У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.05.2019 рокуСправа № 634/303/19 Провадження № 1-кп/634/145/19

Сахновщинський районний суд Харківської області у складі:
Головуючого судді: ОСОБА_1 ,
при секретарі: ОСОБА_2 ,
за участю прокурора: ОСОБА_3 ,
захисника: ОСОБА_4 ,
обвинуваченого: ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в смт.Сахновщина матеріали кримінального провадження, внесеного в Єдиний реєстр досудового розслідування за № 0000345 від 21.09.2018 року, за обвинуваченням ОСОБА_5 , у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, з укладеною 27.02.2019 року між заступником керівника Первомайської місцевої прокуратури Харківської області ОСОБА_6 та підозрюваним ОСОБА_5 , захисником ОСОБА_4 угодою про визнання винуватості, -
встановив:
До Сахновщинського районного суду Харківської області надійшли вищевказані матеріали кримінального провадження з укладеною в ході досудового розслідування між заступником керівника Первомайської місцевої прокуратури Харківської області ОСОБА_6 та підозрюваним ОСОБА_5 , захисником ОСОБА_4 угодою про визнання винуватості.
У судовому засіданні прокурор, захисник, обвинувачений підтримали вищевказану угоду про визнання винуватості, просили суд затвердити її на підставах, викладених в ній.
Вивчивши обвинувальний акт з додатками, з долученою до них угодою, суд прийшов до висновку, що необхідно відмовити в затвердженні угоди про визнання винуватості та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування, виходячи з наступного.
Частиною 1 ст. 474 КПК України передбачено, що якщо угоди досягнуто під час досудового розслідування, обвинувальний акт з підписаною сторонами угодою невідкладно надсилається до суду.
Згідно п.1 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти таке рішення : затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468 - 475 цього Кодексу.
Згідно ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості,тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.
Згідно ст. 472 КПК України в угоді про визнання винуватості зазначаються її сторони, формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, беззастережне визнання підозрюваним чи обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, обов`язки підозрюваного чи обвинуваченого щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою (якщо відповідні домовленості мали місце), умови часткового звільнення підозрюваного, обвинуваченого від цивільної відповідальності у вигляді відшкодування державі збитків внаслідок вчинення ним кримінального правопорушення, узгоджене покарання та згода підозрюваного, обвинуваченого на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 цього Кодексу, наслідки невиконання угоди. В угоді зазначається дата її укладення та вона скріплюється підписами сторін.
Відповідно до п. 1 ч.7 ст. 474 КПК України суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє у затвердженні угоди, якщо умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону.
Так, із обвинувального акту (текст передано дослівно, пунктуація збережена) вбачається, що 28.12.2018 року ОСОБА_5 , діючи з прямим умислом, спрямованим на зберігання та збут бойових припасів вибухових речовин, в порушення вимог Положення про дозвільну систему, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 12.10.1991, Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної зброї, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої Наказом МВС № 622 від 21.08.1998, цілком усвідомлюючи протиправний характер свого діяння, розуміючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, продав ОСОБА_7 500 (п`ятсот) патронів які відповідно до висновку експерта № 612 від 18.01.2019 належать до категорії військових бойових припасів та є проміжними патронами калібру 5,45х39 з кулями «ПС» зразка 1974 року (7Н6 481 патрон) та «ПП» зразка 1992 року (7Н10-19 патронів), призначеними для стрільби з автоматів системи Калашникова АК 74 (АК-74М, АКС74, АК74Н, АКС-74Н, АК74М3,АКС-74У, АКС74УН2, АКС74УБ, АК-105, АК 105-1, АК-105-2, АК-107, АК-12 (Росія), Вепр, АК74-ТК9 (Україна), АК74М Хазри (Азербайджан), CZ 2000 (Чехія), Kbkwz. 88Tantal, Skbkwz 89, Onyks (Польща), NGM-81 (Угорщина), РА md 89 (Румунія), WiegerStG-940 (Німеччина); автоматів СР-3 Вихрь, 9А-91, АО-63, АЕК-971 (Росія), АН-94 Абакан, К-3 (Вірменія); снайперських гвинтівок Вепр-2 (Україна), SSG-82 (Німеччина); штурмових гвинтівок MTAR -21 X95R (Ізраїль), Форт-224 (Україна), кулеметів системи Калашникова РПК-74 (РПК-74П, РПК-74Н, РПК-74Н2, РПКС-74, РПКС-74П, РПКС-74Н, РПКС-74Н2, РПКС-74Н3, РПК-74М, ПУ-21 (Росія), LMG, LMG-F (Болгарія); кулеметів системи Ніконова РПН; стрілецько гранатометних комплексів 80.002, А-91, А-91М, АДС, ОЦ-14 Гроза (Росія) та іншої зброї відповідного калібру, 4 корпуси ручної осколкової гранати Ф-1, 1 корпус ручної осколкової гранати РГД-5 та 1 підривач до ручних гранат УЗРГМ-2.
