У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд
в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0000586

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 на вирок Баштанського районного суду Миколаївської області від 05 грудня 2018 року у відношенні

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Житомирівка Завітинського району Амурської області Російської Федерації, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимий, останній раз:

10.11.2015 р. Баштанським районним судом Миколаївської області за ч.3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців, 14.12.2017 р. звільнений від відбування покарання умовно-достроково на 1 рік 14 днів;

- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 186 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7

захисник ОСОБА_5 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Баштанського районного суду Миколаївської області від 05 грудня 2018 року ОСОБА_6 засуджений за ч.3 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років.

На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднана невідбута частина покарання за вироком Баштанського районного суду Миколаївської області від 10.11.2015 р. та ОСОБА_6 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років.

Вирішено строк відбування покарання обчислювати з 18.10.2018 р.

Також цим вироком засуджена ОСОБА_8 , 1979 року народження, вересня місяця, 15 дня,

-за ч.3 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років.

На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднана невідбута частина покарання за вироком Баштанського районного суду Миколаївської області від 07.09.2018 р. та ОСОБА_8 призначено остаточне покарання у виді 6 років 6 місяців позбавлення волі.

Вирок відносно ОСОБА_8 в апеляційному порядку не оскаржується.

Вирішено питання про судові витрати.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Захисник ОСОБА_5 просить вирок у відношенні ОСОБА_6 змінити в частині кваліфікації його дій. Змінити правову кваліфікацію його дій з ч. 3 ст. 186 КК України на ч. 3 ст. 185 КК України та пом`якшити призначене покарання.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Захисник ОСОБА_5 вважає, що вирок підлягає зміні в частині правової кваліфікації дій ОСОБА_6 з ч.3 ст. 186 КК України на ч.3 ст. 185 КК України.

Зазначила, що обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_8 до будинку потерпілого проникли через вікно з метою забрати куртку ОСОБА_8 , оскільки ОСОБА_9 через поганий слух не чув, як вони стукали у двері. У них з собою була пляшка горілки, а тому вони разом з потерпілим вживали спиртне.

Поки ОСОБА_8 спілкувалася з ОСОБА_9 , ОСОБА_6 таємно викрав з іншої кімнати чавунну плиту з колісниками. При цьому ОСОБА_9 цих дій не бачив.

Апелянт вважає, що судом першої інстанції не враховані висновки судово-медичної експертизи від 24.10.2018 р. № 91, згідно яким визначити період, в який виникли у потерпілого тілесні ушкодження, неможливо. Вважає надуманими показання потерпілого про те, що ОСОБА_6 його тримав, а ОСОБА_8 шукала гроші у будинку. На думку апелянта, до показань потерпілого слід ставитися критично. Вважає, що показання обвинувачених є логічними та послідовними, і не суперечливими.

Узагальнений виклад заперечень прокурора, який брав участь у розгляді в суді першої інстанції, на апеляційну скаргу.

Прокурор вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки вина ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.186 КК України, доведена сукупністю досліджених доказів.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

08 жовтня 2018 р. у період часу між 07.30 год та 08.00 год ОСОБА_6 разом із сестрою ОСОБА_8 , вирішили піти до ОСОБА_9 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , щоб забрати одяг ОСОБА_8 . Прямуючи до місця проживання ОСОБА_9 , ОСОБА_6 запропонував ОСОБА_8 викрасти у ОСОБА_9 майно останнього, щоб у подальшому продати його та витратити кошти на власні потреби, на що ОСОБА_8 погодилась.

Реалізуючи злочинний умисел, направлений на відкрите заволодіння чужим майном, близько 08.00 год 08.10.2018 р. ОСОБА_6 за попередньою змовою з ОСОБА_8 , прийшли до домоволодіння ОСОБА_9 , де ОСОБА_6 пошкодив одне із вікон в будинку та проник до нього. У подальшому, ОСОБА_6 відчинив вхідні двері будинку ОСОБА_8 , яка також проникла до будинку. В цей час в одній із кімнат будинку знаходився потерпілий ОСОБА_9 , який відпочивав.

Зайшовши до вказаної кімнати, ОСОБА_6 застосував фізичне насильство до потерпілого, завдавши не менше одного удару в область обличчя, спричинивши своїми діями потерпілому легкі тілесні ушкодження у вигляді садна носа. Крім цього, ОСОБА_6 не давав потерпілому ОСОБА_9 піднятися з ліжка, тримаючи його руками та притискаючи до ліжка. В цей час ОСОБА_8 підійшла до приміщення кухні та побачила чавунну плиту, яка лежала на грубі, та повідомила про це ОСОБА_6 .

Після цього, ОСОБА_6 , залишивши потерпілого, пішов до приміщення кухні, від`єднав чавунну плиту вартістю 683 грн 33 коп від груби, та разом з ОСОБА_8 винесли її з домоволодіння.

