Ухвала
іменем України
1 березня 2019 року

м. Київ
справа № 285/1473/15-к
провадження № 51- 759 ск 19
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 19 лютого 2018 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 20 листопада 2018 року,

встановив:
вироком Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 19 лютого 2018 року
ОСОБА_5 , уродженця с. Грушки Володар-Волинського району Житомирської області та жителя АДРЕСА_1 , визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 187 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років із конфіскацією частини особистого майна.

Цим вироком також засуджено ОСОБА_6 та ОСОБА_7 судові рішення щодо яких у касаційному порядку не оскаржуються.
Як установлено судом першої інстанції ОСОБА_8 визнано винуватим у тому, що він 13 лютого 2015 року близько 06:00 за попередньою змовою з ОСОБА_6 біля кафе-бару «От заката до расвета» по вул. Житомирській, 50/12 у м. Новоград-Волинський Житомирської області, умисно рукою наніс потерпілому ОСОБА_9 удар по голові, від чого останній упав на землю, після чого продовжуючи наносити разом з ОСОБА_10 удари ногами по тулубу потерпілого та заволодівши майном і грошима останнього на загальну суму 2860,79 грн, спричинили йому тілесні ушкодження у вигляді рани з садном навколо в лівій тім`яній ділянці, які належать до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я та тілесні ушкодження у вигляді саден на тильній поверхні правої кисті, які належать до легких тілесних ушкоджень.
Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 20 листопада 2018 року вирок міськрайонного суду залишено без змін.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 , не оспорюючи доведеності вини та правильності кваліфікації дій засудженого ОСОБА_8 , порушує питання про зміну оспорюваних судових рішень у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість. Зазначає, що місцевий суд не повною мірою з`ясував дані про особу засудженого, а саме те, що останній вперше вчинив злочин, у вчиненому, на думку захисника, щиро розкаявся та активно сприяв розкриттю злочину, відшкодував завдані злочином збитки. Вказує, що згідно з повідомленням головного лікаря Житомирської обласної психіатричної лікарні № 1 від 30. 01. 2019 року ОСОБА_5 перебуває на стаціонарному лікуванні даного закладу з 14. 12. 2018 року з діагнозом стійкий шизофреноподібний розлад органічного (посттравматичного) ґенезу у вигляді галюцинаційно-афективного синдрому з вираженими змінами особистості по органічному типу, легким інтелектуально-мнестичним зниженням. Просить пом`якшити ОСОБА_5 призначене покарання, застосувавши до нього положення статей 69, 75 КК.
Перевіривши доводи касаційної скарги та надані до них копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
Відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому підлягають врахуванню ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій.
Згідно зі ст. 69 КК за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання й істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину з урахуванням особи винного суд може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі.
За змістом ст. 75 КК, застосування закріплених у ній правил є допустимим лише за наявності в суду обґрунтованих підстав вважати, що виходячи з тяжкості злочину, даних про особу винного та інших обставин кримінального провадження виправлення засудженого можливе без його ізоляції від суспільства.
Як убачається з наданих до касаційної скарги копій судових рішень, місцевий суд обґрунтовуючи свій висновок щодо виду і розміру покарання ОСОБА_5 згідно з вимогами ст. 65 КК разом із ступенем тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК відноситься до тяжких злочинів, урахував дані про особу засудженого, який характеризується по місцю проживання посередньо, не працює, не одружений, раніше не судимий. Пом`якшуючою засудженому покарання обставину суд вказав добровільне відшкодування завданої шкоди, обставин, що обтяжують покарання судом встановлено не було.

Також, врахувавши обставини кримінального провадження, думку потерпілого, який не наполягав на суворому покаранні, місцевий суд дійшов умотивованого висновку про неможливість досягти мети виправлення засудженого без його ізоляції від суспільства, а тому визначив йому покарання, яке належить відбувати реально.
Як убачається з вироку, при розгляді справи судом не було встановлено обставин, які би істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого злочину, як це передбачено ст. 69 КК.
Таким чином, суд першої інстанції дотримався приписів статей 50, 65 КК. Призначене засудженому покарання є справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення й попередження нових злочинів.
Підстав вважати таке покарання явно несправедливим унаслідок суворості не вбачається.
Крім того, як убачається з наданої копії ухвали при апеляційному перегляді вироку місцевого суду, апеляційний суд погодився із висновками суду першої інстанції щодо виду і розміру покарання ОСОБА_5 за вчинений злочин, вказавши, що воно відповідає вимогам статей 50, 65 КК, є мінімально можливим за розміром визначеним інкримінованою йому частиною статті, є справедливим, співрозмірним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення нових злочинів.
Враховуючи наведене правових підстав стверджувати про суворість призначеного ОСОБА_5 покарання колегія суддів не знаходить.
У касаційній скарзі ОСОБА_4 не міститься переконливих доводів для зміни судових рішень та пом`якшення призначеного засудженому ОСОБА_5 покарання із застосуванням положень статей 69, 75 КК.
З огляду на викладене, касаційна скарга захисника ОСОБА_11 та додані до неї матеріали не дають підстав для її задоволення, а тому колегія суддів вважає необхідним відмовити у відкритті касаційного провадження відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК.
На підставі викладеного, керуючись п. 2 ч. 2 статті 428 КПК, Суд

постановив:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 19 лютого 2018 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 20 листопада 2018 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3