Справа № 583/2136/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" червня 2019 р. м. Охтирка Сумської області

Охтирський міськрайонний суд Сумської області у складі:

головуючого-судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

з фіксацією розгляду справи технічним комплексом «Акорд», розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Охтирка кримінальну справу за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Високе Охтирського району, зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта середня, одруженого, малолітніх дітей на утриманні не має, інвалідом, учасником бойових дій, постраждалим на ЧАЕС не являється, працюючого в Комунальному закладі Сумської обласної ради «Обласний наркологічний диспансер» на посаді робітника з благоустрою, раніше судимого
-вироком Охтирського міськрайонного суду від 18.12.2018 року за ч. 2 ст. 185, 69 КК України до 1 року виправних робіт з відрахуванням 10% заробітку,
за ч. 4 ст. 407 КК України
в с т а н о в и в:
Обвинувачений ОСОБА_7 призваний 10.03.2015 року ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу за призовом під час мобілізації до лав Збройних Сил України та проходив військову службу у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 (на даний час військова частина НОМЕР_2 ).

Відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 № 987 від 24.04.2015 року молодшого сержанта ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу військової частини польова пошта НОМЕР_1 , поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду заступника командира взводу командира відділення 3 зенітної ракетної батареї зенітного ракетного артилерійського дивізіону військової частини польова пошта НОМЕР_1 .

Так, о 18.00 год. 26.07.2015 року на вечірньому шикуванні підрозділу заступником командира 2 зенітної ракетної батареї зенітного ракетного артилерійського дивізіону військової частини польова пошта НОМЕР_1 , капітаном ОСОБА_8 було виявлено відсутність солдата ОСОБА_5 у розташуванні вказаної військової частини.

Статтями 17, 65, 68 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України та кожен повинен додержуватися вимог Конституції України та законів України; ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.

Разом з тим, відповідно до ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст.ст. 11, 16, 30,35,37,127,128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, молодший сержант ОСОБА_7 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися вимог Військової присяги, Конституції України, законів України та статутів Збройних Сил України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), знати та зразково виконувати свої службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, не допускати негідних вчинків і стримувати від них інших військовослужбовців.

Відповідно до вимог ст.ст. 1, 2, 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна досягається шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог військових статусів, а також зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів та накази командирів.

Поняття особливий період міститься в абз. 11 ст. 1 Закону України «Про оборону України», у якому передбачено, що особливий період це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільових) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

У такий спосіб з моменту видання Указу Президента України № 303/2014 від 17.02.2014 року «Про часткову мобілізацію» на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу.

Однак, всупереч вимогам ст.ст. 11, 12, 16, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України, затвердженого Законом України № 548-XIV від 24.03.1999 року, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України № 551- XIV від 24.03.1999 року, молодший сержант ОСОБА_7 , 26.07.2015 року о 08.00 год., усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, діючи умисно, не одержавши дозволу відповідного начальника (командира), без поважних на те причин, в умовах особливого періоду, з метою тимчасово ухилитись від проходження військової служби, самовільно покинув без поважних на те причин розташування військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ), та свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не пов`язуючи його з проходженням військової служби до 22.11.2018 року., увесь час перебуваючи за місцем свого проживання в с. Кудряве, Охтирського району Сумської області.

22.11.2018 року о 09.00год., усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, побоюючись кримінальної відповідальності за вчинений злочин, молодший сержант ОСОБА_7 добровільно та з власної ініціативи прибув до Охтирського відділу поліції ГУНП в Сумській області із зізнанням.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 повністю визнав вину у скоєному кримінальному правопорушенні, щиро розкаявся, пояснив, що не отримавши дозволу від командування, самовільно залишив військову частину та поїхав додому в АДРЕСА_1 , де проживав до з`явлення із зізнанням.

Враховуючи те, що обвинувачений в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, беручи до уваги, що інші учасники судового розгляду також не оспорювали фактичні обставини справи, і судом встановлено, що учасники судового розгляду, в тому числі, обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду кримінальної справи в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються.