Відповідно до висновку експерта № 4/11 СЕ-19 від 23.01.2019 року корпуси гранат Ф-1 та РГД 5 у окремому стані до категорії боєприпасів не відносяться, виготовлені промисловим способом. Підривач до ручних гранат типу УЗРГМ є вибуховим простроєм промислового способу виготовлення, відноситься до категорії засобів ініціювання. При штатному з`єднанні корпусу гранати Ф-1 з підшивачем УЗРГМ-2 конструкція буде складатися з заряду вибухової речовини та засобу підриву і в сукупності являти собою осколкову ручну гранату Ф-1, яка відноситься до вибухових пристроїв промислового способу виготовлення військового призначення (боєприпасів). При штатному з`єднанні корпусу гранати ГРД-5 з підшивачем УЗРГМ 2 конструкції буде складатися з заряду вибухової речовини та засобу підриву і в сукупності являти собою осколкову ручну гранату РГД-5, яка відноситься до вибухових пристроїв промислового способу виготовлення військового призначення (боєприпасів), які ОСОБА_5 незаконно зберігав з метою збуту та без передбаченого законом дозволу.
Таким чином, дії ОСОБА_5 стороною обвинувачення кваліфіковано за ч. 1 ст. 263 КК України, як незаконне зберігання та збут бойових припасів, без передбаченого законом дозволу.
Обвинувачений у судовому засіданні беззастережно визнає свою вину у вчиненні цього кримінального правопорушення.
Згідно ч.ч. 1-3 ст. 475 КПК України якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання. Вирок на підставі угоди повинен відповідати загальним вимогам до обвинувальних вироків з урахуванням особливостей, передбачених частиною третьою цієї статті. Мотивувальна частина вироку на підставі угоди має містити, зокрема, формулювання обвинувачення та статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, яка передбачає кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачувалася особа.
Пунктом 2 ч. 3 ст 374 КПК України визначено, що у мотивувальній частині вироку зазначаються, що у разі визнання особи винуватою, вказується, зокрема, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.
Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, яка в свою чергу, містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором.
Згідно п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити, зокрема виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Частиною 1 ст.91 КПК України передбачено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи помякшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження.
Формулювання обвинувачення повинно ґрунтуватися на обставинах, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) злочину, форму вини, мотив і мету його вчинення, факти, які впливають на ступінь його тяжкості, тощо.
Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 24.11.2016 року обвинувальний акт це підсумковий процесуальний документ, яким визнається достатність доказів, зібраних під час досудового розслідування, засвідчується його завершення. Важливим елементом обвинувального акту є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення у суду та для реалізації права на захист.
Так, в обвинувальному акті автором не зазначено конкретне місце (зберігання і збуту) та конкретний час вчинення злочину, спосіб здійснення збуту - оплатний чи безоплатний.
Крім того, предметом злочину за ч. 1 ст. 263 КК України можуть бути; 1) вогнепальна зброя (крім гладкоствольної мисливської); 2| бойові припаси; 3) вибухові речовини; 4) вибухові пристрої (ч. 1 ст. 263).
