Провадження № 11-кп/4820/322/19
Справа № 676/3878/18 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст.115 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурорів: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому та в режимі відеоконференції з приміщення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000040 від 04 березня 2018 року, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_9 , прокурора ОСОБА_7 , що брав участь у суді першої інстанції, на вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 05 березня 2019 року,

у с т а н о в и л а :
Вироком Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 05 березня 2019 року

ОСОБА_10 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , зареєстрований у АДРЕСА_2 , громадянин України, не працює, з середньою спеціальною освітою, розлучений, не має судимостей, ідентифікаційний номер фізичної особи - платника податків - НОМЕР_1 ,

визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, і призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на дев`ять років шість місяців.

Строк покарання ОСОБА_10 ухвалено рахувати з 05 березня 2019 року, зараховано у строк відбуття покарання час його знаходження під вартою з 04 березня 2018 року по 04 березня 2019 року включно, з розрахунку день за день.

Строк запобіжного заходу відносно ОСОБА_10 у вигляді тримання під вартою продовжено до набрання вироком законної сили.

Речові докази: шматок поліетиленової скатертини, чотири склянки, кухонний ніж, зрізи нігтів, змиви з обох рук, контрольний марлевий тампон, зразок крові ОСОБА_10 , які зберігаються в кімнаті речових доказів Кам`янець-Подільського РВП Кам`янець-Подільського ВП ГУНП в Хмельницькій області, після набрання вироком законної сили ухвалено знищити;

- джинси, в`язана кофта ОСОБА_10 , мобільний телефон «Самсунг SGH E-1200» з сім-карткою «Київстар» № НОМЕР_2 , мобільний телефон «Nokia-6230і» з сім-карткою «Київстар» № НОМЕР_3 , пара чорних спортивних штанів, пара чорних кросівок, чорна куртка-пуховик, які зберігаються в кімнаті речових доказів Кам`янець-Подільського РВП Кам`янець-Подільського ВП ГУНП в Хмельницькій області, після набрання вироком законної сили ухвалено повернути власнику.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь держави 858 грн. судових витрат за проведення експертизи.

Позовні вимоги ОСОБА_8 до ОСОБА_10 про відшкодування майнової шкоди у виді витрат на поховання в розмірі 19 070 грн. та відшкодування моральної шкоди в розмірі 200 000 грн. задоволено частково.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_8 у рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди 3 380 грн. та 200 000 грн. відшкодування моральної шкоди.

У решті позовних вимог відмовлено.

Арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду від 05 березня 2018 року, після набрання вироком законної сили ухвалено скасувати.

За вироком суду, ОСОБА_10 біля 23-ї години 03 березня 2018 року, знаходячись за місцем свого проживання в кімнаті будинку АДРЕСА_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, під час конфлікту, який виник раптово на побутовому ґрунті з ОСОБА_11 , переслідуючи прямий умисел на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень останньому, взяв кухонний ніж в праву руку та, підійшовши до останнього, який сидів на стільці, умисно наніс йому один удар клинком ножа в область черевної порожнини, внаслідок чого спричинив потерпілому тілесні ушкодження у вигляді одиночного проникаючого ножового поранення черевної стінки зліва з ушкодженням м`язів, підшкірно-жирової клітковини, очеревини, брижі тонкого кишківника, черевного відділу аорти, що призвело до гострої крововтрати в черевну порожнину біля 2 750 мл темно-червоної рідкої крові та 410 мл кров`яних згортків (загальною масою 3 160 мл), які за ступенем тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент спричинення. Після цього ОСОБА_11 вийшов із житлової кімнати будинку до веранди, де настала його смерть внаслідок гострої крововтрати.
Таким чином, ОСОБА_10 своїми діями, які виразились в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, тобто умисному тілесному ушкодженні, небезпечному для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.121 КК України.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_10 просив скасувати вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 05 березня 2019 року та звільнити його від відповідальності.

Уважав, що вирок місцевого суду є незаконним та необґрунтованим.

