УХВАЛА
13 грудня 2018 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця с. Паляниченці Фастівського району Київської
області, громадянина України, зареєстрованого за адресою:
АДРЕСА_1 , проживаючого за
адресою:
АДРЕСА_2 ,
за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України,
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Красноліси Сквирського району
Київської області, громадянина України, зареєстрованого за
адресою:
АДРЕСА_3 , проживаючого за адресою:
за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України,
за участю прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 .
Вироком Сквирського районного суду міста Києва від 30 червня 2015 року затверджено угоду про примирення між обвинуваченими ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та потерпілою ОСОБА_10 у кримінальному провадженню № 009578. ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України та йому призначено покарання у виді трьох років обмеження волі. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з випробовуванням, встановлений іспитовий строк один рік. ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України та йому призначено покарання у виді трьох років обмеження волі. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробовуванням, встановлений іспитовий строк один рік.

09 жовтня 2018 року на адресу Сквирського районного суду Київської області надійшла апеляційна скарга першого заступника Генерального прокурора ОСОБА_11 на вирок Сквирського районного суду міста Києва від 30 червня 2015 року, в якій він просить скасувати вирок та призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Одночасно апелянт ставить питання про поновлення йому строку на апеляційне оскарження вироку, оскільки вважає, що строк він пропустив із поважних причин.
Апелянт звертає увагу на те, що потерпілим у кримінальному провадженні, розпочатому за ознаками злочину, передбаченого ст. 146 КК України, є саме та особа, яку викрали або позбавили волі, у даному випадку це саме ОСОБА_12 . Проте, відповідно до визначеної обвинувальним актом та вироком суду правової кваліфікації злочину, вчиненого ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , наслідки цього злочину у вигляді смерті потерпілого їм не інкриміновано.
Прокурор зазначає, що вищевказане унеможливлює фактичне визнання ОСОБА_10 потерпілою у цьому провадженні, оскільки відповідно до висновків суду першої інстанції, внаслідок дій саме ОСОБА_6 та ОСОБА_5 смерть ОСОБА_12 не настала, а якщо так, то, на думку прокурора, права й обов`язки потерпілого не можуть перейти до близьких осіб чи членів родини.
Апелянт зазначає, що у зв`язку з наведеним, ОСОБА_10 фактично не має статусу потерпілої у цьому кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , а є лише заявником.
На думку прокурора, затвердження судом угоди про примирення, укладеної між ОСОБА_10 та обвинуваченими є нічим іншим як істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Крім того, прокурор звертає увагу на те, що відповідно до наказу Генерального прокурора України № 4гн від 19 листопада 2012 року «Про організацію діяльності прокурорів у кримінальному провадженні» відповідно до якого підпорядковані прокуратури (місцеві та обласні), зобов`язані інформувати Генеральну прокуратуру України лише у разі прийняття рішень про закриття кримінальних проваджень за реабілітуючими підставами, внесення касаційних скарг чи заяв про перегляд судових рішень за нововиявленими підставами, чого у цій справі, відповідно до її матеріалів, не було.
З огляду на викладене, прокурор вважає, що наявні обґрунтовані підстави для поновлення строку на оскарження вироку та його скасування.

Під час апеляційного розгляду прокурор підтримав клопотання про поновлення строку на апеляційну оскарження та просив його задовольнити, захисник ОСОБА_9 заперечував проти клопотання.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та матеріали кримінального провадження, пояснення прокурора, колегія суддів вважає, що в його задоволенні необхідно відмовити, оскільки наведені у ньому причини пропуску строку не є поважними.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 395 КПК України, апеляційна скарга, якщо інше не передбачено КПК України може бути подана на вирок суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Положеннями ч. 1 ст. 117 КПК України передбачено, що за клопотанням заінтересованої особи підлягає поновленню лише той процесуальний строк, який був пропущений з поважних причин.
Проте, ч. 2 ст. 113 КПК України передбачено, що будь яка процесуальна дія або сукупність дій під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.

Строк апеляційного оскарження може бути поновлений, якщо причини його пропуску є поважними.
До поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження належать об`єктивні обставини, які перешкодили поданню апеляційної скарги у визначені законом строки.
Як вбачається з матеріалів провадження, вироком Сквирського районного суду міста Києва від 30 червня 2015 року затверджено угоду про примирення між обвинуваченими ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та потерпілою ОСОБА_10 . ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України та йому призначено покарання у виді трьох років обмеження волі. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з випробовуванням, встановлений іспитовий строк один рік. ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України та йому призначено покарання у виді трьох років обмеження волі. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробовуванням, встановлений іспитовий строк один рік.

В апеляційному порядку вказане кримінальне провадження не переглядалось, вирок суду першої інстанціїнабрав законної сили 26 серпня 2015 року та 11 вересня 2015 року був звернутий до виконання (т. 2 а.п. 190).
Обгрунтовуючи своє клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження вироку суду, перший заступник Генерального прокурора ОСОБА_11 посилається на наказ Генерального прокурора України № 4гн від 19 листопада 2012 року «Про організацію діяльності прокурорів у кримінальному провадженні», відповідно до якого підпорядковані йому місцеві та обласні прокурори зобов`язані інформувати Генеральну прокуратуру не про всі прийняті судові рішення, а лише у разі прийняття рішень про закриття кримінальних проваджень за реабілітуючими підставами, внесення касаційних скарг чи заяв про перегляд судових рішень за нововиявленими підставами.
Відповідно до ст. 131 1 Конституції України, організація і діяльність прокуратури визначається законом.
За приписами ст.17 Закону України «Про прокуратуру» прокурори здійснюють свої повноваження у межах, визначених законом, і підпорядковуються керівникам виключно в частині виконання письмових наказів адміністративного характеру, пов`язаних з організаційними питаннями діяльності прокурорів та органів прокуратури.

Отже, видавши наказ, Генеральний прокурор визначив, які судові рішення, ухвалені судами України підлягають контролю в межах його повноважень, визначених кримінальним процесуальним законом. Відповідно до вимог наказу, прокурор нижчого рівня не зобов`язаний був проінформувати Генеральну прокуратуру про вирок суду, ухвалений на підставі угоди про примирення.
В той же час, колегія суддів вважає, що така організація роботи прокуратури як єдиної системи з чітким визначенням підпорядкування не може суперечити загальним засадам кримінального провадження, зокрема принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Відповідно до ч. 2 ст. 8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні «Пономарьов проти України», якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Суд визнав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
На думку колегії суддів, звернення прокурора з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження через три роки після ухвалення вироку не відповідає визначеним Європейським судом принципам, відтак підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження немає.
Керуючись ст. ст. 376 ч. 2, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

В задоволенні клопотання прокурора про поновлення строку на оскарження вироку Сквирського районного суду Київської області від 30 червня 2015 року, яким ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнано винуватими у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, відмовити.
Апеляційну скаргу прокурора повернути особі, яка її подала.
Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3