Таким чином, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_5 у скоєнні злочину знайшла своє підтвердження в судовому засіданні і його дії суд кваліфікує за ч. 4 ст. 407 КК України (в редакції, яка діяла станом на 26.07.2015 року), тобто самовільне залишення військової частини або місця служби, а також нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинені в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене особами, зазначеними в ч. 1 або ч. 2 ст. 407 КК України.

Суд не знаходить передбачених ст. 67 КК України обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому.

До визначених ст. 66 КК України обставин, що пом`якшують покарання, суд відносить з`явлення із зізнанням, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

При призначенні покарання суд враховує скоєння обвинуваченим злочину середньої тяжкості, за який у разі визнання його винуватим, йому загрожує покарання у виді до 7 років позбавлення волі, характер, ступінь суспільної небезпечності та наслідки скоєного, відомості про особу обвинуваченого, який раніше судимий, стан його здоров`я - на обліку в нарко- та психдиспансері не перебуває, має постійне місце проживання та роботи, звідки характеризується позитивно, обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що його обтяжують.

Судом враховано, що згідно досудової доповіді органу з питань пробації, яким взято до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, історію правопорушень, його спосіб життя, а також рівень ризику небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі не можливе.

Однак, врахувавши суспільну небезпечність скоєного, відсутність настання тяжких наслідків від дій обвинуваченого, відомості про його особу, наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання, а саме з`явлення із зізнанням, каяття у скоєному, активне сприяння розкриттю злочину, що істотно знижують ступінь тяжкості скоєного злочину, суд дійшов висновку про наявність підстав для застосування ст. 69 КК України та призначення більш м`якого виду покарання, ніж передбачене санкцією ч. 4 ст. 407 КК України, а саме, у виді виправних робіт на строк 2 роки з відрахуванням 15 відсотків заробітку в дохід держави..

Зважаючи на те, що після засудження вироком Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 18.12.2018 року ОСОБА_7 засуджений за ч. 2 ст. 185, 69 КК України до 1 року виправних робіт з відрахуванням 10% заробітку, з якого невідбута частина покарання складає 8 місяців, судом достовірно встановлено, що він винен ще і в іншому злочині, вчиненому до постановлення попереднього вироку, на підставі ст.. 70 ч. 4 КК України в строк покарання підлягає зарахуванню покарання, відбуте частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.
На підставі ст.. 72 ч. 2 КК України у зв`язку із призначенням ОСОБА_9 покарання за сукупністю вироків у виді виправних робіт розміри відрахувань із заробітку обвинуваченого складанню не підлягають і обчислюються за кожним вироком самостійно.
Суд не знаходить визначених ст.. 177 КПК України підстав для зміни міри запобіжного заходу обвинуваченому, оскільки стороною обвинувачення не наведено жодного ризику, який би вказував не необхідність обмеження свободи особи з метою забезпечення виконання нею процесуальних рішень у справі.
Судові витрати та матеріальна шкода у справі відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 66-69, 70, 72 КК України, ст.ст. 331, 349, 370, 371, 374-376 Кримінального процесуального кодексу України, суд -

з а с у д и в:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у скоєнні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання за цим законом із застосуванням ст. 69 КК України, у виді 2 (два) роки виправних робіт з відрахуванням 15 відсотків заробітку в дохід держави.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 18.12.2018, у виді 1 (одного) року виправних робіт за місцем роботи засудженого із відрахуванням в дохід держави 10% із суми заробітку, та призначити остаточне покарання у виді 2 (два) роки виправних робіт за місцем роботи засудженого із відрахуванням в дохід держави 15% із суми заробітку.

На підставі ст.. 72 ч. 2 КК України у зв`язку із призначенням ОСОБА_9 покарання за сукупністю вироків у виді виправних робіт, розміри відрахувань із заробітку обвинуваченого складанню не підлягають і підлягають виконанню за кожним вироком самостійно.
Запобіжний захід засудженому ОСОБА_11 до набрання вироком законної сили не обирати.

Вирок може бути оскаржений до Сумського апеляційного суду протягом 30 діб з часу його проголошення.

Суддя Охтирського міськрайонного суду
Сумської області ОСОБА_12