В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.01.2019 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 5 в приміщенні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0004326 від 07.11.2018 року відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Олександрія, Кропивницької області, українця, громадянина України, не одруженого, з професійно технічною освітою, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

05 листопада 2018 року, близько 21 години 33 хвилини, ОСОБА_3 , знаходячись поблизу буд. 91 по вул. Леваневського в м. Біла Церква Київської області, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою відкритого викрадення чужого майна, застосовуючи до потерпілого ОСОБА_5 насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого ОСОБА_5 , котре виразилося у нанесенні двох ударів долонями рук по голові останнього, шляхом ривка з правого плеча потерпілого відкрито заволодів його барсеткою, у якій знаходилися кошти в сумі 13900 гривень та мобільним телефоном мари «Nokia RM-1030», вартістю 947 гривень 25 копійок.
Після чого, ОСОБА_3 з місця вчиненого злочину зник та викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_5 майнової шкоди на загальну суму 14847 гривень 25 копійок.
Вказаними діями, ОСОБА_3 вчинив злочин передбачений ч. 2 ст. 186 КК України тобто, відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчиненого із погрозою застосування насильства, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 , свою провину у вчиненому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 2 ст.186 КК України визнав повністю. В ході судового розгляду кримінального провадження надав суду показання, які є послідовними, і повністю підтверджують обставини вчинення злочину, що викладені в обвинувальному акті, погодився на скорочений порядок судового розгляду, без дослідження будь-яких доказів, крім його особистого допиту щодо тих обставин, які ніким, у тому числі і ним не оспорюються та вивчення матеріалів кримінального провадження, які характеризують його особу, пояснивши, що рішення його є добровільним, наслідки, передбачені ч. 3 ст. 349 КПК України йому зрозумілі. У вчиненому щиро кається, просить суд не застосовувати до нього сурову міру кримінального покарання.
Прокурор вважає за можливе розглядати дане кримінальне провадження відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України.
Потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні показав, що претензій до обвинуваченого не має та просив суд суворо його не карати.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 , повністю визнав свою винуватість у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України при дослідженні доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, з`ясувавши правильне розуміння обвинуваченим та іншими учасниками судового провадження змісту цих обставин, встановивши чи не має сумніву у добровільності їх позицій, роз`яснивши, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити фактичні обставини справи в апеляційному порядку, суд користуючись правом, наданим ч. 3 ст. 349 КПК України і відсутністю заперечень учасників судового провадження, вважає достатнім обмежитись допитом обвинуваченого, дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_3 ..
Показання обвинуваченого ОСОБА_3 , надані ним під час судового розгляду про обставини вчинення зазначеного кримінального правопорушення з визнанням у повному обсязі своєї винності у висунутому обвинуваченні, з точки зору належності, допустимості, суд вважає достовірними та об`єктивними, оскільки вони є логічними, детальними, послідовними та достатніми в сукупності з іншими зібраними доказами, з точки зору взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Таким чином, суд допитавши обвинуваченого, потерпілого та дослідивши матеріали, що характеризують особу обвинуваченого, в їх сукупності, вважає, що винність обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.186 КК України при обставинах, викладених в обвинувальному акті, повністю доведеною.
Суд вважає що дії обвинуваченого ОСОБА_3 , органом досудового розслідування кваліфіковані вірно за ч. 2 ст. 186 КК України, оскільки він своїми умисними діями вчинив умисне кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, що виразилося у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненого із погрозою застосування насильства, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , у відповідності до ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання обвинуваченого.
Обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , відповідно до ст.66 КК України, судом визнаються, як щире каяття та активне сприяння у розкритті злочину, добровільне відшкодування завданої шкоди.
Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.
Так, відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого та має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженим, так і іншими особами.
Обираючи міру покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує також і те, що він раніше не судимий, вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином,вину у вчиненому злочині визнав, щиро розкаявся, відсутність матеріальних та моральних претензій від потерпілого, суд враховує обставини, з врахуванням особи вважає, що виправлення та перевиховання останнього можливо без його ізоляції від суспільства із застосуванням ст. 75 КК України.

Цивільний позов не заявлений, витрати на проведення експертиз не заявлялись.
Питання щодо речових доказів суд вирішує у відповідності зі ст.100 КПК України.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 349 ч.3, 368-371, 373, 374, 376 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у вигляді 4 (п`яти) років позбавлення волі.

Відповідно до ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбуття покарання з випробуванням строком на 3 (три) рік.

На підставі ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;
- працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано відповідну посаду (роботу);
- виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.
Нагляд за особами, звільненими від відбування покарання з випробуванням, здійснюється уповноваженим органом з питань пробації за місцем проживання, роботи або навчання засудженого.

Початок відбування іспитового строку рахувати з дня проголошення вироку, тобто з 25.01.2019 року

Міра запобіжного заходу відносно ОСОБА_3 не обиралась.

Речові докази: мобільний телефон марки «Nokia RM-1030» - залишити у потерпілого ОСОБА_5 по при належності.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження та може бути оскаржений до Київського апеляційного суду на протязі тридцяти днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області..
Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1