У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000298, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ОСОБА_6 на вирок Миколаївського районного суду Миколаївської області від 24 вересня 2018 року відносно
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Ковалівка Миколаївського району Миколаївської області, мешкає в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
визнаного винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7 ,
обвинувачений ОСОБА_5 ,
захисник ОСОБА_6 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Миколаївського районного суду Миколаївської області від 24 вересня 2018 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, та йому призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування призначеного покарання.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_5 на користь держави витрати за проведення експертизи в сумі 1 287 грн.
Вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Захисник просить вирок скасувати та закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 на підставі ч. 2 ст. 11, ч. 3 ст. 263 КК України та п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі захисник, не оспорюючи кваліфікації дій ОСОБА_5 не погоджується із вироком суду, оскільки судом не застосований закон, який підлягав застосуванню.
Відповідно встановлених обставин справи 17.05.2018 р. приблизно о 20.30 год. ОСОБА_5 , виконуючи посадові обов`язки єгеря у ДП «Миколаївське лісове господарство», перебуваючи у лісосмузі неподалік с. Корчине Миколаївського району Миколаївської області знайшов пакет, у якому знаходились патрони, які є боєприпасами. Наступного дня о 07.00 год. за місцем мешкання ОСОБА_5 проведений обшук, в ході якого вказані патрони вилучені як речові докази. Під час проведення обшуку ОСОБА_5 повідомив, що в нього є вказані патрони та що він їх добровільно видає, і збирався того дня їхати до м. Миколаєва, щоб здати знайдені патрони. Таким чином знайдені у ОСОБА_5 патрони перебували з вечора 17.05.2018 р. до ранку наступного дня.
Апелянт стверджує, що обшук проводився на підставі заяви місцевого мешканця, який повідомив, що ОСОБА_5 постачає, до ЛНР та ДНР військову зброю, але вказана інформація не знайшла свого підтвердження.
Знайдені у ОСОБА_5 патрони мисливського походження, а не військового, при цьому судом не прийнято до уваги того, що ОСОБА_5 має дозвіл на мисливську зброю та боєприпаси, що виключає кримінальну відповідальність за пред`явленим обвинуваченням.
У судовому засіданні захисником заявлялось клопотання про звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності і закриття кримінального провадження у зв`язку з тим, що ОСОБА_5 добровільно видав патрони та його можливо звільнити на підставі ч. 3 ст. 263 КК України, крім цього, звертав увагу суду на те, що вчинене ОСОБА_5 діяння хоча формально і містить ознаки злочину, але через свою малозначність не становить суспільної небезпеки.
Незважаючи на це, вказані клопотання суд залишив нерозглянутими та не дав їм оцінку, що грубо порушило право обвинуваченого на захист.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

17.05.2018 р. приблизно о 20.30 год. точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_5 перебуваючи у лісосмузі біля залізодорожнього переїзду неподалік с. Корчине Миколаївського району Миколаївської області виявив 22 предмети, які відповідно експертизи є боєприпасами та придатні до стрільби, при цьому один патрон з числа наданих на експертизу був споряджений саморобним способом з використанням частин патронів промислового виробництва (гільзи, капсуля, пороху).
В подальшому у ОСОБА_5 виник злочинний намір на незаконне зберігання вказаних предметів з метою його реалізації останній переніс знайдені боєприпаси до свого місця мешкання з адресою: АДРЕСА_1 , тим самим зберігав їх, порушуючи «Інструкцію про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії,та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів».
18.05.2018 р. в період часу з 07.00 год. по 09.15 год. співробітниками Миколаївського РВП Очаківського ВП ГУНП в Миколаївській області проведено санкціонований Центральним районним судом м. Миколаєва обшук, в ході якого, в будинку розташованого по АДРЕСА_1 виявлено та вилучено 22 набої, які згідно висновку експерта є боєприпасами.
Дії обвинуваченого ОСОБА_5 судом кваліфіковані за ч. 1 ст. 263 КК України, як незаконне придбання та зберігання бойових припасів.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав за можливе вирок скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд приходить до наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

За змістом вимог ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.
Главою 29 КПК України передбачені види судових рішень, їх зміст, порядок ухвалення, форма та вимоги до їх змісту, тощо.
Відповідно до вимог ст. 371 КПК України, суд ухвалює вирок іменем України безпосередньо після закінчення судового розгляду, який викладається письмово у паперовій та електронній формах.
За змістом ч. 4 ст. 374 КПК України, у резолютивній частині вироку у разі визнання особи винуватою окрім іншого зазначаються: прізвище ім`я та по батькові обвинуваченого, рішення про визнання його винуватим у пред`явленому обвинуваченні та відповідні статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, покарання, призначене по кожному з обвинувачень, що визнані судом доведеними, та остаточна міра покарання, обрана судом а також інші обов`язкові відомості.
У п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.1990 р. «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних покарань і справ і постановлення вироку» та п. 29 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» акцентовано увагу судів на необхідності точного виконання вимог закону про зміст резолютивної частини обвинувального вироку, яка повинна бути викладена чітко та ясно, щоб при виконанні вироку не виникало сумнівів щодо виду та розміру покарання, призначеного судом, та змісту інших рішень, викладених у цій частині вироку.

Наведених вимог закону судом першої інстанції у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 не дотримано.
Як вбачається зі змісту резолютивної частини вироку, яким ОСОБА_5 визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, зокрема з останніх двох сторінок вироку кінець мотивувальної та резолютивної частини є незрозумілими через труднощі сприйняття написаних в них слів та статей, в результаті чого виникають сумніви в правильності написання прізвища, ім`я та по батькові особи, яку визнано винною, незрозумілі застосовані судом статті, вид та розмір призначеного покарання.

Однією із умов прийняття законного судового рішення є неухильне дотримання судом встановлених законом вимог до його форми та змісту. Оскільки судом першої інстанції не належним чином дотримані наведені вимоги до змісту вироку, зокрема до резолютивної частини, його не можна вважати законним, обґрунтованим і вмотивованим, а тому він підлягає скасуванню.
Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 415 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлені порушення, передбачені п. п. 2, 3, 4, 5, 6, 7 ч. 2 ст. 412 КПК України.
Відповідно до ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 цього Кодексу.
Значення загальних засад полягає в тому, що вони мають вищий ступінь нормативності, є підґрунтям для тлумачення норм кримінального процесуального права та для подолання прогалин у правовому регулюванні кримінальних процесуальних правовідносин.
Враховуючи положення ч. 6 ст. 9 КПК України та порушення судом першої інстанції загальних засад кримінального провадження, а саме презумпцію невинуватості та забезпечення доведеності вини, доступу до правосуддя та обов`язковість судових рішень, апеляційний суд позбавлений можливості постановити своє рішення, через незрозумілість, а отже фактичну відсутність призначеного обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, а тому ухвалений вирок підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду судом першої інстанції.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 415 КПК України, скасовуючи оскаржуваний вирок з вказаних підстав, суд апеляційної інстанції не вирішує питань про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.
При новому розгляді суд першої інстанції повинен з дотриманням вимог кримінального процесуального закону повно та всебічно розглянути всі обставини справи, перевірити доводи апелянтів, належним чином встановити фактичні обставини інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, прийняти законне та обґрунтоване судове рішення.

Окрім цього, слід звернути увагу на те, що суд першої інстанції, в порядку, передбаченому ст. 100 КПК України, вирішуючи питання про долю речових доказів, виявлених та вилучених в ході санкціонованого обшуку домоволодіння за місцем мешкання обвинуваченого ОСОБА_5 , належним чином не мотивувавши, ухвалив рішення про знищення всіх цих речових доказів, незважаючи на те, що частина з них не були предметом кримінального правопорушення та незаконність володіння і зберігання яких, досудовим розслідуванням ОСОБА_5 не інкримінувалась.

На підставі викладеного, апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 підлягає частковому задоволенню, як така, що містила вимогу про скасування вироку.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 409, 412, 415, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 задовольнити частково.
Вирок Миколаївського районного суду Миколаївської області від 24 вересня 2018 року відносно ОСОБА_5 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

_____________________ ____________ _________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3