Справа № 357/4746/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.12.2018 р. м. Біла Церква Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі головуючий суддя ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , потерпілих ОСОБА_4 , законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_5 , обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 , розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні угоду про визнання винуватості від 24 грудня 2018 р., укладену між прокурором Білоцерківської місцевої прокуратури ОСОБА_9 і обвинуваченими ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , у кримінальному провадженні відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Черкакси, громадянина України, освіта середня, не одруженого, офіційно не працюючого, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , раніше судимого 10.01.2012 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровськ за ч. 3 ст. 289 КК України до позбавлення волі терміном 7 років 6 місяців з конфіскацією майна; 16.11.2012 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 4 ст. 187 КК України до позбавлення волі терміном 8 років 6 місяців на підставі ст. 40 ч. 4 КК України даним покарання поглинуто покарання по вироку Красногвардійського районного суду Дніпропетровської області від 10.01.2012 року до позбавлення волі терміном на 8 років 6 місяців з конфіскацією майна; 23.01.2015 року Придніпровським районним судом міста Черкаси за ст.ст. 190 ч. 3, 200 ч. 2, 70 ч. 1 КК України до позбавлення волі терміном 3 роки на основі ст. 70 ч. 4 КК України по сукупності злочинів приєднати частину не відбутого покарання терміном 1 рік позбавлення волі по вироку Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16.11.2012 року і визначити остаточне покарання у вигляді 4 років позбавлення волі; 12.06.2017 року Ватутінським міським судом Черкаської області за ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 5 років на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 3 роки, обвинуваченого у вчинені злочинів, передбачених ч.1 ст. 28 ч. 1 ст. 162, ч.1 ст. 28 ч. 2 ст.146, ч. 1 ст. 147 КК України,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Біла Церква Київської області, громадянина України, освіта середня, одруженого, офіційно не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: 22.04.2013 Канівським міськрайонним судом Черкаської області за п.п. 6, 12 ч.2 ст. 115 КК України 11 років п/в з конфіскацією всього належного його майна, ч. 3 ст. 358 КК України 1 рік о/в, на підставі ч.1 ст. 71 КК України приєднано 1 рік п/в згідно вироку Білоцерківського міськрайонного суду від 30.04.2004 за ст.ст. 190 ч.4, ст. 15 ч.2, 190 ч.4 КК України та призначено остаточне покарання у виді 12 років п/в з конфіскацією всього належного йому майна; звільнений 17.02.2016 р. по відбуттю строку покарання, обвинуваченого у вчинені злочинів, передбачених ч.1 ст. 28 ч. 1 ст. 162, ч.1 ст. 28 ч. 2 ст.146 КК України

У С Т А Н О В И В:
До суду надійшла угода про визнання винуватості, укладена 24 грудня 2018 р. між прокурором Білоцерківської місцевої прокуратури ОСОБА_9 і обвинуваченими ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , згідно якої 23 березня 2018 року, близько 15 години 30 хвилин, ОСОБА_6 спільно з ОСОБА_7 , з метою переховування від працівників поліції піднялись на п`ятий поверх під`їзду №1 будинку АДРЕСА_3 .

В подальшому ОСОБА_6 смикнувши за ручку вхідних дверей квартири АДРЕСА_4 виявив відчинені двері, при вході у які стояла малолітня ОСОБА_10 , 2006 р.н., після чого у ОСОБА_6 та ОСОБА_7 виник умисел на проникнення до житла, тобто квартири АДРЕСА_4 з метою уникнення їх затримання працівниками поліції.

Надалі продовжуючи свій злочинний умисел на незаконне проникнення в житло, ОСОБА_6 всупереч волі малолітньої ОСОБА_10 заштовхав її до квартири, після чого в слід за ним зайшов ОСОБА_7 , який зачинив за собою двері на защіпку, цим самим ОСОБА_11 та ОСОБА_7 всупереч волі законного володільця житла ОСОБА_4 незаконно проникли в квартиру АДРЕСА_5 , чим порушили недоторканість житла потерпілої ОСОБА_4 .

Таким чином, ОСОБА_6 , обвинувачується у незаконному проникненню до житла, що порушило недоторканість житла, вчиненого групою осіб, без попередньої змови між собою, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 28 ч. 1 ст. 162 КК України.

Крім того, 23 березня 2018 року, близько 15 години 30 хвилин, ОСОБА_6 спільно з ОСОБА_7 , з метою переховування від працівників поліції піднялись на п`ятий поверх під`їзду №1 будинку АДРЕСА_3 .

