Провадження № 1-кс/243/844/2019
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 березня 2019 року
Слідчий суддя Слов`янського
міськрайонного суду
Донецької області ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у судовому засіданні в режимі відео конференції в залі судових засідань Слов`янського міськрайонного суду Донецької області (Донецька область, м. Слов`янськ, вул. Добровольського, 2) скаргу ОСОБА_3 у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0000365 від 20 квітня 2017 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України, на постанову слідчого в ОВС третього слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органами прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Донецької області ОСОБА_4 від 22 лютого 2019 року про часткову відмову в задоволенні клопотання, -
сторони та інші учасники кримінального провадження:
заявник ОСОБА_3 ,
ВСТАНОВИЛА:
14 березня 2019 року в провадження слідчого судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області ОСОБА_1 надійшла скарга ОСОБА_3 у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0000365 від 20 квітня 2017 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України, на постанову слідчого в ОВС третього СВ управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органами прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Донецької області ОСОБА_4 від 22 лютого 2019 року про часткову відмову в задоволенні клопотання.
В обґрунтування скарги зазначено, що постановою слідчого ОСОБА_4 від 22 лютого 2019 року потерпілому у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000365 від 20 квітня 2017 року, ОСОБА_3 , було частково відмовлено у задоволенні його клопотання про виконання ухвали слідчого судді Краматорського міського суду Донецької області від 17 січня 2019 року, витребування з УБОЗ м. Селидове Донецької області та з Пенсійного Фонду м. Слов`янська інформації про те протягом якого часу ОСОБА_5 працював в УБОЗ м. Селидове, та про проведення слідчого експерименту.
Вважає таку постанову слідчого про часткову відмову у задоволенні його клопотання необґрунтованою, незаконною, упередженою, та такою, що порушує його права як потерпілого та його право на захист, у зв`язку із чим просив слідчого суддю цю постанову скасувати, бездіяльність слідчого визнати протиправною, та зобов`язати його зробити запит в УБОЗ м. Селидове Донецької області та в Пенсійний Фонд м. Слов`янська, про те з якого по який час ОСОБА_5 працював в УБОЗ м. Селидове, зобов`язати слідчого встановити третю особу, яка катувала заявника 23 червня 2000 року разом з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , а також розглянути клопотання заявника від 06 вересня 2018 року про проведення процесуальних дій (слідчого експерименту), встановивши строк виконання зазначених дій.
У судовому засіданні заявник ОСОБА_3 доводи скарги підтримав, та наполягав на її задоволенні з підстав наведених в ній.
Слідчий був належним чином сповіщений про дату, час та місце розгляду справи, але у судове засідання не прибув, його неявка не перешкоджає розгляду скарги.
Заслухавши заявника, та дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя приходить до висновку про її часткове задоволення з огляду на такі встановлені у судовому засіданні обставини та норми чинного законодавства.
В судовому засіданні встановлено, що ухвалою слідчого судді Краматорського міського суду Донецької області від 17 січня 2019 року, скарга ОСОБА_3 про скасування постанови слідчого та зобов`язання його вчинити певні дії була задоволена частково, постанова слідчого в ОВС прокуратури Донецької області від 27 липня 2018 року, про відмову у задоволенні клопотання про проведення процесуальних дій у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0000365 від 20 квітня 2017 року, скасована, та слідчого який здійснює досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні зобов`язано розглянути клопотання ОСОБА_3 від 06 вересня 2018 року про проведення процесуальних дій.
22 лютого 2019 року, постановою слідчого в ОВС третього слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органами прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Донецької області ОСОБА_4 , потерпілому у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000365 від 20 квітня 2017 року, ОСОБА_3 , було частково відмовлено у задоволенні його клопотання про виконання ухвали слідчого судді Краматорського міського суду Донецької області від 17 січня 2019 року, витребування з УБОЗ м. Селидове Донецької області та з Пенсійного Фонду м. Слов`янська інформації про те протягом якого часу ОСОБА_5 працював в УБОЗ м. Селидове, та про виконання процесуальних дій, а саме слідчого експерименту із залученням експерта, на предмет отримання заявником тілесних ушкоджень в ІТТ м. Селидове Донецької області 23 червня 2000 року.
Відповідно до ч. 2 ст. 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Статтею 110 КПК України передбачено складові рішення слідчого у виді постанови, які мають бути викладені ним в описовій, мотивувальній та резолютивній частинах такого рішення. Зокрема, мотивувальна частина повинна містити зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення КПК України.

Дослідивши постанову слідчого про часткову відмову в задоволенні клопотання потерпілого ОСОБА_3 слідчий суддя доходить висновку про неповне дотримання слідчим при її ухваленні норм та положень ч. 5 ст. 110 КПК України.

Так, залишаючи без задоволення клопотання потерпілого ОСОБА_3 про виконання процесуальних дій, а саме слідчого експерименту із залученням експерта, на предмет отримання заявником тілесних ушкоджень в ІТТ м. Селидове Донецької області 23 червня 2000 року, та здійснення запитів до УБОЗ м. Селидове та Пенсійного Фонду м. Слов`янська, слідчий жодним чином не обґрунтував таку свою відмову, та лише послався на те, що на його думку, такі дії не спрямовані на отримання доказів у кримінальному провадженні, зазначивши при цьому про відсутність на даний час у кримінальному провадженні відомостей про завдання заявнику шкоди.
Слідчий суддя зазначає, що таке обґрунтування не може свідчити про належний та об`єктивний розгляд вимог клопотань потерпілого оскільки слідчим взагалі не наведено мотивів прийняття постанови та не надано їх належного обґрунтування. Такі наведені слідчим обґрунтування є неприпустимими, та не можуть слугувати самостійною підставою для відмови у задоволенні клопотань потерпілого.
Крім того, висновки слідчого про недоведеність факту застосування відносно потерпілого фізичного чи психологічного тиску з боку співробітників правоохоронних органів є передчасними, оскільки як встановлено у судовому засіданні, досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні не завершено, проводяться слідчі дії.

Частиною 1 ст. 40 КПК України закріплено, що слідчий несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій. Згідно із ч. 5 ст. 40 КПК України, слідчий, здійснюючи свої повноваження, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку забороняється.

Втім, слід співвідносити положення ст. 40 КПК з іншими процесуальними вимогами щодо здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні.

Так, за приписами ч. 1, 2 ст. 56 КПК України, якою закріплені права потерпілого, протягом кримінального провадження потерпілий має право, зокрема подавати докази слідчому, прокурору, слідчому судді, суду; давати пояснення, показання або відмовитися їх давати.
Під час досудового розслідування потерпілий має право, зокрема, брати участь у слідчих (розшукових) та інших процесуальних діях, під час проведення яких ставити запитання, подавати свої зауваження та заперечення щодо порядку проведення дії, що заносяться до протоколу, а також знайомитися з протоколами слідчих (розшукових) та інших процесуальних дій, виконаних за його участі.

Відповідно до ст. 93 КПК України, збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом. Потерпілий здійснює збирання доказів шляхом ініціювання проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, а також шляхом здійснення інших дій, які здатні забезпечити подання суду належних і допустимих доказів. Ініціювання потерпілим проведення слідчих (розшукових) дій здійснюється шляхом подання слідчому, прокурору відповідних клопотань, які розглядаються в порядку, передбаченому статтею 220 КПК України. Постанова слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій може бути оскаржена слідчому судді.

Відповідно до ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Підставами для проведення слідчої (розшукової) дії є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети, що передбачено ч. 2 ст. 223 КПК України.

Зазначене свідчить про право прокурора або слідчого з огляду на результативність слідчої дії визначати необхідність її проведення в той чи інший час досудового розслідування, щоб запобігти марному витрачанню часу на проведення дій, які не мають значення для кримінального провадження взагалі або матимуть значення, але за умови їх проведення після встановлення інших обставин кримінального провадження.
Проте слідчим суддею встановлено, що слідчий в своїй постанові від 22 лютого 2019 року залишаючи без задоволення клопотання потерпілого про проведення слідчого експерименту із залученням експерта на предмет отримання ним тілесних ушкоджень, та направлення запитів, не навів жодного належного обґрунтування такої відмови, пославшись лише на обставини які не можуть слугувати самостійними підставами для відмови в задоволенні клопотань потерпілого, що не може свідчити про належний та об`єктивний їх розгляд.
У зв`язку із цим, слідчий суддя вважає, що вимоги скарги потерпілого ОСОБА_3 про скасування постанови слідчого від 22 лютого 2019 року про часткову відмову в задоволенні клопотання, підлягають задоволенню, та з метою проведення повного та об`єктивного досудового розслідування, а також розгляду кримінального провадження, забезпечення встановлення істини в справі, слідчого який проводить досудове розслідування у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0000365 від 20 квітня 2017 року, слід зобов`язати провести слідчий експеримент із залученням експерта на предмет отримання заявником тілесних ушкоджень в ІТТ м. Селидове Донецької області 23 червня 2000 року.
Статтею 114 КПК України передбачено, що для забезпечення виконання сторонами кримінального провадження вимог розумного строку слідчий суддя, суд має право встановлювати процесуальні строки у межах граничного строку, передбаченого цим Кодексом, з урахуванням обставин, встановлених під час відповідного кримінального провадження. Будь-які строки, що встановлюються прокурором, слідчим суддею або судом, не можуть перевищувати меж граничного строку, передбаченого цим Кодексом, та мають бути такими, що дають достатньо часу для вчинення відповідних процесуальних дій або прийняття процесуальних рішень та не перешкоджають реалізації права на захист.
З урахуванням положень зазначених вимог закону, слідчий суддя приходить до висновку, що слід встановити слідчому строк проведення вищезазначеної слідчої дії до 01 квітня 2019 року включно.
Стосовно вимог скарги про зобов`язання слідчого здійснити запити в УБОЗ м. Селидове та Пенсійний Фонд м. Слов`янська, про період роботи ОСОБА_5 в УБОЗ м. Селидове, слідчий суддя зазначає, що за правиламист. 56 КПК України, якою закріплені права потерпілого, протягом кримінального провадження потерпілий має право, зокрема подавати докази слідчому, прокурору, слідчому судді, суду, та під час досудового розслідування подавати докази на підтвердження своєї заяви. Відповідно до ч. 3 ст. 93 КПК України, сторона захисту, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, здійснює збирання доказів шляхом витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, копій документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій, актів перевірок; ініціювання проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, а також шляхом здійснення інших дій, які здатні забезпечити подання суду належних і допустимих доказів.
Таким чином, заявник, як потерпілий у кримінальному провадженні, здійснює збирання доказів шляхом, зокрема, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, копій документів, відомостей, тощо.
В судовому засіданні ОСОБА_3 повідомив, що він не звертався до УБОЗ м. Селидове та Пенсійного Фонду м. Слов`янська із вищезазначеними запитами. Отже на думку слідчого судді таке звернення до слідчого є передчасним та в сенсі ст. 93 КПК України не оформлено у відповідну процесуальну форму.
Отже слідчий суддя в цій частині вимог скарги відмовляє у її задоволенні.
Щодо вимог скарги про зобов`язання слідчого встановити третю особу, яка катувала заявника 23 червня 2000 року, слідчий суддя зазначає, що ст. 214 КПК України закріплений обов`язок уповноваженої особи розпочати розслідування, що включає в себе проведення певних слідчих/процесуальних дій, одразу після внесення відповідних даних про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
В судовому засіданні достовірно встановлено, що наразі за заявою ОСОБА_3 про вчинення кримінального правопорушення, проводиться досудове розслідування кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № № 0000365 від 20 квітня 2017 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 165 КК України, та слідчий суддя не може покласти на слідчого обов`язок встановити особу причетну до вчинення кримінального правопорушення, оскільки такий обов`язок виникає у слідчого одразу після внесення відповідних даних про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
До того ж встановлення осіб, причетних до злочину здійснюється шляхом вчинення певних процесуальних дій, в той же час скаржник не конкретизував в своїй скарзі, які слідчі дії не здійснив слідчий з цією метою, але повинен був здійснити на думку потерпілого. Не зазначається про це і в клопотанні від 06 вересня 2018 року.
Стосовно вимог заявника про визнання бездіяльності слідчого протиправною, слідчий суддя зазначає, що за правилами ст. 307 КПК України, якою передбачено рішення слідчого судді за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про:
1) скасування рішення слідчого чи прокурора;
1-1) скасування повідомлення про підозру;
2) зобов`язання припинити дію;

3) зобов`язання вчинити певну дію;

4) відмову у задоволенні скарги.

Таким чином, слідчий суддя за результатами розгляду скаргвідповідно до ст. 307 КПК України, у разі задоволення скарги, може скасувати процесуальне рішення, або зобов`язати припинити чи вчинити певну дію, якщо обставини справи вказують на неправомірність прийнятого рішення та/або дії/бездіяльності.

У зв`язку із цим вимоги скарги про визнання бездіяльності слідчого протиправною - самі по собі задоволенню не підлягають. Водночас слідчий суддя зазначає, що встановлення неправомірності дії/бездіяльності посадової особи є підставою для прийняття слідчим суддею рішень, передбачених ст. 307 КПК України у разі задоволення відповідної скарги.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 2, 9, 25, 40, 223, 303, 309, 376 КПК України, -
УХВАЛИЛА:
Скаргу ОСОБА_3 у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0000365 від 20 квітня 2017 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України, на постанову слідчого в ОВС третього слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органами прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Донецької області ОСОБА_4 від 22 лютого 2019 року про часткову відмову в задоволенні клопотання задовольнити частково.
Постанову слідчого в ОВС третього слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органами прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Донецької області ОСОБА_4 від 22 лютого 2019 року про часткову відмову в задоволенні клопотання скасувати.
Зобов`язати слідчого який проводить досудове розслідування у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0000365 від 20 квітня 2017 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України, провести, відповідно до клопотання потерпілого ОСОБА_3 від 06 вересня 2018 року, слідчий експеримент із залученням експерта, на предмет отримання потерпілим ОСОБА_3 23 червня 2000 року тілесних ушкоджень в ізоляторі тимчасового тримання м. Селидове Донецької області, у строк до 01 квітня 2019 року включно.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Ухвалу складено у нарадчій кімнаті у єдиному екземплярі.
Повний текст ухвали проголошений 22 березня 2019 року о 09 год. 30 хв.

Слідчий суддя
Слов`янського міськрайонного суду
Донецької області ОСОБА_1