ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/693/18 Справа № 199/1319/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2018 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000192 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 квітня 2018 року, стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України,
за участю:

прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

представника потерпілого ОСОБА_10

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим та призначено покарання за ч.1 ст. 286 КК України у виді обмеження волі строком на два роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на два роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від основного покарання з іспитовим строком два роки та покладено обов`язки, передбачені п. 1, 2 ч.1 ст. 76 КК України.

Частково задоволено цивільний позов та стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 59 961 (п`ятдесят дев`ять тисяч дев`ятсот шістдесят одну) грн. 60 (шістдесят копійок) коп.. Стягнуто з ОСОБА_6 грошові кошти на користь держави пов`язанні із залученням експерта.

ОСОБА_6 визнано винуватим за те, що 17 січня 2018 року близько 15:20 години він керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ 21061», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_11 , рухався в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпро по провулку Юннатів з боку пр. Слобожанського в напрямку вул. Знаменівської.
Під час руху ОСОБА_6 , грубо порушуючи правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки і її змін, при виборі швидкості руху керованим автомобілем, не врахував дорожню обстановку і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, внаслідок чого втратив контроль над керуванням, та продовжуючи некерований рух в районі будинку № 35 «а» скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_9 , який йшов по правому краю проїзної частини у попутному напрямку.
В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_9 спричинені тілесні ушкодження середньої тяжкості, що зумовили тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні (більш, як 21 день) у вигляді тупої травми лівої нижньої кінцівки - закритого перелому лівої стегнової кістки в середній третині зі зміщенням уламків, масивного синця задньої поверхні лівого стегна від верхньої третини і переходом вниз.
Порушення правил безпеки дорожнього руху виразилося в тому, що водій ОСОБА_6 , керуючи автомобілем «ВАЗ 21061» реєстраційний номер НОМЕР_1 , порушив вимоги п. 12.1 Правил дорожнього руху України, за яким «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним» і невиконання якого знаходиться в причинному зв`язку з наслідками, що настали.

Вимоги апеляційної скарги та узагальненні доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок суду змінити та призначити йому покарання у виді одного рогу обмеження волі без позбавлення права керування транспортними засобами. На підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання, а також відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_12 .
Вимоги апеляційної скарги обвинувачений обґрунтовує тим, що рішення суду є незаконним, оскільки під час судового розгляду не було взято до уваги його пояснення з приводу того, що потерпілий в порушення ПДР України рухався по краю проїзної частини в попутному напрямку руху автотранспорту, коли мав рухатися назустріч, що призвело до накладення біль суворого покарання. Крім того обвинувачений вважає, що суд першої інстанції безпідставно застосував до нього покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, так як судом не з`ясовувалося чи є це право способом заробітку та матеріали кримінального провадження з цього питання не перевірялися. Також апелянт вважає заявлену суму цивільного позову необґрунтованою тому, що не підтверджується жодними документами.

Позиція учасників апеляційного процесу.

В суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_8 підтримали вимоги апеляційної скарги, підтвердили викладені в ній доводи та просили задовольнити апеляційну скаргу.
Прокурор, потерпілий ОСОБА_12 та представник потерпілого ОСОБА_10 просили відмовити у задоволенні апеляційної скраги.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши головуючого суддю, пояснення учасників процесу, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 , кваліфікація його дій за ч.1 ст. 286 КК України, в апеляційній скарзі не оспорюється, а тому відповідно до ст. 404 КПК України апеляційним судом не переглядаються.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 про суворість призначеного покарання апеляційний суд вважає безпідставними.
Відповідно до ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції Особливої частини КК Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Суд першої інстанції призначаючи ОСОБА_6 покарання врахував характер і ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії невеликої тяжкості, обставини його вчинення та тяжкість спричинених наслідків потерпілому в наслідок порушення Правил дорожнього руху України, а також суд врахував особу винного, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, вину визнав повністю, навчається, проживає за місцем реєстрації де характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Крім того судом встановлено обставини, передбачені ст. 66 КК України, які пом`якшують покарання а саме: активне сприяння розкриттю злочину; часткове добровільне відшкодування шкоди, та відсутність обставин, передбачених ст. 67 КК України, які обтяжують покарання. Також судом першої інстанції обґрунтовано не встановлено обставину, що пом`якшує покарання - щире каяття.
Суд врахував всі зазначені обставини та правильно призначив основне покарання ОСОБА_6 у виді обмеження волі без ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення контролю над останнім, звільнивши від покарання з іспитовим строком на підставі ст. 75 КК України та поклавши обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч.1 ст. 76 КК України.
Призначаючи ОСОБА_6 додаткове покарання суд врахував, що останній грубо порушив Правила дорожнього руху України, а право керування транспортними засобами не є способом отримання заробітку.
Апеляційний суд приходить до висновку, що покарання обвинуваченому ОСОБА_6 накладено в межах санкції ч.1 ст. 286 КК України, з урахуванням положень Загальної частини цього Кодексу, і саме таке покарання необхідне й достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, воно відповідає вимогам ст. 50 КК України відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобіганню вчиненню нових злочинів, як засудженим, так і іншими особами.
Що стосується доводів апеляційної скарги про необґрунтований розмір цивільного позову, то апеляційний суд також вважає їх безпідставними.
Цивільний позов потерпілого розглянуто судом із дотриманням вимог ст.ст. 128-130 КПК України, правильно застосовано положення цивільного закону, у тому числі в частині відшкодування понесеної матеріальної шкоди, розмір якої підтверджено належними доказами, а також моральної шкоди, яка визначена із врахуванням вимог розумності та справедливості відповідно до вимог ст. 22 Цивільного кодексу України.

При вирішенні цивільного позову потерпілого ОСОБА_9 в частині матеріальної шкоди в сумі 29 691, 60 грн. суд встановив, що ця сума підтверджується оригіналами фіскальних і товарних чеків, а також випискою із медичної карти стаціонарного хворого та врахував, що обвинувачений частково відшкодував потерпілому дану шкоду в сумі 10 000 грн., тому визначив суму, яка підлягає стягненню з обвинуваченого ОСОБА_6 у розмірі 19 961, 60 грн.

Визначаючи розмір моральної шкоди суд врахував отриманні потерпілим душевні страждання від протиправної поведінки, фізичний біль від спричинених тілесних ушкоджень, подальше їх лікування та пов`язані з цим обмеження у русі, які на час розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_6 не відновилися, тому визначив суму моральної шкоди, яку необхідно стягнути з обвинуваченого у сумі 40 000 грн.

Апеляційний суд вважає, що підстав для зменшення вказаних сум відшкодування матеріальної та моральної шкоди не має, так як суд першої інстанції визначаючи дану суму виходив із засад розумності, виваженості та справедливості.

Крім того, суд першої інстанції визначаючи розмір відшкодування шкоди дійшов правильного висновку, що допущена потерпілим ОСОБА_13 необережність під час руху по проїзній частині не на зустріч руху транспортним засобам не є грубою, тому підстави для застосування положень ч.2 ст. 1193 ЦК України та зменшення розміру відшкодування відсутні.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок перевіркою кримінального провадження в апеляційному порядку колегією суддів не виявлено.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а вирок суду без змін.
Керуючись, ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 квітня 2018 року відносно ОСОБА_6 за ч.1 ст. 286 КК України - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, але на неї може бути подана касаційна скарга до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4