Постанова

іменем України
26 вересня 2019 р.

м. Київ
справа №439/7/14-к
провадження № 51-7951км18

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),
законного представника засудженого ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції),
засудженого ОСОБА_8 (у режимі відеоконференції)

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу заступника прокурора Львівської області на ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 12 червня 2018 року у кримінальних провадженнях, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000102 та за № 0000811 та за № 0000326, за обвинуваченням
ОСОБА_8 , громадянина України, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Заставне Золочівського району Львівської області, проживає у АДРЕСА_1 ,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Бродівського районного суду Львівської області від 24 листопада 2017 року ОСОБА_8 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України (по епізодам крадіжки з приміщення бару «Мисливський двір» та Золочівського коледжу Національного університету «Львівська політехніка») до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
Відповідно до статей 75, 104 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, з покладанням ряду обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Цим же вироком ОСОБА_8 виправдано за ч. 3 ст. 185 КК України (по епізодам крадіжки з приміщення кафе-бару «Лебідь» та ТзОВ «Золочівський цегляний завод») за недоведеністю в його діях складу кримінального правопорушення.
Прийняте рішення щодо долі речових доказів.
Згідно з вироком неповнолітній ОСОБА_8 в ніч на 8 жовтня 2013 року, діючи за попередньою змовою із неповнолітнім ОСОБА_9 , з метою крадіжки чужого майна, розбив шибку та проник у приміщення Золочівського коледжу Національного університету «Львівська політехніка», який розташований в місті Золочеві Львівської області (вул. І.Труша, 6), де з кабінету директора таємно викрав електронну техніку та інше належне ОСОБА_10 майно, заподіявши останньому матеріальні збитки у розмірі 5604,25 грн.
Також неповнолітній ОСОБА_8 приблизно о 3 годині 10 травня 2014 року, з метою викрадення чужого майна, шляхом розбиття віконного скла проник у приміщення бару « ІНФОРМАЦІЯ_2 », який розташований у місті Золочеві по вул. Базарній, 5, звідки таємно викрав грошові кошти у сумі 4304 грн., чим завдав потерпілій ОСОБА_11 матеріальні збитки у зазначеному розмірі.
Окрім цього, органом досудового розслідування неповнолітній ОСОБА_8 обвинувачувався у тому, що він у період часу з 21 години 12 жовтня по 11 годину 13 жовтня 2010 року за попередньою змовою з неповнолітнім ОСОБА_12 , з метою викрадення чужого майна, шляхом розбиття віконного скла проник в приміщення кафе-бару « ІНФОРМАЦІЯ_3 », яке розташоване у АДРЕСА_2 , звідки таємно викрав продукти харчування та грошові кошти на загальну суму 526 грн.
Також ОСОБА_8 обвинувачувався органом досудового розслідування в тому, що приблизно о 16 годині 9 жовтня 2013 року він умисно, із корисливих спонукань, шляхом підбору ключа від замка вхідних дверей, проник в приміщення контори ТзОВ «Золочівський цегляний завод» у місті Золочеві Львівської області (вул. Тернопільська, 7), де таємно викрав належні ОСОБА_13 грошові кошти у сумі 170 грн.
Апеляційний суд Львівської області ухвалою від 12 червня 2018 року вирок місцевого суду залишив без змін.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі заступник прокурора Львівської області, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить ухвалу апеляційного суду скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Зазначає, що вирок суду в частині виправдання ОСОБА_8 за епізодом таємного викрадення чужого майна з приміщення контори ТзОВ «Золочівський цегляний завод» не відповідає вимогам п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України. Крім того, вказує на порушення приписів ст. 67 КК України при встановленні обставин, що обтяжують покарання, а також на неврахування судом досудової доповіді з інформацією, що характеризує ОСОБА_8 . Також заступник прокурора Львівської області посилається на те, що суд не вирішив питання щодо стягнення з ОСОБА_8 процесуальних витрат. Ці порушення, як вважає автор касаційної скарги, залишились поза увагою суду апеляційної інстанції, який залишивши апеляційну скаргу прокурора без задоволення, всупереч вимогам ст. ст. 370, 419 КПК України, в ухвалі не навів переконливих підстав прийняття такого рішення.
Позиції інших учасників судового провадження
Прокурор ОСОБА_5 просила задовольнити касаційну скаргу з викладених у ній підстав.
Захисник ОСОБА_6 , засуджений ОСОБА_7 та його законний представник ОСОБА_8 просили залишити судові рішення без зміни як законні, а касаційну скаргу без задоволення як необґрунтовану.
Мотиви Суду
Відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому він перевіряє правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
За приписами ст. 94 КПК України суд під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, має оцінити кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - із точки зору достатності та взаємозв`язку.
З матеріалів кримінального провадження слідує, що суд першої інстанції у вироку оцінив досліджені докази по епізодам обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні таємного викрадення чужого майна з приміщень Золочівського коледжу Національного університету «Львівська політехніка» та бару «Мисливський двір» та дійшов висновку, що його винуватість у вчиненні цих злочинів є доведеною. Також суд у вироку зазначив, з яких підстав відкидає докази сторони обвинувачення за епізодом таємного викрадення чужого майна з приміщення кафе-бару «Лебідь» та виправдав ОСОБА_8 у зв`язку з тим, що достатніх доказів на підтвердження його винуватості не здобуто, з чим погодився апеляційний суд. Ці висновки судів першої та апеляційної інстанцій у касаційному порядку не оспорюються.