В подальшому ОСОБА_6 смикнувши за ручку вхідних дверей квартири АДРЕСА_4 виявив відчинені двері, при вході у які стояла малолітня ОСОБА_10 , 2006 р.н., після чого ОСОБА_6 в супереч волі малолітньої ОСОБА_10 заштовхав її до квартири, наказав їй мовчати та знаходитись в коридорі квартирі біля вхідних дверей, а сам разом із ОСОБА_7 незаконно проникли до житла.

Надалі при обстежені квартири АДРЕСА_4 ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , виявлено ОСОБА_4 та двох її малолітніх онуків ОСОБА_12 , 2007 р.н. та ОСОБА_13 , 2004 р.н., які знаходились у великій кімнаті квартири.

В цей час в ОСОБА_6 та ОСОБА_7 виник умисел на незаконне позбавлення волі останніх, на виконання якого вони близько 1 год. 30 хв. обмежили свободу переміщення ОСОБА_4 , малолітніх ОСОБА_10 - близько 20 хвилин, ОСОБА_12 , та ОСОБА_13 - близько 40 хвилин, шляхом заборони їм покидати кімнати квартири де вони знаходились, тобто не давали їм змоги вільно пересуватись по квартирі та покинути її межі за бажанням останніх.

В подальшому близько 15 год. 50 хв. ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на умовляння ОСОБА_4 випустили з квартири малолітню ОСОБА_10 , близько 16 год. 20 хв. інших двох малолітніх ОСОБА_12 , та ОСОБА_13 та близько 17 години 00 хвилин працівниками поліції шляхом відкриття вхідних дверей квартири АДРЕСА_4 було звільнено потерпілу ОСОБА_4 .

Таким чином, ОСОБА_6 обвинувачується у незаконному позбавленні волі людини, вчиненого, щодо малолітнього, щодо двох і більше осіб, групою осіб, без попередньої змови між собою, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 28 ч. 2 ст. 146 КК України.

Крім цього, 23 березня 2018 року, близько 15 години 30 хвилин, ОСОБА_6 спільно з ОСОБА_7 , з метою переховування від працівників поліції піднялись на п`ятий поверх під`їзду №1 будинку АДРЕСА_3 .

В подальшому ОСОБА_6 смикнувши за ручку вхідних дверей квартири АДРЕСА_4 виявив відчинені двері, при вході у які стояла малолітня ОСОБА_10 , 2006 року народження, після чого ОСОБА_6 в супереч волі малолітньої ОСОБА_10 заштовхав її до квартири та наказав їй мовчати та знаходитись в коридорі квартирі біля вхідних дверей, а сам разом із ОСОБА_7 незаконно проникли до житла.

Надалі при обстежені квартири АДРЕСА_4 ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , виявлено ОСОБА_4 та двох її малолітніх онуків ОСОБА_12 , 2007 р.н. та ОСОБА_13 , 2004 р.н., які знаходились у великій кімнаті квартири.

В цей час в ОСОБА_6 та ОСОБА_7 виник умисел на незаконне позбавлення волі останніх, на виконання якого вони упродовж 1 год. 30 хв. обмежили свободу переміщення ОСОБА_4 , малолітніх ОСОБА_10 - близько 20 хвилин, ОСОБА_12 , та ОСОБА_13 - близько 40 хвилин, шляхом заборони покидати кімнати квартири де вони знаходились, тобто не давали їм змоги вільно пересуватись по квартирі та покинути її межі за бажанням останніх.

Близько 16 години 30 хвилин ОСОБА_6 зрозумівши, що його виявлено працівниками поліції висунув їм вимогу щодо звільнення міжповерхових майданчиків та східців під`їзду №1 будинку АДРЕСА_3 з метою безперешкодного залишення ним та ОСОБА_7 квартири, як умову звільнення потерпілої ОСОБА_4 ..

Близько, 17 години 00 хвилин працівниками поліції шляхом відкриття вхідних дверей квартири АДРЕСА_4 було звільнено потерпілу ОСОБА_4 та затримано ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Таким чином, ОСОБА_6 , обвинувачується у незаконному триманні особи як заручника з метою спонукання службової особи до вчинення будь-якої дії як умову звільнення заручника, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 147 КК України.

23 березня 2018 року, близько 15 години 30 хвилин, ОСОБА_7 спільно з ОСОБА_6 , з метою переховування від працівників поліції піднялись на п`ятий поверх під`їзду №1 будинку АДРЕСА_3 .