Обвинувачений вказував, що не визнає своєї вини у скоєнні злочину, бо тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_11 не завдавав.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 просив вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду відносно ОСОБА_10 скасувати, а кримінальне провадження щодо нього закрити.

Уважав, що судом ухвалено незаконний вирок, який ґрунтується на припущеннях в тому, що дії ОСОБА_10 повністю охоплюються диспозицією ч.2 ст.121 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого.

Указував, що судом не взято до уваги доводи сторони захисту та ОСОБА_10 про те, що ОСОБА_10 не наносив навмисно удар ножем у живіт потерпілого ОСОБА_11 . Сам потерпілий, перебуваючи в стані сп`яніння, не втримав рівноваги, впав на ОСОБА_10 та наколовся на ніж, якого ОСОБА_10 тримав у руці. Якщо б ОСОБА_10 мав намір убити ОСОБА_11 , то нічого б йому не завадило, бо такого наміру в нього не було. Про подію в першу чергу повідомив медичних працівників, викликавши їх для надання потерпілому допомоги, та своїх сусідів, намагався запобігти тяжким наслідкам, вживши всіх заходів для надання медичної допомоги потерпілому ОСОБА_11 . Це свідчить про те, що в ОСОБА_10 був відсутній умисел на вбивство та навмисне спричинення тяжкого тілесного ушкодження.

На думку апелянта, висновок експертизи №54 від 13 квітня 2018 року є сумнівним і базується на припущеннях.

Суд першої інстанції необґрунтовано прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_10 у вчиненні злочину повністю доведена і його дії кваліфіковано за ч.2 ст.121 КК України.

Оцінка та дослідження судом доказів у кримінальному провадженні не ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального правопорушення з точки зору допустимості, достовірності та належності.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_7 , що брав участь у суді першої інстанції, просив скасувати вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 05 березня 2019 року стосовно ОСОБА_10 у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що у свою чергу потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_10 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, та призначити йому покарання у виді 12 років позбавлення волі.

Зазначав, що органами досудового розслідування дії ОСОБА_10 кваліфіковано за ч.1 ст.115 КК України як убивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині. При цьому стороною обвинувачення враховано всі досліджені докази в сукупності, зокрема, спосіб вчинення обвинуваченим злочину із застосуванням господарського ножа, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного та потерпілого, що передувала події, їхні стосунки, ставлення обвинуваченого до наслідків злочину.

Підтвердженням наявності умислу в ОСОБА_10 на вбивство є використання кухонного ножа як знаряддя вчинення злочину. Маючи умисел на спричинення тяжкого тілесного ушкодження, ОСОБА_10 міг використати будь-який інший предмет, що знаходився в будинку, однак він скористався знаряддям, яке має більшу небезпеку для життя особи.

Також наявність умислу у ОСОБА_10 на вбивство потерпілого підтверджує нанесення обвинуваченим прицільного удару клинком ножа в область черевної порожнини останнього та спричинення йому відповідно до висновку експерта №54 від 13 квітня 2018 року тілесного ушкодження, яке за ступенем тяжкості відноситься до тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент спричинення і перебуває в причинному зв`язку із фактом настання смерті.

Окрім того, відповідно до вказаного висновку розмір раненого каналу в область черевної порожнини потерпілого становить близько 15 см, що свідчить про прикладення значної сили для нанесення вказаного тілесного ушкодження.

Наведені обставини свідчать, що ОСОБА_10 , завдаючи удар кухонним ножем в область черевної порожнини потерпілого ОСОБА_11 усвідомлював, що вказаними діями він може спричинити смерть потерпілому.