Разом з тим, доводи заступника прокурора Львівської області про невідповідність судових рішень вимогам ст. 370 КПК України в частині виправдання ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 185 КК України по епізоду таємного викрадення чужого майна з проникненням до приміщення ТзОВ «Золочівський цегляний завод» є слушними.
Так, місцевий суд у мотивувальній частині вироку зазначив, що під час судового розгляду не здобуто доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_8 злочину, а тому за цим епізодом його слід виправдати.
Не погодившись з таким рішенням суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій наголосив, зокрема, на тому, що суд не навів належного обґрунтування, мотивів та підстав виправдання ОСОБА_8 , не дав повної та об`єктивної оцінки пред`явленого обвинувачення.
Відповідно до ст. 419 КПК України ухвала суду апеляційної інстанції, має містити короткий зміст вимог апеляційної скарги, узагальнені доводи особи, яка її подала, мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався, а також висновку суду апеляційної інстанції по суті вимог апеляційної скарги.
Проте цих законодавчих приписів суд апеляційної інстанції не дотримався та передчасно залишив вирок місцевого суду без змін.
Так, вирок, постановлений іменем України, є найважливішим актом правосуддя і до його постановлення належить підходити з винятковою відповідальністю, суворо дотримуючись вимог статей 370-374 КПК України.
Кримінальний процесуальний закон (ст.373 КПК України) розрізняє два види вироків: обвинувальний та виправдувальний. При цьому виправдувальний вирок ухвалюється за наявності однієї з таких підстав: не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.
Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.
Згідно з вимогами ст. 374 КПК України у мотивувальній частині виправдувального вироку зазначаються формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення, а у резолютивній частині має бути зазначено рішення про визнання особи невинуватою у пред`явленому обвинуваченні та про її виправдання.
Проте суд першої інстанції у вироку не вказав підстави для виправдання обвинуваченого за інкримінованим йому епізодом крадіжки майна з приміщення ТзОВ «Золочівський цегляний завод» з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення. Більш того, посилання на будь-які докази та їх оцінка за цим епізодом у вироку відсутня.
Крім цього, суд допустив суперечності, зазначивши у мотивувальній частині вироку про те, що не здобуто доказів на підтвердження вчинення злочину ОСОБА_8 (що фактично означає виправдання особи за п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України), натомість у резолютивній частині вироку вказав як на підставу виправдання на недоведеність у його діях складу злочину (п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України).
В той же час апеляційний суд всупереч вимогам ст. 419 КПК України не звернув увагу на зазначені порушення, обмежившись лише констатуванням правильності виправдання ОСОБА_8 без зазначення мотивів та підстав, з яких виходив при ухвалені судового рішення.
Також апеляційний суд, переглядаючи вирок суду першої інстанції, як вірно зазначено в касаційній скарзі, не надав відповіді на інші доводи апеляційної скарги прокурора.
Так, без належної оцінки залишилися доводи прокурора про порушення місцевим судом положень ст. 314-1, ч. 1 ст. 368 КПК України щодо неврахування досудової доповіді з інформацією про соціально-психологічну характеристику ОСОБА_8 , а також щодо неврахування судом першої інстанції обтяжуючої покарання обставини вчинення злочину особою, яка перебувала у стані алкогольного сп`яніння та безпідставності врахування іншої обтяжуючої покарання обставини вчинення злочину групою осіб за попередньою змовою.
Вказаним доводам не була надана оцінка та не зазначено підстав, з яких суд апеляційної інстанції по вказаним доводам визнав апеляційну скаргу необґрунтованою.
Отже, під час розгляду судом апеляційної інстанції було допущено порушення вимог кримінального процесуального закону, яке є істотним, оскільки ставить під сумнів законність і обґрунтованість судового рішення.
Водночас слід зазначити, що твердження заступника прокурора Львівської області у касаційній скарзі про те, що апеляційний суд безпідставно відмовив у задоволенні апеляційної скарги в частині вирішення питання щодо судових витрат, є непереконливим. Суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про неможливість прийняття рішення щодо цього питання, оскільки відповідна вимога в апеляційній скарзі відсутня. Такий висновок апеляційного суду узгоджується з приписами ст. 404 КПК України щодо меж перегляду судом апеляційної інстанції.
За таких обставин, допущені під час апеляційного розгляду істотні порушення вимог кримінального процесуального закону відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України є підставою для скасування ухвали апеляційного суду із призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції, під час якого необхідно урахувати наведене, судовий розгляд провести з дотриманням вимог кримінального процесуального закону та ухвалити законне й обґрунтоване рішення, яке б відповідало положенням ст. 370 КПК України.

Керуючись статтями 434, 436, 438, 441, 442 КПК України, Верховний Суд
у х в а л и в:
Касаційну скаргу заступника прокурора Львівської області задовольнити.
Ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 12 червня 2018 року щодо ОСОБА_8 скасувати та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_14 ОСОБА_2 ОСОБА_3