09.04.2019
Ленінський районний суд м.Харкова
УХВАЛА
Іменем України
09 квітня 2019р. Справа №642/4723/18-к Провадження 1-кп/642/233/19
Суд у складі: Головуючого судді Секретаря ОСОБА_1 ; ОСОБА_2 ;

За участі сторін: Прокурора ОСОБА_3

Захисник ОСОБА_4 , ОСОБА_5 Обвинувачений ОСОБА_6 , ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у кримінальному правопорушенні за статтею ст.187 ч.2 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Прокурором заявлено клопотання про продовження запобіжного заходу з яким не погоджуються обвинувачені та захисники. Захисники заявляють клопотання про зміну запобіжного заходу.

Враховуючи думку учасників судового кримінального провадження, щодо заявленого клопотання прокурором про продовження строку запобіжного заходу, думку обвинуваченого, захисту, про зміну запобіжного заходу, суд вважає:

Статтею 331 КПК України визначено:

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Оцінюючи в сукупності всі обставини, у тому числі тяжкість злочину, який згідно ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину, суспільну небезпечність кримінального правопорушення, яке інкримінується обвинуваченим, покарання, яке загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винуватим, а також дані про особи обвинуваченого, які не працюють та не мають стабільного джерела прибутку, обвинувачуються у злочині, вчиненому з корисливих мотивів, неодноразово судими, що свідчить про схильність обвинувачених до вчинення кримінальних правопорушень, та можливість в разі зміни запобіжного заходу переховуватися від суду, вважає обґрунтованими доводи прокурора про існування ризиків, які стали підставою для застосування відносно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 запобіжного заходу.
При цьому суд враховує практику Європейського суду з прав людини, згідно якої тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Вищевказані обставини свідчать про неможливість запобігання встановленим ризикам шляхом застосування до обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Судове провадження не завершено, запобіжний захист щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, спливає, підстав заявлених захистом для скасування або заміни запобіжного заходу в судовому засіданні не встановлено, є доцільним продовжити запобіжні заходи щодо обвинувачених на період, визначений ч.3 ст.331 КПК України.

Керуючись ст. 331, 336, 372, 392 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволені клопотання ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу відмовити.

Клопотання прокурора щодо продовження запобіжного заходу задовольнити.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою продовжити на 60 днів, обвинуваченим:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до «24.00» год. 07 червня 2019р. з триманням обвинувачених в установі кримінально-виконавчої системи України.

Копію ухвали направити до установи кримінально-виконавчої системи для виконання.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1