Тому судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_10 покарання не в повній мірі враховано те, що останній вину у вчиненні злочину визнав частково, приховав факти, які свідчать про вчинення ним більш тяжкого злочину. Часткове визнання вини в даному випадку можна розцінити як намагання ОСОБА_10 уникнути кримінальної відповідальності та справедливого покарання.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду з викладом змісту оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційних скарг; обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника адвоката ОСОБА_9 на підтримання своїх апеляційних скарг про скасування вироку суду і закриття провадження з викладених у них мотивів та заперечення проти апеляційної скарги прокурора; прокурорів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в заперечення апеляційних скарг захисника ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_10 та на підтримання апеляційної скарги прокурора про скасування вироку суду з ухваленням нового вироку; потерпілу ОСОБА_8 , яка підтримала апеляційну скаргу прокурора та заперечила щодо інших апеляційних скарг; перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, провівши судове слідство в частині допиту обвинуваченого ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , дослідження висновку судово-медичної експертизи №54 від 13 квітня 2018 року та на його роз`яснення допитавши судмедексперта ОСОБА_14 , дослідивши відомості, що характеризують обвинуваченого, колегія суддів приходить до висновку про таке.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Цих вимог закону судом першої інстанції при ухваленні вироку не дотримано.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Підставою для скасування при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є відповідно до п.4 ч.1, ч.2 ст.409 КПК України є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що у свою чергу потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення (п.1 ч.1 ст.420 КПК України).

Так, вирок суду першої інстанції не відповідає вимогам закону, оскільки ухвалений з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Суд першої інстанції, дослідивши докази у кримінальному провадженні, дав їм неправильну оцінку та перекваліфікував дії обвинуваченого за ч.2 ст.121 КК України, як умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого.

Водночас апеляційним судом установлено, що ОСОБА_10 біля 23-ї години 03 березня 2018 року знаходився за місцем свого проживання в гостьовій кімнаті будинку АДРЕСА_1 , був у стані алкогольного сп`яніння. Під час конфлікту, який виник раптово на побутовому ґрунті з ОСОБА_11 , переслідуючи прямий умисел, спрямований на протиправне позбавлення життя останнього, ОСОБА_10 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, взяв кухонного ножа в праву руку та підійшов до ОСОБА_11 , який сидів на стільці в гостьовій кімнаті будинку, умисно завдав йому один удар клинком ножа в область черевної порожнини, внаслідок чого спричинив потерпілому тілесні ушкодження у вигляді одиночного проникаючого ножового поранення черевної стінки зліва з ушкодженням м`язів, підшкірно-жирової клітковини, очеревини, брижі тонкого кишківника, черевного відділу аорти, що призвело до гострої крововтрати в черевну порожнину біля 2 750 мл темно-червоної рідкої крові та 410 мл кров`яних згортків (загальною масою 3 160 мл), які за ступенем тяжкості відносяться до тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент спричинення і перебувають у причинному зв`язку із фактом настання смерті.

Маючи на меті врятуватись від протиправних дій ОСОБА_10 , ОСОБА_11 намагався покинути будинок, але, пройшовши до порогу зазначеного будинку, впав на підлогу та помер на місці події від перелічених вище тілесних ушкоджень.

Як видно з показань у судовому засіданні суду першої та апеляційної інстанцій, обвинувачений ОСОБА_10 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, не визнав. Однак, не заперечував факту спричинення ОСОБА_11 тілесних ушкоджень. При цьому показав, що ввечері 03 березня 2018 року знаходився вдома по АДРЕСА_1 , вжив 150 г горілки та готував вечерю. В цей час до нього зайшов потерпілий ОСОБА_11 і попросив випити, на що він йому відмовив, а останній сказав йому, що зараз принесе. ОСОБА_11 повернувся за 30 хвилин і повідомив, що його «схопила білка», після чого почав розкидувати доріжки на підлозі, взяв в руки дрова, якими розмахував у нього перед обличчям. Він попросив ОСОБА_11 припинити та сів на ліжко. Останній сів біля нього на ліжко, схопив за шию та почав душити. Він вирвався від потерпілого та з метою налякати його взяв зі столу в руку ножа, сказав про це ОСОБА_11 . Останній почав до нього підходити, проте не втримав рівноваги та впав на нього, подивився донизу і сказав йому витягнути ножа з його живота. Він витягнув ножа з живота ОСОБА_11 , потерпілий повідомив йому, що йде додому, взяв куртку і вийшов.

