Провадження № 1-кп/243/793/2018
Справа № 243/9386/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 листопада 2018 року
Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Краснодон Луганської області, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , звільненого з лав Збройних сил України, працює за тимчасовими цивільно-правовими угодами на будівництві, неповна середня освіта(9 класів), не одруженого, утриманців не має, громадянина України, ІПН НОМЕР_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 407, ч. 3 ст. 408 КК України, -
сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:
обвинувачений ОСОБА_3 ,
ОСОБА_3 та Міністерство оборони України, від імені якого діяв командир військової частини НОМЕР_2 , 15 вересня 2017 року уклали договір «Контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України» терміном три роки. Відповідно до наказу командувача Високомобільних десантних військ Збройних Сил України (по особовому складу) № 05-РС від 05 лютого 2018 року солдата ОСОБА_3 , курсанта навчального взводу навчальної роти навчального батальйону військової частини НОМЕР_2 Високомобільних десантних військ Збройних сил України, призначено номером обслуги зенітного артилерійського взводу роти вогневої підтримки частини НОМЕР_3 Збройних Сил України, виключено із списків особового складу частини, всіх видів забезпечення, з котлового забезпечення, у зв`язку вибуттям до нового місця служби.
Разом з тим, солдат ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом та проходячи її на посаді номера обслуги зенітного артилерійського взводу роти вогневої підтримки частини НОМЕР_3 Збройних Сил України, яка на момент вчинення злочину, дислокувалась в м.Святогірську, Донецької області, в порушення вимог ст. ст. 9, 11,16, 37, 40, 59, 127, 128, 216-222 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст.ст. 1, 3, ст. 23, ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу", Указу Президента України від 17 березня 2014 року «Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» № 303/2014 від 17 березня 2014 року, №15/2015, п. п. 4, 7, 12, 122 «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затвердженого Указом Президента України №1153/2008 від 10 грудня 2008 року, 15 лютого 2018 року, діючи умисно, з метою тимчасового ухилення від виконання обов`язків військової служби, самовільно залишив місце служби, тобто, місце дислокації військової частини НОМЕР_3 , яка на момент вчинення злочину дислокувалась по АДРЕСА_2 , та направився до свого постійного місця проживання: АДРЕСА_1 , де знаходився до 07 березня 2018 року, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, ухиляючись від несення обов`язків військової служби. Своїми діями ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем (крім строкової служби), самовільно залишив місце служби без поважних причин в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, тобто вчинив правопорушення, передбачене ч.4 ст.407 КК України.
Крім того, солдат ОСОБА_3 , в порушення вимог ст. ст. 9, 11, 16, 37, 40, 59, 127, 128, 216-222 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст.ст. 1, 3, ст. 23, ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу", Указу Президента України від 17.03.2014 «Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» № 303/2014 від 17 березня 2014 року, №15/2015, п. п. 4, 7, 12, 122 «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затвердженого Указом Президента України №1153/2008 від 10 грудня 2008 року, 11 квітня 2018 року, діючи умисно, з метою ухилення від проходження військової служби, самовільно залишив місце служби, а саме місце дислокації військової частини НОМЕР_3 , яка на момент вчинення злочину дислокувалась по АДРЕСА_2 , та направився до свого постійного місця проживання: АДРЕСА_1 , де продовжує знаходиться, тим самим, без поважних причин ухиляється від несення обов`язків військової служби, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
Своїми діями ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем (крім строкової служби), самовільно залишив місце служби з метою ухилення від військової служби в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, тобто вчинив дезертирство, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, кримінальна відповідальність за яке передбачена ч.3 ст.408 КК України.
Судом були досліджені наступні докази на підтвердження встановлених судом обставин.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 провину у вчиненому визнав повністю, розкаявся та показав, що дійсно він з навчання їхав до військової частини НОМЕР_3 та заїхав додому в АДРЕСА_1 та затримався там. Зазначив, що коли він самостійно вирішив поїхати до частини його зупинили та доставили до вказаної військової частини. Вказав, що контракт на проходження військової служби підписував, при чому усвідомлював свої дії. Щодо другого епізоду показав, що дійсно 10 квітня 2018 року він перебував на виконанні службового завдання, 11 квітня 2018 року він здав зміну, здав зброю та вирішив взагалі залишити частину, що ї зробив. Поїхав додому, де перебуває до сьогодні. Зі збройних сил України його звільнено. Просив суворо не карати, у вчиненому розкаюється.
Судом також досліджені такі письмові докази:
17 вересня 2018 року ОСОБА_3 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 408 КК України, та відповідно до повідомлення від 17 вересня 2018 року про зміну раніше повідомлених підозр, та повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.4 ст. 407, ч.3 ст.408 КК України.
