна щодо відсутності намірів на продаж зазначених квартир не можуть бути прийняті до уваги, оскільки є їх суб`єктивним баченням, що сформоване на сьогоднішній день.
Що стосується заперечення представника власника ОСОБА_7 , що ОСОБА_9 є добросовісним набувачем, а тому кв. АДРЕСА_2 не підлягає арешту, то згідно ч. 10 ст.170 КПК України не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів. Зазначена квартира визнана речовим доказом згідно постанови слідчого від 07 вересня 2019 року.
Майно на яке слідчий просить накласти арешт є речовим доказом? відповідає вимогам ст. 98 КПК України та у відповідно до ст.170 КПК України дозволяється накласти арешт на майно будь-якої особи, у разі необхідності забезпечити збереження речових доказів, що у цьому випадку і має місце.
Дане майно може бути використана як доказ у кримінальному провадженні.
Згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
У ході судового розгляду клопотання встановлено, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власників майна з метою запобігання відчуження чи перетворення майна.
Для досягнення завдань такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна з даних підстав достатнім буде позбавлення права розпоряджатися, що полягає у забороні відчуження та що не передбачає вилучення арештованого майна із користування власника, а також перетворення шляхом проведення будь-яких робіт з об`єктами нерухомості, що вплине на зміну площі житлового приміщення.
Такий спосіб арешту цього майна в найбільшій мірі відповідає потребам досудового слідства та є найменш обтяжливим для його власників.

Заборона користування нерухомим майном буде надмірним втручанням в права та інтереси власників майна і не є виправданим на даному етапі досудового розслідування, а тому в цій частині клопотання не підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 110, 131,132, 170-173, 175, 309, 372 КПК України, -

УХВАЛИВ :
Клопотання задовольнити частково.
Накласти арешт шляхом заборони розпорядження та шляхом проведення будь-яких робіт з об`єктами нерухомості, що вплине на зміну площі житлового приміщення - на об`єкт житлової нерухомості за реєстраційним номером №101 квартиру АДРЕСА_7 , яка згідно відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно належить ОСОБА_6 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_9 та об`єкт житлової нерухомості за реєстраційним номером №101 квартиру АДРЕСА_8 , яка згідно відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно належить ОСОБА_9 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_10 .

Обов`язок збереження квартири АДРЕСА_11 покласти на ОСОБА_6 .

Обов`язок збереження квартири АДРЕСА_2 покласти на ОСОБА_9 .

У задоволенні іншої частини клопотання відмовити.
Ухвала про арешт майна підлягає негайному виконанню.
Виконання ухвали покласти на старшого слідчого ВП № 1 Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_3 .
Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Слідчий суддя ОСОБА_1