В подальшому ОСОБА_6 смикнувши за ручку вхідних дверей квартири АДРЕСА_4 виявив відчинені двері, при вході у які стояла малолітня ОСОБА_10 , 2006 р.н., після чого у ОСОБА_6 та ОСОБА_7 виник умисел на проникнення до житла, тобто квартири АДРЕСА_4 з метою уникнення їх затримання працівниками поліції.

Надалі продовжуючи свій злочинний умисел на незаконне проникнення в житло, ОСОБА_6 всупереч волі малолітньої ОСОБА_10 заштовхав її до квартири, після чого в слід за ним зайшов ОСОБА_7 , який зачинив за собою двері на защіпку, цим самим ОСОБА_11 та ОСОБА_7 всупереч волі законного володільця житла ОСОБА_4 незаконно проникли в квартиру АДРЕСА_5 , чим порушили недоторканість житла потерпілої ОСОБА_4 .

Таким чином, ОСОБА_7 обвинувачується у незаконному проникненні до житла, що порушило недоторканість житла, вчиненого групою осіб, без попередньої змови між собою, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 28 ч. 1 ст. 162 КК України.

Крім того, 23 березня 2018 року, близько 15 години 30 хвилин, ОСОБА_7 спільно з ОСОБА_6 , з метою переховування від працівників поліції піднялись на п`ятий поверх під`їзду №1 будинку АДРЕСА_3 .

В подальшому ОСОБА_6 смикнувши за ручку вхідних дверей квартири АДРЕСА_4 виявив відчинені двері, при вході у які стояла малолітня ОСОБА_10 , 2006 р.н., після чого ОСОБА_6 в супереч волі малолітньої ОСОБА_10 заштовхав її до квартири, наказав їй мовчати та знаходитись в коридорі квартирі біля вхідних дверей, а сам разом із ОСОБА_7 незаконно проникли до житла.

Надалі при обстежені квартири АДРЕСА_4 ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , виявлено ОСОБА_4 та двох її малолітніх онуків ОСОБА_12 , 2007 р.н. та ОСОБА_13 , 2004 р.н., які знаходились у великій кімнаті квартири.

В цей час в ОСОБА_6 та ОСОБА_7 виник умисел на незаконне позбавлення волі останніх, на виконання якого вони близько 1 год. 30 хв. обмежили свободу переміщення ОСОБА_4 , малолітніх ОСОБА_10 - близько 20 хвилин, ОСОБА_12 , та ОСОБА_13 - близько 40 хвилин, шляхом заборони їм покидати кімнати квартири де вони знаходились, тобто не давали їм змоги вільно пересуватись по квартирі та покинути її межі за бажанням останніх.

В подальшому близько 15 год. 50 хв. ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на умовляння ОСОБА_4 випустили з квартири малолітню ОСОБА_10 , близько 16 год. 20 хв. інших двох малолітніх ОСОБА_12 , та ОСОБА_13 та близько 17 години 00 хвилин працівниками поліції шляхом відкриття вхідних дверей квартири АДРЕСА_4 було звільнено потерпілу ОСОБА_4 .

Таким чином, ОСОБА_7 обвинувачується у незаконному позбавленні волі людини, вчиненого, щодо малолітнього, щодо двох і більше осіб, групою осіб, без попередньої змови між собою, тобто у вчинені злочину передбаченого ч.1 ст. 28 ч. 2 ст. 146 КК України.

Сторони погодились із призначенням покарання:

ОСОБА_7 за ч.1 ст. 28 ст. 146 ч.2 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки; за ч.1 ст. 28 ст. 162 ч.1 КК України у виді обмеження волі на строк 1 рік. На підставі ст. 70 ч.1 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити за сукупністю злочинів ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки. Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, навчання;

ОСОБА_6 за ч.1 ст. 28 ст. 146 ч.2 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки; за ч.1 ст. 28 ст. 162 ч.1 КК України у виді обмеження волі на строк 1 рік; за ст. 147 ч.1 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст. 70 ч.1 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_6 покарання за сукупністю злочинів у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст. 71 КК України до покарання призначеного цим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Ватутінського міського суду Черкаської області від 12.06.2017 р. відносно ОСОБА_6 , призначивши ОСОБА_6 за сукупністю вироків остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років шість місяців.

Суд погоджується із кваліфікацією дій ОСОБА_6 за ч.1 ст. 28 ч. 1 ст. 162, ч.1 ст. 28 ч. 2 ст.146, ч. 1 ст. 147 КК України та із кваліфікацією дій ОСОБА_7 за ч.1 ст. 28 ч. 1 ст. 162, ч.1 ст. 28 ч. 2 ст.146 КК України.

ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у судовому засіданні беззаперечно визнали свою винуватість у вчинені інкримінованих їм злочинів, передбачених ч.1 ст. 28 ч. 1 ст. 162, ч.1 ст. 28 ч. 2 ст.146, ч. 1 ст. 147 КК України та за ч.1 ст. 28 ч. 1 ст. 162, ч.1 ст. 28 ч. 2 ст.146 КК України.

ОСОБА_7 , ОСОБА_6 раніше судимі.

ОСОБА_6 засуджений 12.06.2017 р. Ватутінським міським судом Черкаської області за ст. 185 ч.3 КК України до 5 років позбавлення волі, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки.

Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_7 , ОСОБА_6 (кожного) судом визнається щире каяття.

Обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_7 , ОСОБА_6 (кожного) визнається рецидив злочинів.

Вищевказана угода між прокурором і ОСОБА_7 , ОСОБА_6 не суперечить вимогам КПК України.

Умови угоди відповідають інтересам суспільства та не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.

Судом в підготовчому судовому засіданні встановлено, що сторони уклали угоду добровільно.

Узгоджене між прокурором і обвинуваченими покарання відповідає вимогам закону, а саме: ст.ст. 50,75,76 КК України та зазначеному у санкції ч.2 ст. 146, ч.1 ст. 147, ч.1 ст. 162 КК України.

Цивільний позов, процесуальні витрати, відсутні.

Речові докази: балаклаву, дві кепки, пару рукавиць, що містяться у спецпакеті, який переданий за квитанцією № 534/4 2018 від 27.04.2018 р. до Білоцерківського ВП ГУ НП в Київській області, слід повернути власнику ОСОБА_6 , сліди пальців, що містяться у спецпакеті, який переданий за квитанцією № 534/4 2018 від 27.04.2018 р. до Білоцерківського ВП ГУ НП в Київській області, слід знищити.

В ході досудового розслідування вказаного кримінального провадження відносно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 запобіжний захід не застосовувався.

Відповідно до ст.ст. 368,370,371 КПК України ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання:… Судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення. Суд ухвалює вирок іменем України безпосередньо після закінчення судового розгляду. Вирок ухвалюється в нарадчій кімнаті складом суду, який здійснював судовий розгляд.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 314,367-371,373,374,474,475 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:
Затвердити угоду про визнання винуватості від 24 грудня 2018 р., укладену між прокурором Білоцерківської місцевої прокуратури ОСОБА_9 та обвинуваченими ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у кримінальному провадженні № 0001572 від 23 березня 2018 р.

ОСОБА_7 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочинів, передбачених ст. 28 ч.1 ст. 162 ч.1, 28 ч.1 ст. 146 ч.2 КК України та призначити покарання за:

ст. 28 ч.1 ст. 146 ч.2 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки;

ст. 28 ч.1 ст. 162 ч.1 КК України у виді обмеження волі на строк 1 рік.

На підставі ст. 70 ч.1 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_7 остаточне покарання за сукупністю злочинів у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з іспитовим строком 2 (два) роки.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

ОСОБА_6 визнати винуватим у пред`явленному обвинуваченні у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 28 ч.1 ст. 146 ч.2, 28 ч.1 ст. 162 ч.1, 147 ч.1 КК України і призначити покарання за:

ст. 28 ч.1 ст. 146 ч.2 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки;

ст. 28 ч.1 ст. 162 ч.1 КК України у виді обмеження волі на строк 1 рік.

ст. 147 ч.1 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст. 70 ч.1 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_6 остаточне покарання за сукупністю злочинів у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 71 КК України до покарання призначеного цим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Ватутінського міського суду Черкаської області від 12.06.2017 р. відносно ОСОБА_6 , призначивши ОСОБА_6 за сукупністю вироків остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років шість місяців.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 обчислювати з часу затримання після набрання вироку законної сили.

Речові докази: балаклаву, дві кепки, пару рукавиць, що містяться у спецпакеті, який переданий за квитанцією № 534/4 2018 від 27.04.2018 р. до Білоцерківського ВП ГУ НП в Київській області - повернути власнику ОСОБА_6 , сліди пальців, що містяться у спецпакеті, який переданий за квитанцією № 534/4 2018 від 27.04.2018 р. до Білоцерківського ВП ГУ НП в Київській області - знищити.

Вирок відповідно до ст. 532 КПК України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляції через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області, з особливостями, передбаченими ст.ст.474,473,394,424 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченим і прокурору.

Суддя ОСОБА_1