справа №619/3542/19
провадження №1-кп/619/423/19
ВИРОК
іменем України

05 вересня 2019 року м. Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

перекладача ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0001177 від 03.09.2019 по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

громадянина республіки Азербайджан, уродженця м. Євлах республіки Азербайджан, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.27 ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України,

встановив:

У травні 2017 року, більш точна дата у ході досудового розслідування не встановлена, ОСОБА_4 , перебуваючи на території України та не бажаючи залишати її межі, при цьому маючи можливість офіційно, на законних підставах продовжити в Державній Міграційній службі України термін свого перебування на території України, переслідуючи мету, спрямовану на отримання права перебувати на території України та бажаючи у зв`язку з цим звільнитись від обов`язку перетину державного кордону, вступив з невстановленою слідством особою в злочинну змову, спрямовану на підроблення офіційного документу - паспорту, виданого на власне ім`я, шляхом внесення до нього неправдивої інформації про перетин державного кордону України у вигляді штампу, наявність якого в паспорті останнього дає йому право на законне перебування на території України в подальшому.
Продовжуючи реалізацію свого злочинного наміру, ОСОБА_4 , у травні 2017 року, діючи в порушення вимог п.2 ч.2 Порядку продовження строку перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2012 р. № 150, з прямим умислом, направленим на отримання права перебувати на території України та бажаючи уникнути обов`язку перетину державного кордону України, надав невстановленій особі паспорт на своє ім`я, та шляхом умовляння останньої, схилив її до внесення у вказаний документ недостовірної інформації про перетин державного кордону України у вигляді штампу.
Після цього, невстановлена особа, у невстановленому в ході досудового розслідування місці, виконала раніше оговорені між нею та ОСОБА_4 , дії, та проставила в паспорт № НОМЕР_1 виданий 09.08.2015 на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відбиток штампу, про перетин державного кордонуУкраїни «В`їзд» №047 від 19.05.2017 ППр «Харків-пасажирський», після чого повернула його власникові, а останній залишив при собі з метою подальшого використання вже підробленого документу.
Крім того, встановлено, що наприкінці червня 2017 року, більш точна дата у ході досудового розслідування не встановлена, ОСОБА_4 , перебуваючи на території України та не бажаючи залишати її межі, при цьому маючи можливість офіційно, на законних підставах продовжити в Державній Міграційній службі України термін свого перебування на території України, переслідуючи мету, спрямовану на отримання права перебувати на території України та бажаючи у зв`язку з цим звільнитись від обов`язку перетину державного кордону, вступив з невстановленою органом досудового розслідування особою в злочинну змову, спрямовану на підроблення офіційного документу - паспорту, виданого па власне ім`я, шляхом внесення до нього неправдивої інформації про перетин державного кордону України у вигляді штампу, наявність якого в паспорті останнього дає йому на законне перебування на території України в подальшому.
Продовжуючи реалізацію свого злочинного наміру, ОСОБА_4 , наприкінці червня 2017 року, діючи в порушення вимог п.2 ч.2 Порядку продовження строку перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2012 р. № 150, з прямим умислом, направленим на отримання права перебувати на території України та бажаючи уникнути обов`язку перетину державного кордону України, надав невстановленій особі паспорт на своє ім`я, та шляхом умовляння останньої, схилив її до внесення у вказаний документ недостовірної інформації про перетин державного кордону України у вигляді штампу.