Ніж, який був у його руці, кинув на крісло, був в шоковому стані, після чого почав телефонувати ОСОБА_15 місцевому фельдшеру, якій повідомив, що поранив ОСОБА_11 , просив її поїхати до потерпілого. Через деякий час до нього зателефонувала мати потерпілого, яка сказала, що сина немає вдома, у зв`язку з чим він вийшов з кімнати та на веранді виявив тіло ОСОБА_11 . Згодом прибув вітчим потерпілого ОСОБА_16 , який сказав накрити потерпілого, почав комусь телефонувати. Заперечив проти того, що мав умисел на вбивство потерпілого, наполягав на тому, що потерпілий впав і випадково наткнувся на ножа.

Незважаючи на заперечення вини обвинуваченим його вина повністю доведена наступними доказами.

Свідок ОСОБА_12 допитана у судовому засіданні суду першої інстанції показала, що близько 23-ї години 03 березня 2018 року їй зателефонував ОСОБА_10 і повідомив, що він прирізав ОСОБА_11 . Спочатку вона не повірила, але зателефонувала до його вітчима ОСОБА_16 , повідомила про вказане і просила поїхати на місце подивитись, що трапилось. Матір потерпілого ОСОБА_8 також телефонувала ОСОБА_10 з метою з`ясувати де її син, на що ОСОБА_10 відповів, що той лежить мертвим на веранді. Згодом прибули фельдшер та поліція. Зі слів ОСОБА_10 тоді їй відомо, що він готував вечерю, до нього прийшов потерпілий і між ними виникла сварка, під час якої ОСОБА_11 взяв його за шию, а він в цей час вдарив його ножем, якого тримав у руці. Під час спілкування з ОСОБА_10 жодних тілесних ушкоджень у нього не бачила, останній переживав за скоєне, обидва не були конфліктними.

У суді апеляційної інстанції свідок ОСОБА_12 дала аналогічні показання.

Свідок ОСОБА_13 , допитана у судовому засіданні суду першої та апеляційної інстанцій показала, що працює завідувачем ФАП. Уночі до неї зателефонував ОСОБА_10 і повідомив, що засунув ножа ОСОБА_11 , який пішов додому. Вона подумала, що холодно і він через одяг глибоко ножа засунути не міг. Однак, попросила сусідку ОСОБА_11 з`ясувати у його матері, чи є вдома син. ОСОБА_16 поїхав до ОСОБА_10 і виявив мертвим ОСОБА_11 на веранді, без ознак життя. Про вказане повідомила поліцію та через 15-20 хвилин прибула на місце події. Потерпілий був накритий, пульс відсутній, холодний, лежав на спині. ОСОБА_10 знаходився на вулиці та повідомив, що померлий чіплявся до нього, тому засунув ножа йому в живіт.

Експерт ОСОБА_14 у судовому засіданні апеляційної інстанції підтримав висновок судово-медичної експертизи №54 від 13 квітня 2018 року та пояснив, що дане одиночне, проникаюче ножове поранення відноситься до тяжкого тілесного ушкодження, як небезпечного для життя в момент спричинення, і є у прямому причинному зв`язку з настанням смерті; в момент спричинення тілесних ушкоджень, виявлених на трупі ОСОБА_11 , з урахуванням їх характеру та локалізації, потерпілий знаходився в положенні сидячи або наближеному до нього із взаємним розташуванням обличчям до обличчя, місцем травмуючого чинника є черевна стінка, напрямок травмуючої сили на тіло спереду назад та дещо зверху вниз кількістю одна дія, нападник знаходився в положенні стоячи.

Винуватість ОСОБА_10 поміж того підтверджується наступними доказами:

- допитом у судовому засіданні місцевого суду потерпілої ОСОБА_8 , яка показала, що 03 березня 2018 року у її сина ОСОБА_11 був день народження, під час якого він вживав спиртні напої, був адекватний. Син натопив баню, мився, стригся, але зламалась машинка для стрижки і він близько 22 години 20 хвилин вирішив піти за нею до ОСОБА_10 . О 23 годині 25 хвилин їй зателефонували і запитали де син, вона відповіла, що син знаходиться у ОСОБА_10 . У подальшому їй стало відомо від ОСОБА_10 , що до нього прийшов її син і сказав йому, що його «схопила білка» і тоді він «поранив» ножем її сина. Після цього ОСОБА_10 відповів, що її син лежить у нього на веранді. Про це розповіла чоловіку ОСОБА_16 , який згодом підтвердив, що син мертвий;

- допитом свідка ОСОБА_16 , який в місцевому суді показав, що є цивільним чоловіком потерпілої ОСОБА_8 03 березня 2018 року святкували день народження ОСОБА_11 , вживали спиртні напої. Після обіду ОСОБА_11 пішов в баню, стригтися, а згодом пішов до ОСОБА_10 . Йому зателефонувала ОСОБА_15 і повідомила про телефонний дзвінок ОСОБА_10 , який сказав, що вдарив ОСОБА_11 ножем. Коли він під`їхав до господарства ОСОБА_10 , той стояв на дорозі і сказав йому, що вдарив ножем ОСОБА_11 . Зайшов до будинку, побачив у коридорі на підлозі лежав мертвий ОСОБА_11 , до пояса роздягнений, головою до виходу, на лівому боку, ноги піджаті, на підлозі було мало крові, рани не бачив, викликав фельдшера, який прибув та констатував смерть, викликали поліцію. Обвинувачений з потерпілим товаришували, конфліктів не було, цього дня потерпілий випив 250 г горілки. Зі слів ОСОБА_10 з моменту події до його приїзду пройшло близько 40 хвилин. Він запитував у обвинуваченого, чи викликав той медичного працівника, який проживав від нього на відстані 500 метрів, але відповіді не отримав. ОСОБА_10 вів себе спокійно, так нібито нічого не трапилось;

- протоколом огляду місця події від 04 березня 2018 року доведено, що в приміщенні веранди по АДРЕСА_1 виявлено труп чоловіка без ознак життя, з тілесним ушкодженням різаною раною в області живота кухонним ножем. У будинку знайдено та вилучено ніж зі слідами крові потерпілого. Візуально на фототаблицях (додатках до протоколу) зафіксовано, що труп ОСОБА_11 з тілесним ушкодженням, зі слідами крові в будинку, знаряддя злочину. Зафіксовані на місці події обстановка в сукупності з іншими доказами доводять причетність обвинуваченого до вказаної події;

- актом огляду від 04 березня 2018 року, згідно якого за допомогою прилада «Драгер Алкотест 6810» у ОСОБА_10 виявлено стан алкогольного сп`яніння результат 1.14‰;

- протоколом огляду трупа ОСОБА_11 від 04 березня 2018 року та фототаблицею до нього, в ході якого виявлено рану в області живота від ножового поранення, інших видимих тілесних ушкоджень не виявлено, вилучено одяг потерпілого;

- згідно висновку судово-медичного експерта №122 від 06 березня 2018 року в обвинуваченого ОСОБА_10 будь-яких тілесних ушкоджень не виявлено;

- висновком судово-медичної експертизи №54 від 13 квітня 2018 року, згідно якого у потерпілого ОСОБА_11 виявлено: одиночне, проникаюче ножове поранення черевної стінки зліва з ушкодженням м`язів, підшкірно-жирової клітковини, очеревини, брижі тонкого кишківника, черевного відділу аорти з кровотечею в черевну порожнину біля 2 750 мл темно-червоної рідкої крові та 410 мл кров`яних згортків (загальною масою 3 160 мл), які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент спричинення, і стоять у прямому причинному зв`язку з настанням смерті; в момент спричинення тілесних ушкоджень виявлених на трупі ОСОБА_11 , з урахуванням їх характеру та локалізації, потерпілий знаходився в сидячому положенні або наближеному до сидячого з взаємним розташуванням обличчям до обличчя, місцем травмуючого чинника є черевна стінка, напрямок травмуючої сили на тіло спереду назад та дещо зверху вниз кількістю одна дія, нападник знаходився в стоячому положенні;

