Справа № 488/1724/19
Провадження № 1-кп/488/343/19
В И Р О К
іменем України

13.11.2019 року Корабельний районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві кримінальне провадження по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м.Миколаєві, громадянин України, освіта неповна середня, не працює, неодружений, має на утриманні малолітню дитину, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий;

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.190 ч.1, ст.185 ч.2 КК України, відомості про які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03 квітня 2019 року за № 0000667 та 05 червня 2019 року за № 0001089,

в с т а н о в и в :

20 березня 2019 року близько 08 год. 00 хв. ОСОБА_5 перебував за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

Керуючись раптово виниклим корисливим умислом, спрямованим на протиправне заволодіння чужим майном, ОСОБА_5 під час спілкування зі своєї матір?ю ОСОБА_4 під приводом пограти в ігри попросив у неї мобільний телефон марки «Huawei Nova Lite 2017 (SLA-22)» вартістю 1 755 грн.

ОСОБА_4 , довіряючи ОСОБА_5 та будучи впевненою, що той в подальшому поверне їй телефон, надала його останньому, а сама пішла з квартири.

Проте ОСОБА_5 мобільний телефон матері не повернув, а, зловживаючи її довірою, заволодів вказаним майном, після чого з місця події зник та розпорядився телефоном на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_4 матеріальну шкоду на вказану суму.

Крім того, 02 червня 2019 року близько 04 год. 00 год. ОСОБА_5 перебував за місцем свого проживання за адресою, вказаною вище.

Керуючись раптово виниклим корисливим умислом, направленим на протиправне заволодіння чужим майном, ОСОБА_5 , діючи повторно, шляхом вільного доступу, з кімнати квартири таємно викрав належний ОСОБА_4 мобільний телефон марки «Mеizu U10» вартістю 1 533 грн. 33 коп.

Заволодівши зазначеним майном, ОСОБА_5 з місця події зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_4 матеріальну шкоду на вказану суму.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_5 в інкримінованих правопорушеннях свою вину визнав повністю та показав, що в один з днів навесні 2019 року біля 08-09 год. попросив у матері мобільний телефон «Huawei», нібито пограти в ігри. Як тільки мати пішла на роботу, він майже одразу пішов до ломбарду, де і заклав мобільний телефон за 1 700 грн. Гроші витратив на власні потреби. Даний телефон не був повернутий. Іншого разу на початку літа 2019 року біля 04 год. він також грався в ігри на телефоні матері «Mеizu», який вона придбала після втрати першого телефону. Мати в цей час спала. Він забрав телефон і також заклав його в ломбард, отримавши 400 грн. Гроші витратив на розваги. В подальшому телефон викупив з ломбарду та повернув потерпілій.

Потерпіла ОСОБА_4 погодилася із показаннями обвинуваченого ОСОБА_5 , проте, скориставшись ст.63 Конституції України, свідчити відмовилася.

На підставі ч.3 ст.349 КПК України дослідження інших доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, за згодою учасників процесу судом визнано недоцільним.

Оцінюючи досліджені докази у їх сукупності, суд приходить до переконання про винність ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.190 ч.1 і ст.185 ч.2 КК України, та кваліфікує його дії відповідно як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство) та як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Обираючи обвинуваченому вид та міру покарання, суд бере до уваги, що ОСОБА_5 вчинив два умисних корисливих кримінальних правопорушення середньої тяжкості; за місцем проживання дільничним офіцером поліції характеризується з негативного боку, відмічається про вживання обвинуваченим наркотичних речовин і зв?язки з особами, які ведуть антигромадський спосіб життя і схильні до вчинення правопорушень.

Одночасно суд також зазначає, що обвинувачений повністю визнав свою вину у вчиненому та щиро розкаявся, просив вибачення у потерпілої, має на утриманні малолітню дитину, вжив заходів до частково відшкодування заподіяної матеріальної шкоди.

Обставин, які б згідно зі ст.67 КК України обтяжували покарання, не встановлено.

За такого, ОСОБА_5 слід призначити покарання в межах санкцій відповідних норм закону про кримінальну відповідальність.

Одночасно, з урахуванням особи обвинуваченого та пом?якшуючих покарання обставин, суд переконаний, що досягти мети виправлення останнього та запобігти вчиненню ним нового правопорушення можливо без ізоляції від суспільства, а тому на підставі ст.ст.75, 76 КК України він може бути звільнений від відбування покарання з випробуванням.

Питання щодо процесуальних витрат на залучення експерта суд вирішує за правилами ч.2 ст.124 КПК України.

Керуючись ст.ст.370, 374 КПК України, суд

з а с у д и в :

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.190 ч.1 та ст.185 ч.2 КК України, і призначити йому покарання:

- за ст.190 ч.1 КК України у виді обмеження волі на строк один рік;

- за ст.185 ч.2 КК України у виді позбавлення волі на строк один рік.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк один рік.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного йому покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю один рік, та покласти на нього обов`язки, передбачені п.1, п.2 ч.1 ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта у зв?язку із проведенням товарознавчої експертизи від 03 липня 2019 року № 380 у сумі 1 256 (одна тисяча двісті п`ятдесят шість) грн. 08 коп.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя ОСОБА_1