Відповідно до повідомлення командира військової частини НОМЕР_3 , повідомлено про вчинення правопорушення у зв`язку з тим, що солдат ОСОБА_3 не прибув вчасно після переведення до місця служби;
Згідно із рапортом молодшого сержанта військової частини НОМЕР_3 ОСОБА_6 вбачається, що солдат ОСОБА_3 14 лютого 2018 року не прибув до військової частини НОМЕР_3 ;
Наказом командира військової частини НОМЕР_3 № 101 від 15 лютого 2018 року, з якого вбачається, що за фактом не прибуття до військової частини ОСОБА_3 для подальшого проходження служби з ІНФОРМАЦІЯ_2 призначено проведення службового розслідування;
Із акту службового розслідування командира військової частини НОМЕР_3 від 26 лютого 2018 року вбачається, що солдат ОСОБА_3 15 лютого 2018 року, не маючи будь яких поважних причин для звільнення від обов`язків несення служби, діючи умисно в наслідок власної недисциплінованості, не прибув з військової частини НОМЕР_2 (199 навчальний центр) до військової частини НОМЕР_3 , куди попередньо був направлений для подальшого проходження військової служби;
Відповідно до наказу № 211 від 26 лютого 2018 року, встановлено факт неприбуття солдата ОСОБА_3 до місця служби без поважних причин;
Згідно із іменним списком солдата ОСОБА_7 направлено до військової частини у АДРЕСА_2 , час та дата прибуття 14 год. 00 хв., 15 лютого 2018 року;
Відповідно до повідомлення про кримінальне правопорушення, повідомлено про те, що 11 квітня 2018 року солдат ОСОБА_3 залишив самовільно місце служби;
Згідно із матеріалами службового розслідування, а саме:
рапортом командира РВП старшого лейтенанта ОСОБА_8 від 11 квітня 2018 року вбачається, що під час ранкового шикування був відсутній у строю номер обслуги солдат ОСОБА_3 ;
Наказом командира військової частини НОМЕР_3 № 312 від 11 квітня 2018 року, з якого вбачається, що за фактом самовільного залишення частини військовослужбовцем військової служби за контрактом ОСОБА_3 призначено проведення службового розслідування;
Із акту службового розслідування командира військової частини НОМЕР_3 від 24 квітня 2018 року вбачається, що солдат ОСОБА_3 11 квітня 2018 року близько 08 год. 00 хв., не маючи будь яких поважних причин для звільнення від обов`язків несення служби, діючи умисно внаслідок власної недисциплінованості, самовільно залишив військову частину НОМЕР_3 , що розташована у АДРЕСА_2 ;
Згідно із довідкою по факту самовільного залишення військової частини військовослужбовців служби за контрактом, встановлено відсутність на ранковому шикуванні о 08 год. 00 хв., 11 квітня 2018 року військовослужбовця ОСОБА_3 , який на дзвінки не відповідає, в межах військової частини відсутній;
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) № 63 від 09 березня 2018 року, солдата ОСОБА_9 призначено на посаду номера обслуги зенітного артилерійського взводу роти вогневої підтримки, та визнано таким, що справи та посаду прийняв 09 березня 2018 року;
Наказом командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) № 96 від 11 квітня 2018 року солдата ОСОБА_3 виключено з котлового забезпечення при військовій частині НОМЕР_4 , оскільки останні самовільно залишив військову частину;
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) № 106 від 21 квітня 2018 року солдата ОСОБА_3 зараховано з 21 квітня 2018 року у розпорядження командира військової частини, для вирішення питання щодо подальшого службового використання, знято з усіх видів забезпечення при військовій частині НОМЕР_3 та призупинено останньому виплату грошового забезпечення з 11 березня 2018 року;
Суд приймає до уваги показання обвинуваченого, оскільки вони не містять внутрішніх протиріч, узгоджуються із зібраними по справі письмовими документам.
Суд, за згодою учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження інших доказів, показань свідків стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються.
Даючи оцінку всім доказам, які були досліджені в процесі судового розгляду, суд приходить до переконання що обставини, викладені у обвинувальному акті щодо доведеності винності ОСОБА_3 у кримінальному правопорушенню знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, його дії кваліфіковані вірно, а тому вважає, що ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем (крім строкової служби), самовільно залишив місце служби без поважних причин в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, тобто вчинив правопорушення, передбачене ч.4 ст.407 КК України, а також залишив місце служби з метою ухилитися від військової служби (дезертирство) в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 408 КК України.
Судом були досліджені відомості щодо особи обвинуваченого ОСОБА_3 :
Відповідно до службової характеристики командира РВП військової частини НОМЕР_3 ОСОБА_3 зарекомендував себе з нейтрального боку, а саме має задовільні оцінки, не працює над удосконаленням своїх військових звань, не здатен організовувати та старанно виконувати поставленні завдання, на критику не реагує, не здатен виявляти ініціативу.
