Провадження № 1-кс/344/9000/18
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2018 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , адвоката ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянувши скаргу ОСОБА_5 на бездіяльність прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 звернувся із скаргою, вимогами якої просить зобов`язати прокуратуру Івано-Франківської області невідкладно внести відомості до ЄРДР про вчинення кримінальних правопорушень, які мають ознаки складу злочинів, передбачених ч.2 ст.365, ч.2 ст.146, ч.1,2 ст.146-1, ч.2 ст.162 КК України.

Адвокат ОСОБА_3 в судовому засіданні просив скаргу задоволити з мотивів викладених в ній.

Прокурор в судовому засіданні щодо вимог скарги заперечила, просила відмовити в задоволенні.

Дослідивши матеріали скарги, вважаю наступне.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений ч. 1 ст. 303 КПК України. Зокрема, у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 214 КПК України бездіяльність слідчого, прокурора щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і є предметом оскарження в порядку ст. 303 КПК України, полягає у невнесенні вказаними особами відповідних відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань впродовж 24 години після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Відомості, які підлягають внесенню до Єдиного реєстру досудових розслідувань та їх перелік визначені ч. 5 ст. 214 КПК України, відповідно до положень якої до Єдиного реєстру досудових розслідувань підлягають внесенню, серед інших відомостей, короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлені з іншого джерела.

При цьому, виходячи зі змісту ст. 214 КПК України, повноваженням щодо оцінки відомостей, наведених у заяві чи повідомленні потерпілим, чи виявлених з іншого джерела, як таких, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення наділені слідчий, прокурор.

Як вбачається зі скарги та матеріалів, доданих до неї, 25 жовтня 2018 року ОСОБА_5 до прокуратури Івано-Франківської області подано заяву про вчинення працівниками УПП м. Івано-Франківська дій, що, на його переконання, містять ознаки злочинів, передбачених ч. 2 ст. 365, ч.2 ст. 146, ч.ч. 1, 2 ст. 146-1, ч. 2 ст. 162 КК України.

Заява про вчинення кримінальних правопорушень направлена на ім`я прокурора Івано-Франківської області засобами поштового зв`язку (рекомендованим поштовим відправленням № 770), та згідно даних офіційного сайту УДППЗ «Укрпошта» вручено за довіреністю уповноваженій особі прокуратури Івано-Франківської області 29 жовтня 2018 року, що підтверджується відповідною роздруківкою з сайту.

В заяві повідомлялось, що всупереч вимогам статей 43, 44 Закону України «Про Національну поліцію» патрульні поліцейські УПП в м. Івано-Франківську грубо порушили порядок застосування поліцейських заходів примусу, що виразилося у безпідставному застосуванні до нього вогнепальної зброї, незаконному проведенні особистого обшуку, незаконному затриманні під погрозо застосування вогнепальної зброї та незаконному позбавленні його волі протягом тривалого часу, при відсутності з моєї сторони посягання на життя і здоров`я поліцейських та з врахуванням того, що він не вчинив жодного адміністративного чи кримінального правопорушення.

Крім того, всупереч вимогам стаття 44 Закону України «Про Національну поліцію» вважає, що патрульні поліцейські безпідставно застосували відносно нього заходи поліцейського піклування, однак, під погрозою застосування вогнепальної зброї нібито для забезпечення їх особистої безпеки та припинення правопорушення, фактично провели затримання його, хоча із наявних у нього відеозаписів вказаних подій чітко видно, що ніякої небезпеки в його діях для поліцейських не було, а навпаки він неодноразово вимагав від них дотримуватись вимог чинного законодавства, оскільки сам є діючим працівником поліції, про що їх повідомляв, і жодного умислу не виконувати законні вимоги поліцейських в нього не було.

При цьому, про застосування щодо нього вогнепальної зброї, проведення його особистого обшуку під загрозою його застосування та його подальше затримання, прокурора у встановленому законом порядку повідомлено не було.

В подальшому всупереч вимогам стаття 45 Закону України «Про Національну поліцію» патрульні поліцейські, під погрозою застосування відносно його вогнепальної зброї, безпідставно стверджуючи, що він нібито своїми діями може завдати шкоду собі і оточуючим, провели фактично моє затримання в порядку ст.ст. 260, 261 КУпАП, однак від складення протоколу затримання взагалі ухилилися, на його вимоги щодо його складення не реагували.

Але, статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Як вбачається із наданих скаржником матеріалів скарги, слідчий суддя вважає, що факти, викладені у скарзі є суб`єктивним сприйняттям та оцінкою обставин заявника і фактичних даних чи обставин, які б свідчили про вчинення кримінальних правопорушень, не містить, що також підтверджено і проведеним службовим розслідуванням, (в тому числі з переглядом відеозаписів з нагрудних відеореєстраторів працівників УПП), за результатами якого неправомірних дій не виявлено, а відтак слідчий суддя за результатами розгляду скарги не вбачає підстав для її задоволення.

У зв`язку з чим, вважаю, що в задоволенні скарги слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 309 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:
В задоволенні скарги ОСОБА_5 на бездіяльність прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1 .

Повний текст ухвали виготовлено 16 листопада 2018 року.