- з висновку експерта №151 від 23 березня 2018 року встановлено, що на джинсових штанах ОСОБА_10 виявлено кров людини, яка може належати як ОСОБА_10 , так і ОСОБА_11 ;

- згідно висновку експерта №523 від 14 березня 2018 року в крові трупа ОСОБА_11 виявлено наявність етилового (винного) алкоголю в кількості -3.87‰;

- висновком судово-медико-криміналістичної експертизи №64 від 15 травня 2018 року на клапті шкіри з правої половини черевної стінки трупа ОСОБА_11 виявлено глибоку колото-різану рану, що має додатковий розріз шкіри на протязі країв своєї лезової частини, яка могла утворитись від одноразової дії твердого, плоского, із вмістом сполук солей трьохвалентного заліза, однобічно-гострого клинкового знаряддя, по типу ножа, що має тупий, скоріш за все П-подібний на поперечному перетині «обушок» з добре вираженими ребрами (лівий кінець рани), недеформований гострий кінець (вістря) та одне лезо з гострою ріжучою крайкою (правий кінець додаткового розрізу шкіри цієї рани). Додатковий глибокий розріз шкіри (правий промінь рани), яким продовжуються краї лезової частини цієї колото-різаної рани (лівий промінь рани) утворились від одноразового руху ріжучої крайки леза зазначеного однобічно-гострого клинкового знаряддя по типу ножа, під час його вилучення з черевної стінки ОСОБА_11 , вказана рана могла бути заподіяна наданим на дослідження господарським ножем, або ж іншим з аналогічними конструктивними особливостями.

Суд першої інстанції встановивши фактичні обставини кримінального провадження, дав неправильну оцінку діям обвинуваченого за ч.2 ст.121 КК України саме як умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого.

На переконання суду першої інстанції, в ході судового розгляду стороною обвинувачення не доведено, що умислом ОСОБА_10 охоплюється спричинення смерті потерпілого ОСОБА_11 та в судовому розгляді знайшло підтвердження те, що ОСОБА_10 дійсно умисно наніс удар ножем у живіт потерпілого, не бажаючи смерті потерпілого та не допускаючи її настання, проявивши злочинну недбалість, оскільки повинен і міг передбачити такі наслідки.

Колегія суддів апеляційного суду не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.115 КК умисним вбивством є умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Умисне вбивство слід відрізняти від умисного тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого. Визначальним при цьому є спрямованість умислу винного, його суб`єктивне ставлення до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до таких наслідків характеризується необережністю.

Питання про умисел вирішується виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховуючи спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

Так, допитаний судово-медичний експерт ОСОБА_14 повністю спростував показання обвинуваченого ОСОБА_10 щодо механізму спричинення тілесного ушкодження потерпілому. Про вказане свідчить наявність одиночного проникаючого ножового поранення черевної стінки зліва з ушкодженням м`язів, підшкірно-жирової клітковини, очеревини, брижі тонкого кишківника, черевного відділу аорти та 410 мл кров`яних згортків, що дає підстави вважати про спричинення тілесного ушкодження ОСОБА_11 в положенні сидячи або наближеному до цього стану. Локалізація рани свідчить про відсутність слідової інформації саме про падіння потерпілого ОСОБА_11 на ніж та підтверджує одиночне проникаюче ножове поранення черевної стінки потерпілого зверху вниз спереду назад. Показання ОСОБА_10 про перебування потерпілого у вертикальному положенні не відповідає об`єктивним даним висновку експертизи, оскільки в такому разі не утворилися би кров`яні згортки у черевній порожнині. Саме наявність цих згортків свідчить про те, що відразу після нанесення тілесних ушкоджень потерпілий більше трьох хвилин сидів на місці отриманого ножового поранення. І лише після того, як він встав і мав намір залишити місце події, відновилась гостра кровотеча, що призвело в подальшому до його смерті.

