УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2019 року слідчий суддя Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання заступника керівника Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_4 , про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні, яке внесено до ЄРДР за №0011600 від 31.10.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

До Шевченківського районного суду м. Києва 16.04.2019 року за допомогою поштового зв`язку надійшло клопотання про накладення арешту на майно, яке було вилучено 12.04.2019 року під час проведення обшуку за адресою місця проживання ОСОБА_5 , а саме квартири АДРЕСА_1 на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва, а саме:

-блокнот з сірою обкладинкою з особистими записами;

-блокнот з білою обкладинкою з особистими записами;

-рукописна заява начальнику Головного управління по місту Києві та Київській області АТ «Ощадбанк»;

-договір № 27/0 на добровільне медичне страхування на 2 аркушах;

-заява на приєднання №407988711;

-договір на ремонт квартири на 7 аркушах;

-службова записка;

-розпорядження;

-лист на пошук вакансій;

-доповідна записка;

-процентні ставки по депозитах фізичних осіб з 03.09.2018 року;

-розпорядження на 2 аркушах;

-довідка на 4 аркушах;

-рух коштів на 4 аркушах;

-телефон «Iphone 8» ІМЕІ: НОМЕР_1 ;

-неіменна банківська карта АТ «Ощадбанк» НОМЕР_2 ;

-каркас від мобільної сім-карти Vodafone НОМЕР_3 .

Клопотання мотивоване тим, що в провадженні слідчого відділу Шевченківського УП ГУ Національної поліції у м. Києві перебувають матеріали кримінального провадження № 0011600, які внесені 31.10.2018 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

Проведеним досудовим розслідуванням встановлено, що вказане провадження відкрито за фактами заволодіння шляхом обману грошовими коштами клієнтів АТ «Ощадбанк».

Згідно матеріалів клопотання до скоєння вказаного кримінального правопорушення причетна керуючий ТВБВ № 10026/066 філії ГУ по місту Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

12.04.2019 року під час проведення обшуку помешкання ОСОБА_5 по АДРЕСА_2 на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києві було виявлено та вилучено ряд речей і документів, які мають доказове значення у вказаному кримінальному провадженні та підтверджують причетність ОСОБА_5 до шахрайських дій з коштами клієнтів АТ «Ощадбанк» м. Києві.

Вказані документи містять у собі інформацію про обставини шахрайського заволодіння коштами клієнтів АТ «Ощадбанк» та містять зразки підписів та почерку і є необхідними для проведення судово-почеркознавчої експертизи, призначеної ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва, відповідно до якої на вирішення перед експертами, зокрема, були поставлені питання: чи виконано підпис в графі «Підпис клієнта» на першій другій і третій сторінках в заяві приєднання № 555010311 від імені ОСОБА_6 гр. ОСОБА_5 , та чи виконано підпис на копії паспорта в графі «копія вірна ОСОБА_6 » на першій і другій сторінках копії паспорта ОСОБА_6 від імені ОСОБА_6 гр. ОСОБА_5 .

Згідно висновку експерта Київського НДЕКЦ МВС України написи мобільних номерів на копіях паспортів клієнтів ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 і.п.н. НОМЕР_4 « НОМЕР_5 », ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 і.п.н. НОМЕР_6 « НОМЕР_7 », ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_4 і.п.н. НОМЕР_8 « НОМЕР_9 », ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_5 і.п.н. НОМЕР_10 « НОМЕР_11 », ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_6 і.п.н. НОМЕР_12 « НОМЕР_13 », ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_7 і.п.н. НОМЕР_14 « НОМЕР_15 » виконані ОСОБА_5 .

Заступник прокурора Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_4 в своєму клопотанні зазначає, що вилучені під час проведення обшуку помешкання ОСОБА_5 по АДРЕСА_2 речі, майно та документи являються об`єктом кримінально протиправних дій, були знаряддями вчинення кримінальних правопорушень, та містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час досудового розслідування у даному кримінальному провадженні і постановою слідчого СВ Шевченківського УП ГУ НП в м. Києві від 12.04.2019 року їх визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0011600.

За таких обставин, орган досудового розслідування просить накласти арешт на тимчасово вилучене мано під час обшуку з метою проведення почеркознавчої експертизи по документах, а також зазначає, що речі та документи, вилучені під час обшуку є предметами кримінального правопорушення, пов`язані з їх незаконним обігом та набуті в результаті вчинення кримінального правопорушення.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання та просив його задовольнити.

Власник майна в судове засідання не з`явився, оскільки, відповідно до наданих прокурором відомостей, вона виїхала за межі України та станом на дату розгляду суддею клопотання не перебувала за адресою свого проживання.

Слідчий суддя, вислухавши прокурора, дослідивши матеріали клопотання, дійшла висновку про таке.

Статтею 131 КПК України арешт майна віднесений до заходів забезпечення кримінального провадження, які у силу ч. 3 ст. 132 КПК України застосовуються у разі доведення стороною обвинувачення трьох складових - обґрунтованої підозри вчинення кримінального правопорушення певного ступеню тяжкості; підтвердження того, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий ступінь втручання у права та свободи особи; існування даних, що застосування ініційованого заходу забезпечить виконання поставленого завдання.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Статтею 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

З огляду на положення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Арешт майна з підстав передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Разом з тим вважаю, що постанова слідчого про визнання речових доказів від 12 квітня 2019 року носить суто формальний характер, оскільки в самій постанові міститься посилання на мету визнання їх речовими доказами наявність в документах зразків підпису та почерку для проведення почеркознавчої експертизи, однак, з самого клопотання встановлено, що зазначена експертиза вже проведена. Відомостей про призначення інших почеркознавчих експертиз в даному кримінальному провадження слідчому судді не надано. Тобто, станом на час проведення обшуку та вилучення речей, а також на час звернення до слідчого судді з даним клопотанням та на час його розгляду почеркознавча експертиза не призначена, за для якою вилучалися речі та документи.

В судовому засіданні також не підтверджено, що вилучені під час обшуку речі є засобами та предметами вчинення кримінального правопорушення, пов`язаними з їх незаконним обігом та набуті в результаті вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, посилання органу досудового розслідування на ті обставини, що вказане майно необхідне для проведення експертизи та є засобами і предметами кримінального правопорушенн не містять під собою правового підґрунтя, оскільки дані твердження належним чином необґрунтовано та немотивовано, а є тільки звичайним посиланням на відповідну норму закону, а тому, як вважаю, що клопотання слідчого про арешт майна не відповідає вимогам ст. 171 КПК України.

Крім того, майно, на яке заступник керівника Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_4 просить накласти арешт, не містить в собі ідентифікуючих ознак та відповідних реквізитів.

Слідчий суддя також звертає увагу, що відповідно до копії протоколу обшуку від 12.04.2019 року обшук проводився за адресою: АДРЕСА_2 , а в обґрунтуванні клопотання прокурор зазначає, що майно, вилучене під час обшуку квартири АДРЕСА_3 має значення для даного кримінального провадження.

Відповідно ч. 1 ст. 173 КПК України, суд відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої 170 КПК України оскільки, згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Враховуючи наведене, слідчий суддя не вбачає законних підстав для задоволення клопотання прокурора про арешт майна.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 98, 170,171, 172, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання заступника керівника Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_4 , про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні, яке внесено до ЄРДР за №0011600 від 31.10.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом п`яти днів з дня її оголошення до Київського апеляційного суду.

Слідчий суддя: ОСОБА_1