Знаходячись на подвір`ї домоволодіння ОСОБА_6 разом з ОСОБА_8 поклали чавунну плиту на велосипед, з яким вони прийшли, та, утримуючи викрадене майно при собі, з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, розпорядившись викраденим на власний розсуд.

Судом першої інстанції ОСОБА_6 визнаний винним у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з проникненням у житло. Його дії кваліфіковані за ч. 3 ст. 186 КК України.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Обвинувачений ОСОБА_6 повідомлений про апеляційний розгляд, заяви про його участь у розгляді кримінального провадження не надходило.

Заслухавши доповідь судді, захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора про залишення вироку без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, апеляційній суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджені дослідженими доказами, які правильно оцінені та обґрунтовано покладені судом в основу вироку.

Доводи захисника про неправильність кваліфікації дій обвинуваченого не є слушними, з огляду на наступне.

Обвинувачений ОСОБА_6 вину у вчиненні злочину визнав частково. Пояснив, що 08.10.2018 р. він за попередньою з мовою з своєю сестрою ОСОБА_8 проникли до домоволодіння ОСОБА_9 , звідки викрали чавунну плиту з колосниками. Стверджував, що тілесних ушкоджень потерпілому він не завдавав, не заперечував той факт, що на момент проникнення до будинку потерпілий не мав на обличчі тілесних ушкоджень.
Обвинувачена ОСОБА_8 вину у вчиненні злочину також визнала частково та надала аналогічні пояснення тим, які надав в суді ОСОБА_6 .
Проте, твердження обвинувачених спростовані показаннями потерпілого ОСОБА_9 , який пояснив суду, що вранці 08.10.2018 р. до його будинку, в той час коли він відпочивав, вибивши вікно, проникли ОСОБА_6 та ОСОБА_8 .
Потерпілий також пояснив, що ОСОБА_6 ударив його кулаком декілька раз по обличчю, при цьому йому не давали піднятися з ліжка, тримаючи його руками та притискаючи до ліжка. В цей час ОСОБА_8 , яка знаходилась в приміщенні кухні, покликала до себе ОСОБА_6 , який залишив його та пішов до приміщення кухні, звідки вони викрали чавунну плиту з колосниками та після чого пішли з його будинку. Під час того, як ОСОБА_6 його утримував, ОСОБА_8 намагалась в будинку знайти гроші.
Таким чином, потерпілий ОСОБА_9 в суді підтвердив, що ОСОБА_6 під час пограбування заподіяв йому тілесні ушкодження.

Показання потерпілого повністю узгоджуються із висновком судово-медичної експертизи, на які послався суд першої інстанції, згідно яким у потерпілого ОСОБА_9 малися легкі тілесні ушкодження у вигляді садна носа, які утворились від дії якихось тупих твердих предметів, можливо від ударів руками і (або) ногами. Локалізація ушкоджень (в області носа) не характерна для утворення внаслідок падіння на площині.

Тому, доводи захисника про те, що ОСОБА_6 не спричиняв тілесні ушкодження потерпілому є неспроможними, оскільки ці доводи спростовані наведеними висновками судово-медичної експертизи.

Крім того, знайшло своє підтвердження обвинувачення у вчиненні грабежу з проникненням у житло, оскільки самі обвинувачені не заперечували тієї обставини, що ОСОБА_6 пошкодив одне із вікон в будинку та проник до нього, а потім відчинив вхідні двері будинку ОСОБА_8 , яка також проникла до будинку. Крім того, дану обставину підтвердив в суді потерпілий ОСОБА_9 , який пояснив, що обвинувачені проникли у його будівлю, коли він відпочивав, а не за обставин, які зазначені в апеляційній скарзі.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції дії ОСОБА_6 вірно кваліфіковані за ч.3 ст. 186 КК України, оскільки ОСОБА_6 та ОСОБА_8 проникли у житло потерпілого ОСОБА_9 та із заподіянням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого ОСОБА_9 , відкрито викрали майно останнього, що є доведеним.

Що стосується вимог апелянта про помякшення призначеного ОСОБА_6 покарання, то вони не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Призначаючи покарання ОСОБА_6 в межах санкції ч.3 ст. 186 КК України, суд першої інстанції дотримався вимог ст. 65-67 КК України та достатньо врахував ступінь тяжкості злочину, який є тяжким злочином, а також дані про особу винного, який раніше неодноразово судимий, вчинив злочин у період умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, характеризується негативно.

Обставини, що пом`якшують покарання, судом не встановлені. Обставиною, що обтяжує покарання, суд обгрунтовано визнав вчинення злочину щодо особи похилого віку.

На думку апеляційного суду, з урахуванням особи винного, відомості про якого є негативними, призначене покарання є необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, та підстав для його пом`якшення немає. Остаточне покарання правильно визначено відповідно до вимог ч.1 ст. 71 КК України, оскільки ОСОБА_6 вчинив злочин в період невідбутого покарання за попереднім вироком.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407,424,425, 532 КПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Баштанського районного суду Миколаївської області від 05 грудня 2018 року у відношенні ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_6 , який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3