Згідно із характеристикою наданою за місцем проживання ОСОБА_3 , останній активної участі в громадському житті не приймає, з сусідами підтримує нормальні стосунки, односельці відгукуються про ОСОБА_3 як про запальну нестримну людину, скарг на антигромадські вчинки ОСОБА_3 не надходило.
Згідно із довідкою Новоайдарського районного територіального медичного об`єднання від 29 травня 2018 року обвинувачений ОСОБА_3 на обліку у лікаря психіатра не перебуває.
Згідно із довідкою Новоайдарського районного територіального медичного об`єднання від 29 травня 2018 року обвинувачений ОСОБА_3 у лікаря нарколога на обліку не перебуває.
Відповідно до досудової доповіді, Слов`янським МРВ філії державної установи «Центр пробації» в Донецькій області, зроблено висновок про те, що ризик вчинення повторного кримінального правопорушення середнього рівня, ризик небезпеки для суспільства оцінений як середній, проблемними питаннями особистості обвинуваченого та його життєдіяльності є відсутність постійної роботи. За таких підстав, Слов`янський МРФ філії ДУ «Центр пробації» в Донецькій області вважає, що виправлення ОСОБА_3 без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе, та не становить високої небезпеки для суспільства(у тому числі окремих осіб)
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає ті обставини, що ОСОБА_3 щиросердно розкаявся.
Обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлені.
Згідно із ст. 65 КК України, суд приймає до уваги конкретні обставини вчиненого обвинуваченою, ступінь тяжкості вчиненого злочину, сукупність всіх характеризуючих його обставин, характер і ступінь його суспільної небезпеки, характер дій обвинуваченого у здійсненні ним злочинних намірів, дані про особу обвинуваченого.
Згідно із роз`ясненнями, зазначеними у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року, призначаючи покарання у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати, ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
За змістом п.2 згаданої Постанови, відповідно до п.1 ч.1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.
Суд, призначаючи покарання, також враховує вимоги ч.2 ст. 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, та вимоги ч.2 ст. 50 Кримінального кодексу України, за якими покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.
Суд приймає до уваги ті обставини, що ОСОБА_3 є осудним, раніше не судимий, вчинені ним кримінальні правопорушення відповідно до ст. 12 КК України відносяться до тяжких злочинів, повністю визнав себе винним у вчиненні кримінальних правопорушень та розкаявся у вчиненому. Судом також враховано, позицію обвинувачення, яка наполягала на мінімальному покаранні, в межах санкції, інкримінованих обвинуваченому злочинів, висновки органу пробації, де ґрунтовно доведено, що з врахуванням особистості обвинуваченого, його соціальні зв`язки, таке покарання як позбавлення волі не буде мати превентивної ролі щодо запобіганню вчиненню злочинів в подальшому. За таких обставин, з метою виправлення обвинуваченого, попередження з його боку вчинення нових злочинів, суд визнає необхідним та достатнім призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в мінімальному розмірі в межах передбачених санкціями ч. 4 ст. 407 та ч. 3 ст. 408 КК України, за вчинення кожного правопорушення окремо, та відповідно до положень ст.ст. 70 КК України, остаточне покарання призначити шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим.
При цьому, суд всебічно оцінив викладені обставини, та прийшов до переконання про можливість виправлення та перевиховання ОСОБА_3 без реального виконання покарання и вважає за можливе звільнити його від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком згідно із положеннями ст. 75 КК України та покладенням на нього основних та додаткових обов`язків відповідно ст. 76 КК України.
Суд вважає, що таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ОСОБА_3 нових кримінальних правопорушень.
Цивільний позов по справі не заявлено.
Речові докази по справі відсутні.
Процесуальних витрат немає.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 369-370, 374 КПК України, суд -
ЗАСУДИВ:
Визнати ОСОБА_3 винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст. 407, ч.3 ст. 408 КК України.
Призначити ОСОБА_3 покарання:
- за ч.4 ст. 407 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі;
- за ч.3 ст. 408 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
В силу ч. 1 ст. 70 УК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити остаточне покарання ОСОБА_3 у виді 5 (п`яти ) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 2(два) роки, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.
Відповідно до ч.1 ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки:
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Відповідно до ч.2 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 додатковий обов`язок не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися та не обиралися.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Донецького апеляційного суду через Слов`янський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а засудженим в той же строк з моменту вручення копії вироку. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.
Вирок складений у єдиному екземплярі у нарадчій кімнаті.

Головуючий-суддя: ОСОБА_1