ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1329/19 Справа № 191/2/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 лютого 2019 року про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,
В с т а н о в и л а:

Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 лютого 2019 року у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України було відмовлено.
Рішення обґрунтовано тим, що суд пройшов до висновку про відсутність підстав, які б свідчили про виправлення засудженого ОСОБА_7 , який відбуває покарання в установі з 17.06.2015 року і до теперішнього часу є непрацевлаштованим. Наявність у ОСОБА_7 за весь період відбування покарання всього чотирьох заохочень не доводить його сумлінну поведінку. Окрім того, три із вказаного переліку заохочень отримано ним після накладення останнього стягнення, а строк покарання, який відбув засуджений, є недостатнім для того, щоб впевнитись, що він довів своє виправлення, оскільки до кінця строку відбування покарання залишається досить тривалий проміжок часу, а саме до 21.04.2020 року.

Засуджений ОСОБА_7 не погодився з даним рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 лютого 2019 року та задовольнити його клопотання про умовно-дострокове звільнення.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що свою вину він визнав в повному обсязі, став на шлях виправлення та щиро розкаюється. Стягнення щодо нього були у 2017 році і вони погашені за строком давності.

Прокурор у судовому засіданні заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вважала ухвалу суду законною та обґрунтованою, в судових дебатах підтримала свою позицію.

Заслухавши суддю доповідача, думку прокурора, дослідивши та перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляції, колегія суддів прийшла до висновку, щодо апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступних підстав.
Відповідно до ст. 81 КК України підставою для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є фактичне відбуття засудженим певної частини призначеного йому покарання та доведення засудженим свого виправлення. Виправлення засудженого має бути підтверджене його сумлінною поведінкою і ставленням до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі.
Згідно ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до роз`яснень, які викладено в п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26.04.2002 року "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким", умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при заміні невідбутої частини покарання більш м`яким - того, що засуджений став на шлях виправлення.
Як вбачається з матеріалів провадження та технічного запису судового засідання суду першої інстанції, дослідивши всі обставини справи в повному обсязі, прийшов до законного та обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні вищезазначеного подання.
В матеріалах справи знаходиться довідка за особовою справою №249-Л-15 та характеристика відносно засудженого ОСОБА_7 , видані начальником ВКВСР СВК-94 ОСОБА_8 та начальником відділення СПС №1 ОСОБА_9 , з яких встановлено, що ОСОБА_7 неодноразово судимий за умисні злочини проти власності. Останній раз ОСОБА_7 засуджений 12.02.2015 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська, який набрав законної сили 28.05.2015 року на підставі ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області, за ч. 2 ст. 69, ч. 2 ст. 187 КК України до 7 років 3 міс. позбавлення волі. Початок строку відбування покарання визначено з 24.03.2014 року, кінець строку 21.04.2020 року.
Колегією суддів встановлено те, що засуджений ОСОБА_7 відбуває покарання у ДУ «Синельниківська виправна колонія №94» Міністерства юстиції України з 24.03.2014 року.
Як убачається з матеріалів, з 17.06.2015 року ОСОБА_7 відбуває покарання у Синельниківській ВК №94. До роботи на підприємстві установи засуджений не залучався, але періодично залучається до робіт із благоустрою та поліпшення житлово-побутових умов проживання засуджених відділення.
За період відбування покарання в установі Синельниківської ВК №94 засуджений ОСОБА_7 мав 4 заохочення та 6 стягнень.
30.06.2016 року на засіданні адміністрації комісії установи засудженому було відмовлено в застосуванні ст. 101 КВК України, як особі, яка не стала на шлях виправлення. З цієї ж підстави засудженому ОСОБА_7 відмовлено у застосуванні 30.09.2016 року ст. 82 КК України та 30.11.2017 року ст. 81 КК України.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що районний суд обґрунтовано відмовив у задоволенні даного клопотання, оскільки в конкретному випадку наявні лише формально-юридичні підстави для умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання, а умовно дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально виконавчого законодавства, має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, каяття у скоєному злочині, однак ОСОБА_7 не зробив для себе належних висновків, не став на шлях виправлення,
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку проте, що суд обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення його від відбування покарання, тому в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
Керуючись ст.376 ч.2 КПК України, ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 лютого 2019 року про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4