У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" квітня 2019 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві заяву обвинуваченого ОСОБА_3 у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 358, ч.1 ст.365-2 КК України, ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 289, ч.3 ст.358, ч.4 ст.358 КК України, про відвід судді Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_5 ,

за участю учасників судового провадження:

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в:

Обвинувачений ОСОБА_3 із заявою про відвід судді Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_5 у рамках кримінального провадження № 757/40068/15-к по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 358, ч.1 ст.365-2 КК України, ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 289, ч.3 ст.358, ч.4 ст.358 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 підтримав заяву про відвід та просив її задовольнити.

Суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_5 , будучи належним чином повідомлена про судове засідання згідно вимог ст. 135 КПК України, не з`явилася, подала письмові пояснення.

Враховуючи вимоги ст. ст. 22, 26 та 81 КПК України, вважаю за можливе розглянути заяву про відвід у відсутність осіб, що не з`явилися, і приходжу до наступних висновків.

У провадженні судді Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_5 знаходиться кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 358, ч.1 ст.365-2 КК України, ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 289, ч.3 ст.358, ч.4 ст.358 КК України.
15.03.2019 року обвинуваченим ОСОБА_3 подано заяву про відвід судді на підставі п. 4 ч.1 ст.75 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 КПК України, у разі заявлення відводу судді його розглядає інший суддя цього ж суду, визначений у порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу.

Згідно положень ст.80 КПК України, за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, суддя зобов`язаний заявити самовідвід. За цими ж підставами йому може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні. Заяви про відвід можуть бути заявлені як під час досудового розслідування, так і під час судового провадження. Відвід повинен бути вмотивованим.

Положеннями ст.75, ст.76 КПК України визначено чіткий перелік підстав, за яких суддя не може брати участь у кримінальному провадженні.

У заяві про відвід обвинувачений ОСОБА_3 посилається на те, що суддя ОСОБА_5 підлягає відводу на підставі п.4 ч.1 ст.75 КПК України, зі змісту яких слідує, що суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Так, у своїй заяві про відвід обвинувачений ОСОБА_3 вказує, що суддя ОСОБА_5 після отримання кримінального провадження ігноруючи ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 03.07.2018 року розпочала одразу судовий розгляд, оминув стадію підготовчого судового засідання, що позбавило можливості заявляти клопотання про повернення обвинувального акту прокурору у зв`язку з його невідповідністю вимогам ст. 219 КПК України, що викликає сумнів у її неупередженості.

Суддя ОСОБА_5 , скориставшись своїм правом надати пояснення щодо заявленого відводу, повідомила наступне.

У провадження Дніпровського районного суду м. Києва надійшло кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 289, ч. ч. 3, 4 ст. 358 КК України, ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. З ст. 358, ч. 1 ст. 365-2 КК України, яке, відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, передано судді ОСОБА_5 , як головуючому судді.

Так, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, у провадження Печерського районного суду м. Києва було направлено обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. З ст. 358, ч. 1 ст. 365-2 КК України.

У подальшому, у провадження Печерського районного суду м. Києва було направлено обвинувальний акт відносно ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 289, ч. ч. З, 4 ст. 358 КК України, який ухвалою суду від 24 травня 2016 року був об`єднаний з вказаним вище обвинувальним актом відносно ОСОБА_4 .

Відповідно до ухвали Печерського районного суду м. Києва від 16 вересня 2016 року, під час проведення підготовчого судового засідання, серед іншого судом вирішувалися клопотання сторони захисту з приводу повернення обвинувального акту, проте, у задоволені клопотання було відмовлено та призначеного судовий розгляд на підставі обвинувальних актів за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 289, ч. ч. 3, 4 ст. 358 КК України, ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 358, ч. 1 ст. 365-2 КК України (ксерокопію ухвали додаю).

Згідно з журналом судових засідань, 29 червня 2017 року було оголошено обвинувальний акт та визначено обсяг доказів і порядок їх дослідження.

20 червня 2018 року на адресу Апеляційного суду м. Києва було скеровано матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 289, ч. ч. 3, 4 ст. 358 КК України, ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 358, ч. 1 ст. 365-2 КК України, разом з поданням голови суду щодо визначення підсудності даного провадження у зв`язку з неможливістю утворити новий склад суду.

Відповідно до ухвали Апеляційного суду м. Києва від 03 липня 2018 року, матеріали вказаного вище кримінального провадження було направлено до Дніпровського районного суду м. Києва для розгляду по суті.

Після надходження матеріалів кримінального провадження за обвинуваченням: ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 289, ч. ч. 3, 4 ст. 358 КК України, ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 358, ч. 1 ст. 365-2 КК України, до Дніпровського районного суду м. Києва, його було призначено до судового розгляду, відповідно до ухвали Апеляційного суду м. Києва від 03 липня 2018 року.

Крім того, зазначає, що вказані вище матеріали кримінального провадження надійшли до Дніпровського районного суду м. Києва із долученими доказами, що підлягають дослідженню.

Зокрема, 10 жовтня 2018 року у судовому засіданні прокурором оголошено обвинувальні акти та визначено обсяг доказів і порядок їх дослідження.

Вислухавши пояснення заявника ОСОБА_3 , дослідивши письмові пояснення судді ОСОБА_5 з додатками, приходжу до висновку про те, що під час судового розгляду даної заяви за наданими суду матеріалами, не встановлено наявності певної особистої заінтересованості судді, певних її прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін.

Так, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспект. Так у справі «Гаусшильдт проти Данії», «Мироненко і Мартиненко проти України» зазначається, що наявність безсторонності, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, має визначатися за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі «Гаусшильдт проти Данії» вказано, що потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (рішення у справі «Мироненко і Мартиненко проти України»). Зазначену позицію Європейського суду підтримав і Верховний Суд України у справі №5-15п12 (ухвала Верховного Суду України від 01.03.2012 року, у справі №5-15п12).

Відповідно до ст. 22 КПК України сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом, суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Згідно ж ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

Таким чином, посилання обвинуваченого ОСОБА_3 у своїй заяві про відвід судді ОСОБА_5 на положення п. 4 ч.1 ст.75 КПК України, як на підстави для відводу судді, є необґрунтованим.

Таким чином, вважаю, що заявником в силу принципу змагальності сторін не доведено обґрунтованості заявленого відводу та не доведено упередженості судді ОСОБА_5 , що унеможливлювало б постановлення нею об`єктивного судового рішення, та як наслідок, встановлено, що підстави згідно вимог кримінального процесуального закону України для відводу судді відсутні.

Керуючись ст. ст.1-2, 7-29, 75-76, 80-81, 369-372 КПК України, суддя,-

у х в а л и в:

У задоволені заяви обвинуваченого ОСОБА_3 у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 358, ч.1 ст.365-2 КК України, ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 289, ч.3 ст.358, ч.4 ст.358 КК України, про відвід судді Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_5 відмовити.

Ухвала оскарження не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1