Окрім того, відповідно до висновку експерта №54 від 13 квітня 2018 року розмір раневого каналу в область черевної порожнини потерпілого становить близько 15 см, що відповідно до показань судово-медичного експерта ОСОБА_14 свідчить про прикладення значної сили для нанесення вказаного тілесного ушкодження.

Після спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_11 обвинувачений ОСОБА_10 не вжив заходів для надання потерпілому невідкладної медичної допомоги, незважаючи на те, що усвідомлював, що завдав удару в область черевної порожнини, де знаходиться ряд життєво важливих органів.

На думку колегії суддів апеляційного суду, за наведених обставин ОСОБА_10 усвідомлював, що, завдаючи удар в життєво важливий орган, він може позбавити життя потерпілого, оскільки в області черевної порожнини знаходиться ряд життєво важливих органів, припинення функціонування яких неодмінно призведе до смерті потерпілого.

Кваліфікуючи дії обвинуваченого ОСОБА_10 за ч.1 ст.115 КК України, враховуються всі досліджені докази в сукупності, в тому числі, спосіб вчинення обвинуваченим злочину із застосуванням кухонного ножа, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінка обвинуваченого та потерпілого, що передувала події, їхні стосунки, ставлення обвинуваченого до наслідків злочину.

Про наявність умислу особи свідчать конкретні дії винного під час вчинення злочину.

Підтвердженням наявності умислу в ОСОБА_10 на вбивство ОСОБА_11 є використання кухонного ножа як знаряддя вчинення злочину. Маючи умисел на спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_10 міг використати будь-який інший предмет, який знаходився у нього в будинку, однак він скористався знаряддям, що має більшу небезпеку для життя особи.

Відповідно до роз`яснень викладених у п.22 Постанови пленуму Верховного Суду України №2 від 07 лютого 2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого (ч.2 ст.121 КК України), суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до її настання характеризується необережністю.

Оцінивши наявні докази, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що стороною обвинувачення правильно кваліфіковані дії обвинуваченого ОСОБА_10 за ч.1 ст.115 КК України як убивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

На думку колегії суддів, в діях обвинуваченого наявний умисел на настання будь-яких наслідків, які могли настати від завдання удару ножем в життєво важливий орган, зокрема, смерті потерпілого.

Пояснення обвинуваченого ОСОБА_10 про те, що він не бажав настання смерті потерпілого ОСОБА_11 , спростовані сукупністю доказів у даному кримінальному провадженні.

Посилання в апеляційних скаргах захисника та обвинуваченого про те, що суд першої інстанції необґрунтовано прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_10 у вчиненні злочину за ч.2 ст.121 КК України, а докази у кримінальному провадженні не ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального правопорушення, з точки зору допустимості, достовірності та належності, тому потрібно ухвалити виправдувальний вирок, ретельно перевірено колегією суддів апеляційного суду і визнано такими, що не знайшли свого підтвердження.

Підстав же вважати, що ОСОБА_10 завдав удар ножем і заподіяв тяжкі тілесні ушкодження з необережності, на думку колегії суддів, немає.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги прокурора, про те що судом першої інстанції неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, що призвело до невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого заслуговують на увагу, оскільки призначене покарання не відповідає загальним засадам, передбаченим ст.65 КК України, бо не є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів.

Відповідно до усталеної судової практики, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не лише кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими так і іншими особами.

Призначаючи покарання ОСОБА_10 за ч.1 ст.115 КК України, колегія суддів, відповідно до вимог ст.ст.65, 66, 67 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину згідно ст.12 КК України, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, та обставини, що його обтяжують, до яких колегія суддів відносить вчинення злочину особою, яка перебувала в стані алкогольного сп`яніння.

