Ухвала
Іменем України
22 лютого 2019 року

м. Київ
справа № 643/659/17

провадження № 51-301 ск 19
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, на ухвалу Харківського апеляційного суду від 20 листопада 2018 року щодо ОСОБА_4 ,
в с т а н о в и в:
За вироком Московського районного суду м. Харкова від 21 травня 2018 року
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Іванівка, Чернігівського р-ну., Чернігівської обл., жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого там само, раніше судимого, останній раз 07 жовтня 2008 року Чернігівським районним судом Чернігівської області за ч. 2 ст. 121 Кримінального кодексу України (далі КК) на підставі ст. 71 цього Кодексу до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців,
засуджено за ч. 2 ст. 187 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців з конфіскацією всього належного йому майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 ухвалено рахувати з 08 грудня 2016 року. Зараховано ОСОБА_4 у строк відбування покарання строк попередього ув`язнення з 08 грудня 2016 року до 20 червня 2017 року включно з розрахунку один день попереднього увязнення за два дні позбавлення волі.

Постановлено стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 4758,44 грн матеріальної і 1000 грн моральної шкоди.
Суд визнав ОСОБА_4 винуватим у вчиненні нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбою), вчиненого за попередньою змовою групою осіб за обставин, детально викладених у вироку.
Як установив суд, ОСОБА_4 08 грудня 2016 року близько 20:20 разом із невстановленою особою, матеріали стосовно якої виділено в окреме провадження, маючи намір на заволодіння майном ОСОБА_5 , перебуваючи біля будинку № 29-В на вул. Владислава Зубенка у м. Харкові, із застосуванням насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої, та з погрозою застосування такого насильства вчинили напад на потерпілу ОСОБА_5 та заволоділи належним їй майном на загальну суму 4758,44 грн.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 20 листопада 2018 року вирок суду залишено без змін.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК зараховано ОСОБА_4 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 08 грудня 2016 року по 20 листопада 2018 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу Харківського апеляційного суду від 20 листопада 2018 року щодо ОСОБА_4 у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженої внаслідок м`якості та просить призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Твердить, що ухвала апеляційного суду не відповідає положенням ст. 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК).

Перевіривши доводи касаційної скарги та надані до неї копії судових рішень, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення.
Як убачається зі змісту касаційної скарги, доведеність винуватості ОСОБА_4 та кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 187 КПК прокурором у касаційному порядку не оспорюються.
Доводи прокурора про м`якість призначеного ОСОБА_4 покарання є непереконливими.
На думку колегії суддів, суд апеляційної інстанції в межах повноважень та в порядку, визначеному ст. 404 КПК, доводи прокурора належним чином перевірив, проаналізував їх, дав на них вичерпну відповідь та з урахуванням вимог ч. 2 ст. 419 КПК, залишаючи апеляційну скаргу прокурора без задоволення, зазначив в ухвалі підстави, на яких визнав її необґрунтованою.

Відповідно до статей 50, 65 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а при його призначенні суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Апеляційний суд, спростовуючи наведені прокурором в апеляційній скарзі доводи, які є аналогічними доводам у касаційній скарзі, дійшов обґрунтованого висновку, що суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_4 покарання за ч. 2 ст. 187 КК врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу засудженого, який раніше судимий, не працює та взяв до уваги його характеристику за місцем мешкання. Також суд зважив на відсутність пом`якшуючих покарання обставин та визнав рецидив злочинів обставиною, що обтяжує покарання.
Суд касаційної інстанції погоджується з таким висновком апеляційного суду та вважає, що призначене ОСОБА_4 місцевим судом покарання за ч. 2 ст. 187 КК, залишене без змін судом апеляційної інстанції, є обґрунтованим і необхідним для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, відповідає положенням статей 50, 65.
Підстав вважати його явно несправедливим через м`якість колегія суддів не вбачає. Відсутні такі доводи і в касаційній скарзі прокурора.
Зміст ухвали апеляційного суду відповідає нормам статей 370, 419 КПК, вона є належним чином вмотивованою та обґрунтованою.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би безумовними підставами для зміни або скасування судового рішення, у касаційній скарзі прокурора не наведено.
Отже, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали апеляційного суду з мотивів, зазначених у касаційній скарзі прокурора, а тому вважає, що у відкритті провадження за його касаційною скаргою слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
п о с т а н о в и в:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, на ухвалу Харківського апеляційного суду від 20 листопада 2018 року щодо ОСОБА_4 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 єва ОСОБА_3