Із формулювання обвинувачення, вбачається, що умисел ОСОБА_5 був спрямований на зберігання та збут бойових припасів, вибухових речовин, при цьому продаж здійснено бойових припасів, з висновку експерта № 4/11 СЕ-19 від 23.01.2019 року корпуси гранат Ф-1 та РГД 5 у окремому стані до категорії боєприпасів не відносяться, виготовлені промисловим способом, підривач до ручних гранат типу УЗРГМ є вибуховим простроєм промислового способу виготовлення, відноситься до категорії засобів ініціювання, при штатному з`єднанні корпусу гранати Ф-1 з підшивачем УЗРГМ-2 конструкція буде складатися з заряду вибухової речовини та засобу підриву і в сукупності являти собою осколкову ручну гранату Ф-1, яка відноситься до вибухових пристроїв промислового способу виготовлення військового призначення (боєприпасів), при штатному з`єднанні корпусу гранати ГРД-5 з підшивачем УЗРГМ 2 конструкції буде складатися з заряду вибухової речовини та засобу підриву і в сукупності являти собою осколкову ручну гранату РГД-5, яка відноситься до вибухових пристроїв промислового способу виготовлення військового призначення (боєприпасів), а обвинувачення сформульовано як «незаконне зберігання та збут бойових припасів, без передбаченого законом дозволу».
Отже, обставини, які автор вважає встановленими, суперечать пред`явленому обвинуваченню.
Крім того, поза увагою органу слідства залишилися обставини кримінального правопорушення, пов`язані з отриманням ОСОБА_5 предметів злочину за ч. 1 ст. 263 КК України, всупереч передбаченого законом порядку (у результаті купівлі, обміну, привласненню знайденого, одержання в подарунок, відшкодування боргу та ін).
Згідно п. 3 ч. 7 ст. 474 КПК України суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.
Вищевикладені обставини вказують на порушення кримінального процесуального законодавства та порушення права обвинуваченого на захист, яке, зокрема, повинно бути забезпечено конкретністю пред`явленого обвинувачення та можливістю реалізувати гарантоване Конституцією України та чинним КПК України право на захист.
У міжнародних джерелах права, зокрема в Конвенції, йдеться про те, що однією із гарантій права на справедливий суд, відповідно до пункту «а» частини третьої статті 6, є негайна і детальна поінформованість зрозумілою для обвинуваченого мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.
Практика Європейського суду з прав людини (далі Європейський суд) орієнтує, що обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується змісту, а не формального поняття обвинувачення, оскільки в контексті статті 6 Конвенції Європейський суд покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи («Девеер проти Бельгії» від 27 лютого 1980 року).
У рішенні Європейського суду з прав людини від 26 червня 2008 року, ухваленому у справі «Ващенко проти України», зазначено: «Обвинувачення для цілей п.1 ст.6 Конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п.51)».
У рішенні Європейського суду з прав людини від 25 липня 2000 року, ухваленому у справі «Маттоціа проти Італії», детальніше прописано: «Обвинувачений у скоєнні злочину має бути негайно і детально поінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь детальності інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п.«b» ч.3 ст.6 Конвенції».
Враховуючи викладене, вважаю, що з урахуванням пред`явленого обвинувачення, яке свормульоване в угоді про визнання винуватості, суд позбавлений можливості затвердити угоду з дотриманням ст.ст. 374, 475 КПК України.
За таких обставин, суд вважає, що у затвердженні угоди про визнання винуватості слід відмовити на підставі п.п. 1, 3 ч. 7 ст. 474 КПК України та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому ст..ст. 468-475 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 110, 291, 314, 374, 469, 472,474, 475 КПК України, суд,-
ухвалив:
Відмовити у затвердженні угоди, укладеної 27.02.2019 року між заступником керівника Первомайської місцевої прокуратури Харківської області ОСОБА_6 та підозрюваним ОСОБА_5 , захисником ОСОБА_4 угодою про визнання винуватості, та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування.
Ухвала суду може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.
Повний текст ухвали виготовлено та проголошено учасникам справи 03.06.2019 року о 16 год. 00 хв.

Суддя: