Справа № 750/3256/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/39/18
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2018 року Чернігівський апеляційний суд у складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

при апеляційному розгляді у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріалів кримінального провадження, зареєстрованих в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0000170, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого, на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 13 лютого 2018 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та проживаючого по АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_7 ,

представника потерпілої ОСОБА_10 ,

потерпілої ОСОБА_11 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и в :

Вироком місцевого суду ОСОБА_6 визнано винуватим у скоєнні інкримінованого правопорушення та призначено покарання за ч. 2 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 років 3 місяці.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_6 постановлено рахувати з моменту його фактичного затримання.

Цивільний позов ОСОБА_11 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_11 200000 грн. у відшкодування моральної шкоди та 10000 грн. у відшкодування витрат на правову допомогу.

Питання про речові докази вирішено відповідно до ст. 100 Кримінального процесуального кодексу України.

На вищевказаний вирок обвинувачений подав апеляційну скаргу, просить його скасувати та закрити кримінальне провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України за відсутністю в його діянні складу злочину. Стягуючи з нього судові витрати, суд не врахував, що він студент денної форми навчання. Його мати інвалід ІІІ-ї групи, перенесла ряд операцій на очах, майже сліпа, працює диспетчером у ЖРЕД по прийому заявок мешканців будинку, одержує мінімальну заробітну плату. Батько працює водієм епізодично. Він з 13 років працює за невелику плату ввечері та вночі тому, що сім`я не має коштів на необхідне. У вироку суду наведені його пояснення та свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 які були дані на досудовому слідстві та в судовому засіданні, але всупереч вказаним доказам суд, неясно з яких причин, зробив свої висновки щодо причини конфлікту 31 грудня 2016 року та відносно його дій. Пояснював він, пояснювали свідки, що в той день конфлікт виник тільки з вини потерпілого ОСОБА_16 .. Вказує, що він дуже жалкує, що настали такі наслідки, яких він не бажав і не передбачав. Він декілька разів вибачався перед матір`ю потерпілого. Йому допомогли друзі зібрати кошти і він сплатив матері потерпілого матеріальну шкоду.

Захисник ОСОБА_7 також на вирок районного суду подала апеляційну скаргу, просить його скасувати та закрити кримінальне провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України за відсутністю в діянні складу злочину. Зазначає про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Суд вважає встановленим, що 31 грудня 2016 року, о 01 годині, ОСОБА_6 , в ході конфлікту, який розпочався на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків, наніс ОСОБА_16 удар кулаком лівої руки в область правого ока та один удар правою ногою в область обличчя, від чого останній упав, ударився на асфальтну поверхню, вдарившись при цьому потиличною частиною голови, чим спричинив йому тяжкі тілесні ушкодження. Достовірно встановлено, що конфліктну ситуацію 31.12.2016 року створив ОСОБА_16 .. Він збуджений, нецензурно лаючись, вискочив з свого під`їзду, від чого прокинулись свідки з 4-го поверху ОСОБА_15 та ОСОБА_12 .. Такі ж пояснення давали свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та обвинувачений ОСОБА_17 .. Такі ж пояснення вказаних осіб відображені в протоколах слідчих експериментів (а.п. 141, 147). Також, у вироку суду не зазначено, що ініціатором конфлікту та намагань нанести тілесні ушкодження ОСОБА_6 був ОСОБА_16 .. Такі докази були на досудовому слідстві та при розгляді справи в суді, а це впливає на оцінку дій з боку ОСОБА_6 та на їх кваліфікацію. ОСОБА_6 не визнав себе винуватим за ч. 2 ст. 121 КК України, але він не заперечує що відносно ОСОБА_16 були здійснені дії у відповідь на дії померлого. Суд у вироку безпідставно зазначив, що ОСОБА_6 хоч і не бажав, але свідомо припускав настання небезпечних наслідків, тобто діяв з непрямим умислом. Окрім того, поведінка ОСОБА_6 одразу після інциденту була направлена на врятування потерпілого, якого підняли, поклали на лавку, витягли язик. Все це і характеризує обвинуваченого і виключає наявність прямого і непрямого його умислу на спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому. Таким чином вважає, що ОСОБА_6 діяв в стані необхідної оборони і не перевищив її меж. Окрім того, прокурором 12.02.2018 року в судовому засіданні було заявлено клопотання про залучення до матеріалів кримінального провадження обвинувального акту, де дії обвинуваченого були кваліфіковані за ч. 1 ст. 119 КК України, але він не був затверджений прокурором, як того вимагає ч. 1 ст. 291 КПК України. Суд міг надати час прокурору, щоб обвинувальний акт був оформлений належним чином, але натомість відмовив у прийнятті обвинувального акту, що підтверджує упередженість суду щодо обвинуваченого і 13 лютого 2018 року було постановлено вирок. Суд зазначив у вироку, що обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого не виявлено, але слід було вказати, що такі обставини відсутні, керуючись переліком обставин п.1-13 ч. 1 ст. 67 КК України. Єдиною обставиною за переконанням суду, що пом`якшує покарання ОСОБА_6 є активне сприяння ним розкриттю злочину. Якщо обвинувачений активно сприяв розкриттю злочину, то суд повинен був в основу вироку покласти його пояснення, які підтверджені поясненнями свідків, але суд цього не зробив. У вироку взагалі відсутня оцінка дій потерпілого і те, що тільки потерпілий був ініціатором конфлікту. ОСОБА_6 каявся, неодноразово просив пробачення у матері ОСОБА_16 , жалкував, що потерпілий одержав тяжку травму, заподіяння якої він не передбачав. Суд не вказав, як пом`якшуючу обставину добровільне відшкодування шкоди. Матеріальні збитки обвинуваченим були відшкодовані потерпілій, є її розписка. (т. 1, а.п. 10) Судом також не враховано, що ОСОБА_6 студент 4 курсу ВУЗу, має батьків, які розлучені і живуть окремо. Батько вимушений перебиватись епізодичними заробітками, мати інвалід ІІІ групи, постійно лікується, перенесла ряд операцій на очах, майже сліпа, працює у ЖРЕД, де приймає заявки мешканців будинків по телефону. Сім`я не забезпечена матеріально, але сам обвинувачений з 13 років працює на різних роботах і в цей час, вночі, після занять працює на автозаправній станції, щоб була змога придбати найнеобхідніше. Щоб відшкодувати шкоду потерпілій, зібрали кошти однокласники обвинуваченого та знайомі батьків. Характеризується обвинувачений виключно позитивно (т. 1 а.п. 155-160), відсутні будь-які негативні характеризуючі дані. В характеристиках відображена не тільки поведінка обвинуваченого, але і риси його характеру чесний, щирий, добрий, не агресивний, не має ніяких шкідливих звичок. Обвинувачений не перебував ні на яких обліках в певних закладах (т. 1 а.п. 155-158), не судимий. З дитинства він займався спортом, має нагороди, навчався в спортивній школі у Севастополі, в цей час займається у дитячо-юнацькій спортивній школі «Десна». Зазначає, що у суду були всі підстави, навіть при доведенні його вини за ч. 2 ст. 121 КК України, застосувати відносно ОСОБА_6 ст. 69 КК України тому, що пом`якшуючих покарання обставин більше двох та застосувати ст. 75 КК України. Відбування покарання в місцях позбавлення волі негативно вплине на поведінку, характер, особисте життя, освіту, виключно позитивної особи. Також вказує, що судом стягнута шалена сума з обвинуваченого 200000 грн., що суперечить п. 5 ч. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року зі змінами 27 лютого 2009 року № 1, не враховано його матеріальний стан та вину потерпілого.

Як встановив доведеним суд І інстанції, 31 грудня 2016 року, приблизно, в 01 год. 00 хв., ОСОБА_6 , знаходячись біля під`їзду № 1, будинку АДРЕСА_2 , в ході конфлікту, що розпочався на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків, наніс один удар кулаком лівої руки в область правого ока ОСОБА_16 , після чого наніс один удар правою ногою в область обличчя ОСОБА_16 , від якого останній впав на асфальтну поверхню, вдарившись при цьому потиличною частиною голови, у зв`язку з чим спричинив потерпілому тяжкі тілесні ушкодження які мають прямий причинно-наслідковий зв`язок з настанням 07 січня 2017 смерті ОСОБА_16 ..

У судовому засіданні районного суду обвинувачений ОСОБА_6 вину у пред`явленому йому обвинуваченні за ч. 2 ст. 121 КК України не визнав. Цивільний позов ОСОБА_11 про стягнення моральної шкоди не визнав.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін захисту та обвинувачення, дослідивши матеріали кримінального провадження і перевіривши доводи наведені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає їх необґрунтованими.

З матеріалів кримінального провадження видно, що умисні дії обвинуваченого правильно кваліфіковані досудовим слідством за ч. 2 ст. 121 КК України.

Висновок місцевого суду про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні зазначених у вироку діянь відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними та перевіреними в судовому засіданні доказами і ніким не заперечується.

Колегія суддів критично ставиться до заяви обвинуваченого в апеляційному суді, що він тільки виставив вперед ногу, а потерпілий наштовхнувся на неї нижньою частиною обличчя і впав горілиць та вдарився потилицею об асфальтне покриття.

Місцевий суд дав вірну оцінку поясненням свідка ОСОБА_15 , яка була очевидцем події і пояснила, що проживає у будинку АДРЕСА_2 . В ніч на 31 грудня 2016 року почула крики у під`їзді, стукіт дверей, та вийшла на балкон. Побачила, як з під`їзду № 2 вийшов ОСОБА_16 та пішов до під`їзду № 1. Він щось сам до себе говорив. Біля під`їзду № 1 стояло троє молодиків, яких вона не впізнала. ОСОБА_16 щось промовив до них та пішов далі. З боку молодиків прозвучала якась репліка. ОСОБА_16 повернувся до молодиків та замахнувся рукою. Один з молодиків ударив його ногою у підборіддя. ОСОБА_16 упав і гучно ударився головою об асфальт та захрипів. Троє молодиків підскочили до нього і стали бити ногами по всьому тілу.

Із апеляційної скарги адвоката ОСОБА_7 слідує, що обвинувачений з дитинства займався спортом, має нагороди, навчався в спортивній школі у Севастополі, в цей час займається у дитячо-юнацькій спортивній школі «Десна».

Обвинувачений підтвердив, що займається футболом.

Отже ці обставини узгоджуються з поясненням свідка ОСОБА_15 про нанесення саме удару в підборіддя потерпілому і подальшим падінням останнього горілиць, бо в силу своєї фізичної підготовки обвинувачений здатний нанести такий удар.

Критично апеляційний суд ставиться і до захисної версії обвинуваченого про самозахист, бо жодних тілесних ушкоджень у нього не було.

Натомість місцевий суд прийшов до вірного висновку, що дії є вчиненими умисно в тому числі якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачала його суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажала, але свідомо припускала їх настання (непрямий умисел). У даному випадку обвинувачений (усвідомлюючи, що потерпілий перебуває у стані алкогольного сп`яніння, невпевнено тримається на ногах, перебуває на слизькому асфальтовому покритті ) міг і повинен був припускати, що результатом його дій стане падіння ОСОБА_16 з можливими наслідками, що настали.

Активне сприяння розкриттю злочину місцевий суд визнав обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого та врахував при призначенні покарання.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

При обранні виду та міри покарання, місцевий суд також вірно врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення яке є тяжким, конкретні обставини вчиненого, наявність цивільного позову, часткове відшкодування шкоди потерпілій і її думку щодо призначення покарання, особу обвинуваченого: вік, освіту, стан здоров`я, майновий та сімейний стан, позитивні характеристики обвинуваченого за місцем навчання та формально позитивну характеристику за місцем проживання, що раніше не притягувався до адміністративної та кримінальної відповідальності.

Отже призначене обвинуваченому в межах санкції інкримінованого кримінального закону покарання відповідає характеру і ступеню суспільної небезпеки вчиненого, даним, що характеризують його особу і є достатнім та справедливим, тому підстав для зміни чи скасування вироку районного суду колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 419 Кримінального процесуального кодексу України,

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги обвинуваченого та захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого, залишити без задоволення, а вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 13 лютого 2018 року щодо ОСОБА_6 без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, а касаційна скарга може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4