Крім того, колегія суддів ураховує позицію потерпілої ОСОБА_8 , яка заявила цивільний позов та просила призначити покарання у виді максимального позбавлення волі, особу обвинуваченого ОСОБА_10 , який є несудимим, офіційно не працює, вчинив особливо тяжкий злочин, передбачений ч.1 ст.115 КК України, що свідчить, про його підвищену небезпечність для суспільства.

Зокрема, апеляційним судом, окрім іншого, при призначенні ОСОБА_10 враховується й те, що останній фактично вину у вчиненні злочину не визнав, що свідчить про його намагання уникнути кримінальної відповідальності та справедливого покарання.

За місцем реєстрації він характеризується позитивно, на обліку лікаря-нарколога та лікаря психіатра не перебуває.

Відповідно до висновку судово-психіатричної стаціонарної експертизи №241 від 24 квітня 2018 року ОСОБА_10 на час проведення експертизи психічною хворобою не страждає, усвідомлював та може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. В період інкримінованих йому дій в стані фізіологічного афекту чи іншому подібному стані, як підстави сильного душевного хвилювання, не знаходився. В досліджуваній ситуації його психоемоційний стан змінився ще до виникнення конфлікту під дією вжитого алкоголю. У стані патологічного сп`яніння, в будь-якому хворобливому стані психіки не знаходився, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне призначити ОСОБА_10 покарання в межах санкції ч.1 ст.115 КК України у виді позбавлення волі строком на 12 років.

На думку колегії суддів, саме таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції обґрунтовано частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_8 до ОСОБА_10 про відшкодування майнової шкоди у виді витрат на поховання в розмірі 19 070 грн. та відшкодування моральної шкоди в розмірі 200 000 грн.

При цьому підставно стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_8 в рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди 3 380 грн. та 200 000 грн. відшкодування моральної шкоди.

Вирішуючи цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 до обвинуваченого ОСОБА_10 про відшкодування завданої майнової шкоди в сумі 3 380 грн., витрачених нею на похорони ОСОБА_11 , місцевий суд обґрунтовано врахував наявність доказів понесених витрат, що підтверджені накладною №177 від 04 березня 2018 року, у зв`язку з чим позов в цій частині підтверджений та задоволений.

У решті позовних вимог щодо стягнення понесених витрат на поховання ОСОБА_11 , які не підтверджені належними доказами, відмовлено з обґрунтованих мотивів.

Позовні вимоги ОСОБА_8 в частині стягнення моральної шкоди в сумі 200 000 грн. на її користь, колегія суддів вважає, що такі вимоги є обґрунтованими та враховує, що потерпілій заподіяно моральну шкоду, оскільки вона перенесла сильні душевні страждання, що також значно змінило звичний спосіб її життя та потребує додаткових зусиль для його влаштування, втрата потерпілою близької людини має безтерміновий та невідновлюваний характер, викликає особливі глибокі та болісні страждання.

Колегія суддів ураховує ступінь вини обвинуваченого ОСОБА_10 , наслідки понесені потерпілою ОСОБА_8 у вигляді моральних страждань, та вважає, що зазначена сума, виходячи із засад розумності та справедливості може компенсувати понесені потерпілою моральні втрати, тому в цій частині вимоги підлягають задоволенню.

У решті позовних вимог місцевим судом законно відмовлено.

Таким чином, вирок суду підлягає скасуванню на підставі п.4 ч.1 ст.409, ч.2 ст.409 КПК України у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що у свою чергу потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, з ухваленням нового вироку.

Керуючись ст.ст.407, 409, 418, 420, 424, 426, 532 КПК України, колегія суддів,
у х в а л и л а:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_10 та захисника ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.
Вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 05 березня 2019 року щодо ОСОБА_10 скасувати і ухвалити новий вирок.

ОСОБА_10 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, та призначити йому покарання у виді 12 років позбавлення волі.
У решті вирок суду залишити без змін.
Вирок набирає законної сили з моменту проголошення.
На вирок може бути подана касаційна скарга до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4