ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 642/1376/17 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11кп/818/34/19 Суддя-доповідач ОСОБА_2 Категорія: ч.1 ст.309 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2019 року колегіясуддівсудовоїпалати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участюпрокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Харкова кримінальне провадження за апеляційною скаргоюзаступника прокурора Харківської області ОСОБА_9 на ухвалуЛенінського районного суду м. Харкова від 14 березня 2018року стосовно ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 14 березня 2018 ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше не судимого, звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, у зв`язку з проходженням лікування від наркоманії.
Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.309 КК Українизакритоу зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.
Судом першої інстанції встановлено, що 23.01.2017р. близько 16.00 год. ОСОБА_7 перебуваючи в м. Харкові, поблизу будинку №122 по пр-ту Тракторобудівників в м. Харкові, придбав у невстановленої в ході досудового слідства особи, особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено каннабіс.
Продовжуючи свої злочинні дії, в цей же день, ОСОБА_7 приніс вищевказаний особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено каннабіс для зберігання за місцем свого мешкання, за адресою: АДРЕСА_1 .
24.01.2017р. близько 16.00 год. ОСОБА_7 , перебуваючи за адресою: м. Харків, вул. Є.Котляра, 7, був виявлений співробітниками поліції та під час огляду у приміщенні Холодногірського відділу поліції на ст. Харків-Пасажирський, у ОСОБА_7 в лівому кармані куртки та правому кросівку було виявлено та вилучено речовину зеленого кольору, рослинного походження, яка згідно висновку судово-хімічної експертизи №169 від 09.02.2017р., є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено Канабісм, маса якого в перерахунку на суху речовину становить 8,758 грам, який ОСОБА_7 незаконно придбав та зберігав при собі для власного вживання без мети збуту.
Звільняючи обвинуваченого ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, суд обґрунтував прийняте рішення тим, що обвинувачений ОСОБА_7 визнав той факт, що він незаконно придбав та зберігав наркотичний засіб, тобто вчинив злочин передбачений ч.1 ст.309 КК України. Обвинувачений добровільно пройшов курс лікування від наркотичної залежності з діагнозом: синдром залежності від каннабіноїдів в Обласному наркологічному диспансері, що підтверджено довідкою від 13.02.2017 року № 391/69. За таких обставин, суд першої інстанції дійшов до висновку, що є всі підстави для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, на підставі ч.4 ст.309 КК України.

Не погодившись з рішенням районного суду заступник прокурора Харківської області ОСОБА_9 подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 14 березня 2018 року,у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність - необґрунтованим застосуванням положень ч. 4 ст. 309 КК України, а також істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
В обґрунтування своєї вимоги прокурор вказують на те, що з матеріалів провадження діагноз «наркоманія» у ОСОБА_7 достовірно не встановлений та не підтверджений в судовому засіданні, зокрема, відповідною судово-наркологічною експертизою. Також, апелянт зазначає, що у справі відсутні будь-які належні докази того факту, що обвинувачений потребував лікування, а не звернувся до медичного закладу з метою ухилитись у такий спосіб від кримінальної відповідальності за вчинений злочин. Крім того, на думку прокурора, в оскаржуваній ухвалі суду від 14.03.2018 року не зазначено, чи дійшов суд висновку про винність обвинуваченого у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу ; думку обвинуваченого та його захисника щодо законності та обґрунтованості ухвали суду; дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Ухвалюючи рішення про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження, на думку колегії суддів, ці вимоги закону судом першої інстанції повною мірою дотримані.
Так, судом встановлено, ОСОБА_11 вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.309 КК України, за обставин згідно пред`явленого обвинувачення, що безпосередньо зазначено в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали. Свою вину у вчиненні злочину за передбачений ч.1 ст.309 КК України обвинувачений ОСОБА_7 також визнав, у зв`язку з чим захисник ОСОБА_8 заявив клопотання про звільнення його підзахисного від кримінальної відповідальності на підставі ч.4 ст.309 КК України, оскільки обвинувачений добровільно пройшов курс лікування від наркоманії.
Під час апеляційного розгляду ОСОБА_7 також не заперечував своєї вини та встановлені судом першої інстанції фактичні обставини справи.
За таких обставин апеляційні доводи прокурора про те, що судом першої інстанції не встановлено те, що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.309 КК України, є необґрунтованими та безпідставними. Окрім того висновок суду щодо винності особи у скоєнні злочину , відповідно до вимог ст. 372-374 КПК України може міститись лише у вироку суду.
Крім того, колегія суддів погоджується з висновками та рішенням суду першої інстанції щодо необхідності звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, на підставі ч.4 ст.309 КК України.
Так , ч.4 ст.309 КК України, передбачає спеціальні підстави звільнення особи від кримінальної відповідальності за дії, передбачені частиною першою цієї статті, у випадку, якщо особа, добровільно звернулась до лікувального закладу і розпочала лікування від наркоманії. Тобто, дана норма передбачає два обов`язкові елементи, за яких особу можливо звільнити від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.309 КК України: добровільність звернення до лікувального закладу та початок її лікування від наркоманії.
Зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що дане рішення суду першої інстанції постановлено у відповідності до вимог ст.370 КПК України та п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності " №12 від 23.12.2005, в якій зазначено, що ухвала судді( суду) про звільнення особи від кримінальної відповідальності має бути вмотивованою.
Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про злочини в сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів" №4 від 26.04.2002 року передбачено, що вирішуючи питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності з цієї підстави, суду необхідно з`ясовувати, чи дійсно особа страждала на наркоманію і потребувала лікування від неї, чи дійсно вона звернулась до лікувального закладу і розпочала лікування добровільно, а не вимушено і чи дійсно ставить за мету вилікуватись від наркоманії, а не ухилитись у такий спосіб від кримінальної відповідальності за вчинений злочин.
Судом першої інстанції при прийнятті рішення про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі ч.4 ст.309 КК України, встановлено та в оскаржуваній ухвалі суду від 14 березня 2018 року зазначено умови та підстави, з урахуванням яких суд вирішив звільнити особу від кримінальної відповідальності, а саме вказано на наявність довідки № 391/69від 13.02.2017 року, згідно якої ОСОБА_7 з 03.02.2017 року по 13.02.2017 року добровільно пройшов курс лікування від наркотичної залежності з діагнозом: синдром залежності від каннабіноїдів в Обласному наркологічному диспансері (арк.22).
При цьому ОСОБА_7 03.02.2017 року поступив до стаціонарного відділення №2 КЗОЗ «Обласний наркологічний диспансер». Лікування пройшов повністю. Режим лікарні не порушував. 13.02.2017 року ОСОБА_7 було виписано зі стаціонару з діагнозом: Синдром залежності від канабіоїдів. Активне виживання (F 12.24) (арк.45-46).
Під час судового розгляду в суді першої інстанції прокурор не заперечував проти задоволення клопотання захисника про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі ч.4 ст.309 КК України.
Крім того, матеріали кримінального провадження не містять будь-яких відомостей, які би свідчили, що ОСОБА_7 проходив лікування виключно з метою ухилення від кримінальної відповідальності, а також вони не надані прокурором під час апеляційного розгляду.
Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживання ними», наркоманія - психічний розлад, зумовлений залежністю від наркотичного засобу або психотропної речовини внаслідок зловживання цим засобом або цією речовиною, а особа, хвора на наркоманію - це особа, яка страждає на психічний розлад, що характеризується психічною та (або) фізичною залежністю від наркотичного засобу чи психотропної речовини, і якій за результатами медичного обстеження, проведеного відповідно до цього Закону, встановлено діагноз «наркоманія». Разом з тим у відповідних Стандартах, затверджених МОЗ України, діагноз наркоманія не використовується через відсутність такого захворювання у Міжнародній класифікації хвороб десятого перегляду (МКХ-10). При цьому згідно шифру МКХ-10 Клас V Розлади психіки та поведінки (F10-F19) передбачено «Розлади психіки та поведінки внаслідок вживання психоактивних речовин», що в свою чергу спростовує доводи апеляційної скарги прокурора в частині того, що при постановленні оскаржуваної ухвали суд першої інстанції не з`ясував питання стосовно добровільності проходження обвинуваченою саме лікування від наркотичної залежності.
Стосовно доводів апеляційної скарги в частині того, що довідка № 391/69 від 13.02.2017 року не є достатньою підставою для застосування положень ч. 4 ст. 309 КК України та звільнення ОСОБА_7 у зв`язку із цим від кримінальної відповідальності, оскільки, судом не було проведено експертизу з метою встановлення чи дійсно особа потребувала лікування від наркологічної залежності, то вони є безпідставними. Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та оскаржуваного судового рішення, ОСОБА_7 звернувся добровільно до лікувального закладу і розпочала курс лікування від наркоманіїще під час досудового розслідування, а саме до пред`явлення підозри 13.03.17р. Ці обставини свідчить, що обвинувачений бажав вилікуватися та зробив для себе відповідні висновки.
Окрім того , відповідно до вимог ч.2 ст.242 КПК України, обов`язкове призначення експертизи з метою встановлення чи дійсно особа потребувала лікування від наркологічної залежності , не передбачено.
З огляду на викладене, враховуючи той факт, що судом першої інстанції довідка № 391/69 від 13.02.2017 року за підписами завідувача відділення №2 КЗОЗ «Обласний наркологічний диспансер» ОСОБА_12 та лікуючого лікаря ОСОБА_13 про добровільне звернення та проходження курсу лікування ОСОБА_7 на денному стаціонарі КЗОЗ «Обласний наркологічний диспансер» з 03.02.2017 року по 13.02.2017 року визнана належним та допустимим доказом, доводи прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність не знаходять свого підтвердження в суді апеляційної інстанції, у зв`язку з чим належить залишити без задоволення його апеляційну скаргу.
Істотних порушень кримінального процесуального закону судом першої інстанції, які були б підставою для скасування ухвали, колегією суддів також не встановлено.
Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 14 березня 2018року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді