Справа № 132/3556/18
Провадження №1-кп/132/265/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.11.2018 р. м. Калинівка

КАЛИНІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Калинівка Вінницької області, кримінальне провадження № 1-кп/132/265/18, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000141 від 30.08.2018р., за обвинувальним актом, складеним у відношенні:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Харків Харківської області, українця, громадянина України, із повною вищою освітою, неодруженого, військовослужбовця за контрактом номер обслуги кулеметного відділення взводу бойового забезпечення 2-ої розвідувальної роти Військової частини НОМЕР_1 , раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

який обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_6 був призваний ІНФОРМАЦІЯ_2 , з яким 30 січня 2018 року укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 28 квітня 2018 року № 118, був зарахований до списків особового складу частини, на всі види забезпечення та призначений на посаду номера обслуги кулеметного відділення взводу бойового забезпечення 2-ої розвідувальної роти військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 . Під час проходження військової служби солдат ОСОБА_7 відповідно до ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України, положень Військової присяги, ст.ст. 11, 16, 126-128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок та вимоги військових статутів. Згідно вимог ст.ст. 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, військова дисципліна досягається шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог військових статутів, та зобов`язує додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, наказів командирів. У зв`язку із затвердженням Верховною Радою України Указів Президента України «Про часткову мобілізацію» № 303/2014 від 17 березня 2014 року, № 454/2014 від 06 травня 2014 року, № 607/2014 від 21 липня 2014 року, № 15/2015 від 14 січня 2015 року, в Україні розпочато процес мобілізації та оголошено особливий період, тобто період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій, у зв`язку із чим в Україні відповідно до ст.1 Закону України «Про оборону України» та ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», розпочався особливий період, який діє по цей час. Всупереч вищевказаних вимог законодавства, солдат ОСОБА_7 порушив встановлений порядок проходження військової служби та без поважних причин не з`явився вчасно до розташування військової частини НОМЕР_1 , що дислокується в АДРЕСА_2 за наступних обставин. 01 серпня 2018 року об 18год.00хв., після закінчення військової служби, солдат ОСОБА_7 залишив межі військової частини та вибув до АДРЕСА_2 , де орендував будинок за адресою: АДРЕСА_3 . Перебуваючи за територією військової частини, солдат ОСОБА_7 вирішив стати на злочинний шлях та діючи умисно, в умовах особливого періоду, без дозволу командування військової частини та поважних причин не з`явився 02 серпня 2018 року о 09год.00хв. на ранкове шикування особового складу військової частини для подальшого проходження військової служби. Перебуваючи за межами розташування військової частини та реалізуючи свій злочинний умисел на тимчасове ухилення від військової служби, солдат ОСОБА_7 обов`язки військової служби за посадою не виконував, в правоохоронні органи або органи державної влади про свою належність до військової служби, про вчинене ним ухилення від військової служби та його причини не повідомляв, вільний час проводив на власний розсуд не пов`язуючи його із обов`язками військової служби, а саме у період часу з 02 по 20 серпня 2018 року перебував за адресою: АДРЕСА_3 , де проводив час на власний розсуд. 21 серпня 2018 року солдат ОСОБА_7 усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, побоюючись кримінальної відповідальності за вчинений злочин, добровільно та з власної ініціативи, самостійно повернувся до військової частини НОМЕР_1 , що дислокується у АДРЕСА_2 , та продовжив виконувати обов`язки з військової служби. Таким чином, солдат ОСОБА_7 проходячи військову службу за контрактом на посаді номера обслуги кулеметного відділення взводу бойового забезпечення 2-ої розвідувальної роти військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , в порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст.ст.1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст.ст.11, 16, 126-128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, умисно, в умовах особливого періоду, з метою тимчасово ухилитися від військової служби, без поважних причин, самовільно, без дозволу відповідного командування, 02 серпня 2018 року не з`явився вчасно на службу і включно до 20 серпня 2018 року проводив час на власний розсуд не пов`язуючи його з виконанням службових обов`язків та перебував за адресою: АДРЕСА_3 .

Обвинувачений ОСОБА_7 , в судовому засіданні при розгляді вказаної справи, свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю, та пояснив, що 02.08.2018р. не з`явився до військової частини у зв`язку з особистими обставинами.

Враховуючи те, що обвинувачений не оспорював фактичні обставини справи і судом було встановлено, що він правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності його позиції, заслухавши думку учасників судового розгляду та роз`яснивши їм положення ч.3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Оцінюючи викладене, суд приходить до висновку, що винність ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведені повністю, а його дії за ч.4 ст.407 КК України, а саме нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, правильно кваліфіковані.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують і обтяжують його покарання.

Обвинувачений ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до вимог статті 12 КК України, віднесено до тяжкого злочину, не одружений, вперше притягається до кримінальної відповідальності, на психіатричному та наркологічному обліку не перебуває, згідно характеристик характеризується загалом позитивно. Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд вважає, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Обставин, які обтяжують його покарання, судом не встановлено.

Згідно ч.1 ст.69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Виходячи з буквального змісту даної норми, як підставою для призначення більш м`якого покарання в ч.1 ст.69 КК вказується на дві групи чинників, які певним чином характеризують вчинений злочин і особу винного: а) наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину; б) дані, що характеризують особу винного.

При цьому обставини, що пом`якшують покарання, як одна з підстав застосування статті 69 КК України, повинні мати певні кількісні та якісні характеристики. А відомості про особу винного, як самостійна підстава призначення більш м`якого покарання повинні оцінюватися судом в першу чергу з точки зору можливості досягнення таким (більш м`яким) покаранням тих цілей, які сформульовані в частині 2 статті 50 КК України.

Призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, можливе лише за наявністю двох розглянутих підстав застосування статті 69 КК України в їх єдності і сукупності.

Відповідно до пункту 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», покарання, призначене судом із застосуванням ст.69 КК України, не може бути нижче мінімальної межі відповідного виду покарання, встановленого в Загальній частині КК, тобто менше, ніж один рік позбавлення або обмеження волі, шість місяців виправних робіт, один місяць арешту і т.д. З підстав, зазначених у ч.1 ст.69 КК України, суд може не призначати додаткове покарання, передбачене санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК як обов`язкове.

Враховуючи наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а саме те, що обвинувачений в повному обсязі визнав свою провину і щиро кається у вчиненому; активно сприяв розкриттю злочину та допомагав слідству, а також його особи, а саме те, що він за місцем проживання та служби характеризуються позитивно, вперше притягається до кримінальної відповідальності, скоєним злочином не завдав шкоди державним чи суспільним інтересам, суд вважає можливим призначити йому покарання з урахуванням ст.69 КК України.

Суд погоджується із позицією прокурора щодо призначення ОСОБА_7 покарання за вчинений ним злочин з урахуванням ст.69 КК України, а саме у вигляді штрафу в розмірі 300 (трьохсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 5100 (п`ять тисяч сто) грн., оскільки дане покарання достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого в ході досудового розслідування не застосовувався.

Кримінальним правопорушенням матеріальна шкода не завдавалась.

Потерпілі в кримінальному проваджені відсутні, цивільний позов не заявлявся.

Витрати за залучення експертів відсутні.

Керуючись ст.ст. 349, 368, 370, 374 КПК України, суд

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України і із застосуванням ст.69 КК України призначити йому покарання у вигляді штрафу у розмірі 300 (трьохсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 5100 (п`ять тисяч сто) грн.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

З підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час розгляду і дослідження яких було визначено судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України, вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку.

Суддя: ОСОБА_8