Після цього, невстановлена особа, у невстановленому в ході досудового розслідування місці, виконала раніше оговорені між нею та ОСОБА_4 дії, та проставила в паспорт № НОМЕР_1 , виданий 09.08.2015 на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відбиток штампу про перетин державного кордону України «Виїзд» №053 від 26.06.2017 ППр «Харків», після чого повернула його власникові, а останній залишив при собі з метою подальшого використання вже підробленого документу.
Крім того, встановлено, ще наприкінці вересня 2017 року, більш тoчна дата у ході досудового розслідування не встановлена, ОСОБА_4 ,перебуваючи на території України та не бажаючи залишати її межі, при цьому маючи можливість офіційно, на законних підставах продовжити в Державній Міграційній службі України термін свого перебування на території України, переслідуючи мету, спрямовану на отримання права перебувати на території України та бажаючи у зв`язку з цим звільнитись від обов`язку перетину державного кордону, вступив з невстановленою органом досудового розслідування особою в злочинну змову, спрямовану на підроблення офіційного документу - паспорту, виданого на власне ім`я, шляхом внесення до нього неправдивої інформації про перетин державного кордону України у вигляді штампу, наявність якого в паспорті останнього дає йому на законне перебування на території України в подальшому.
Продовжуючи реалізацію свого злочинного наміру, ОСОБА_4 , наприкінці вересня 2017 року, діючи в порушення вимог п.2 ч.2 Порядку продовження строку перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2012 р. № 150, з прямим умислом, направленим на отримання права перебувати на території України та бажаючи уникнути обов`язку перетину державного кордону України, надав невстановленій особі паспорт на своє ім`я, та шляхом умовляння останньої, схилив її до внесення у вказаний документ недостовірної інформації про перетин державного кордону України у вигляді штампу.
Після цього, невстановлена особа, у невстановленому в ході досудового розслідування місці, виконала раніше оговорені між нею та ОСОБА_4 дії, та проставила в паспорт № НОМЕР_2 , виданий 09.08.2015 на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відбиток штампу про перетин державного кордону України «В`їзд» №047 від 28.09.2017 ППр «Харків-пасажирський», після чого повернула його власникові, а останній залишив при собі з метою подальшого використання вже підробленого документу.
Також встановлено, що 02.09.2019 приблизно о 20 год 00 хв громадянин Республіки Азербайджан ОСОБА_4 , перебуваючи в міжнародному автомобільному пункті пропуску «Гоптівка» Дергачівського району Харківської області, розташованому за адресою: Харківська область Дергачівський район смт Козача Лопань вул. Прикордонна, № 4, під час проходження прикордонного контролю, діючи умисно, достовірно знаючи про те що відомості пре перетин кордону наявні у його паспорті не відповідають дійсності, маючи умисел, направлений на використання шляхом пред`явлення завідомо підробленого документа, пред`явив співробітникам прикордонної служби МАПП «Гоптівка», паспорт № НОМЕР_1 , виданий 09.08.2015 на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 3, 50 сторінках якого наявні чотири штампи/відмітки проперетин державного кордону України, з ознаками підробки, та щодо яких відсутні відомості в базі ДПСУ про факт перетину державного кордону України, а саме: 1) перетин державного кордону України «Виїзд» №053 від 30.10.2015 ППр «Харків» через державний кордон України; 2) перетин державного кордону України «В`їзд» №047 від 19.05.2017 ППр «Харків-пасажирський» через державний кордон України; 3) перетин державного кордону України «Виїзд» №053 від 26.06.2017 ППр «Харків» через державний кордон України; 4) перетин державного кордону України «В`їзд» №047 від 28.09.2017 ППр «Харків-пасажирський» через державний кордон України, які, згідно з висновком, складеним за результатами здійснення поглибленої перевірки, не відповідають встановленому зразку, затвердженого наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України №22 від 14.01.2011.
Своїми діями ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.27 ч.1 ст.358 КК України, а саме: підбурювання до підроблення офіційного документа.

Крім того, своїми діями ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.358 КК України, а саме: використання завідомо підробленого документа.
04 вересня 2019 року в м. Дергачі між прокурором Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 укладена угода про визнання винуватості, за участі захисника ОСОБА_6 , відповідно до умов якої обвинувачений повністю визнає винуватість у вчиненні указаних вище злочинів та сторони погоджуються на призначення йому покарання за ч.4 ст.27 ч.1 ст.358 КК України у вигляді штрафу у розмірі 100 неоподаткованих мінімумів громадян, що становить 1700,00грн, за ч.4 ст.358 КК України у вигляді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів громадян, що становить 850,00грн. На підставі ч.1 ст.70 КК України остаточне покарання у вигляді штрафу у розмірі 100 неоподаткованих мінімумів громадян, що становить 1700,00грн.
У судовому засіданні прокурор, обвинувачений та захисник просили затвердити угоду.
Суд дійшов висновку про затвердження угоди про визнання винуватості з наступних мотивів.

Відповідно до правил ст. ст. 468, 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Суд зазначає, що злочини, у вчиненні яких вина обвинуваченого визнається доведеною, відповідно до ст.12 КК України відносяться до злочинів невеликої тяжкості, внаслідок яких шкода завдана лише суспільним інтересам.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав себе винуватим та зазначив, що він цілком розуміє характер обвинувачення у вчиненні злочинів передбачених ч.4ст.27 ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України, крім того розуміє надані йому законом права, наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ст. 473 КПК України, наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України, згоден з видом покарання, яке до нього буде застосовано в результаті затвердження угоди про визнання винуватості та наполягає на затвердженні даної угоди.

Суд шляхом опитування обвинуваченого, прокурора, який просив затвердити угоду, захисника у судовому засіданні переконався, що укладення сторонами угоди про визнання винуватості є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Таким чином, угода про визнання винуватості, яка укладена 04 вересня 2019 року між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участі захисника, відповідає вимогам КПК України та КК України.

Підстав для відмови у затвердженні угоди, які передбачені ч.7 ст.474 КПК України, судом не встановлено.

Частиною 5 ст.65 КК України встановлено, що у випадку затвердження вироком угоди про примирення або про визнання вини суд призначає покарання, узгоджене сторонами угоди.
За таких обставин, суд вважає доведеним те, ОСОБА_7 вчинив злочини, передбачені ч.4ст.27 ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України, за які належить призначити йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості покарання у виді штрафу.

Частиною 2 ст.475 КПК України передбачено, що вирок на підставі угоди повинен відповідати загальним вимогам до обвинувальних вироків з урахуванням особливостей, передбачених частиною третьою цієї статті.
Згідно п.2 ч.4 ст.474 КПК України у резолютивній частині вироку зазначаються, у разі визнання особи винуватою, рішення щодо речових доказів і документів та спеціальної конфіскації.
Керуючись ст.ст. 368, 370, 374, 376, 475 КПК України, суд

ухвалив:

Затвердити угоду про визнання винуватості, яка укладена 04 вересня 2019 року між прокурором Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочинів, передбачених ч.4ст.27 ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України, та призначити йому узгоджене сторонами покарання:

- за ч.4 ст.27 ч.1 ст.358 КК України у виді штрафу у розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700,00грн (одна тисяча сімсот гривень);
- за ч.4 ст.358 КК України у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850,00грн (вісімсот п`ятдесят гривень).
На підставі ч.1 ст.70 КК України ОСОБА_4 визначити остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700,00грн (одна тисяча сімсот гривень).
Засуджений зобов`язаний сплатити штраф у місячний строк після набрання вироком суду законної сили і повідомити про це кримінально-виконавчій інспекції за місцем проживання шляхом пред`явлення документа про сплату штрафу.
У разі несплати засудженим штрафу у строк, передбачений частиною першою цієї статті, суд за поданням кримінально-виконавчої інспекції розглядає питання про розстрочку виплати несплаченої суми штрафу або заміну несплаченої суми штрафу покаранням у виді громадських, виправних робіт або позбавлення волі відповідно до закону.

Речовий доказ: паспорт № НОМЕР_1 виданий 09.08.2015 на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 повернути власнику.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Дергачівський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, з підстав передбачених статтею 394 КПК України, а саме: обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами п`ятою - сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди; потерпілим, його представником, законним представником, виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; нероз`яснення йому наслідків укладення угоди; невиконання судом вимог, встановлених частинами шостою чи сьомою статті 474 цього Кодексу; прокурором виключно з підстав затвердження судом угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно з частиною третьою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1