Справа № 338/1500/18
Провадження № 1-кп/350/159/2018
УХВАЛА

14 грудня 2018 року селище Рожнятів

Рожнятівський районний суд Івано-Франківської області в складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5

представника потерпілих ОСОБА_6

захисників обвинуваченого ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

провівши підготовче засідання у кримінальному провадженні № 0000233 внесеного в ЄДРДР 15.09.2018 року про обвинувачення ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Кримінальне провадження з обвинувальним актом поступило в суд з Івано-Франківського апеляційного суду 11.12.2018 року.

Кримінальне провадження призначено до підготовчого судового засідання на 14 грудня 2018 року.

У підготовчому судовому засіданні прокурор просив призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту.

Учасники процесу не заперечили проти призначення кримінального провадження до судового розгляду.

Заслухавши учасників судового провадження, суд вважає, що провадження підлягає призначенню до судового розгляду з таких підстав.

Кримінальне провадження підсудне Рожнятівському районному суду.

Обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291 КПК України.

Підстави для закриття провадження відсутні.

Відповідно до вимог ст. 27 КПК України розгляд справи потребує відкритого судового провадження.

Крім цього в підготовчому судовому засіданні прокурор заявив клопотання про обрання обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на тридцять днів, яке мотивоване тим, що під час досудового розслідування 17 вересня 2018 року ухвалою слідчого судді Богородчанського районного суду ОСОБА_9 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який неодноразово продовжувався, останній раз ухвалою цього ж суду від 07 грудня 2018 року до 16 грудня 2018 року включно. Заявлені під час обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшились та продовжують існувати, а саме те, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, за вчинення якого йому загрожує покарання від семи до п`ятнадцяти років, і з огляду на тяжкість та неминучість покарання може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, оскільки такі ще не допитані судом, вчинити інше кримінальне правопорушення, а тому інші запобіжні заходи є недостатніми для запобігання вказаним ризикам та не забезпечать належної поведінки обвинуваченого під час розгляду кримінального провадження.

Представник потерпілих ОСОБА_6 не заперечив з приводу заявленого прокурором клопотання та обрання відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Захисники обвинуваченого ОСОБА_7 та ОСОБА_8 заперечили з приводу заявленного клопотання, посилаючись на відсутність та недоведеність прокурором підстав, передбачених ст. 177 КПК України, а саме на те, що докази тиску на свідків з боку ОСОБА_9 відсутні, ризики можливого ухилення обвинуваченого від суду та можливість вчинення інших кримінальних правопорушень жодним чином не підтверджені. Вважають, що необхідно відмовити у задоволенні клопотання прокурора та обрати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Обвинувачений ОСОБА_9 не заперечив з приводу клопотання прокурора про обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Розглянувши клопотання прокурора про обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, заслухавши думку представника потерпілого, обвинуваченого та його захисників з приводу заявленого прокурором клопотання, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно вимог ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

За змістом ст.ст. 131-132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

Згідно реєстру матеріалів досудового розслідування вбачається, що ухвалою слідчого судді Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 17 вересня 2018 обвинуваченому ОСОБА_9 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, який ухвалами цього ж суду від 10 листопада 2018 року та 07 грудня 2018 року продовжено.

Строк тримання під вартою обраний відносно обвинуваченого ОСОБА_9 спливає 16 грудня 2018 року.

За висновком Конституційного Суду України, викладеним в рішенні від 23.11.2017 № 1-р/2017, продовження дії заходів забезпечення кримінального провадження, а саме запобіжних заходів у вигляді домашнього арешту та тримання під вартою, обраних під час досудового розслідування, без перевірки судом обґрунтованості підстав для їх застосування, суперечить вимогам обов`язкового періодичного судового контролю за застосуванням запобіжних заходів, пов`язаних з обмеженням права особи на свободу та особисту недоторканність (ч. 2 ст. 29 Конституції України).

Крім того, Конституційний Суд України зазначив, що висновки слідчого судді щодо будь-яких обставин, які стосувалися суті підозри, обвинувачення та були взяті до уваги при обґрунтуванні запобіжного заходу, обраного під час досудового розслідування, для суду на стадії судового провадження не є преюдиційними. У підготовчому провадженні суд має перевірити обґрунтованість застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого, пов`язаного з обмеженням його права на свободу та особисту недоторканність, та прийняти вмотивоване рішення, незважаючи на те, чи закінчився строк дії ухвали слідчого судді, постановленої на стадії досудового розслідування про обрання такого запобіжного заходу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Вирішуючи клопотання прокурора про обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження прав особи на свободу і особисту недоторканність можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою; зокрема, при продовженні строку тримання під вартою суд оцінює підстави для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин справи.

Як зазначено в рішенні ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

В рішенні «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 року зазначено, що тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи. Так, Національні судові органи повинні розглядати всі обставини, що дають підстави ствердити наявність публічного інтересу, який би виправдав виняток із загальної норми про повагу до свободи людини. Такими ознаками є тяжкість та підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину, переховування від суду, вчинення іншого правопорушення.

Так, ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні умисного особливо тяжкого кримінального правопорушення, санкція ч. 1 ст. 115 КК України якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Враховуючи, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні умисного особливо тяжкого кримінального правопорушення, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк понад десять років, вік обвинуваченого та стан його здоров`я, сімейний стан, з урахуванням ризиків, визначених ст. 177 КПК, зокрема, розгляд кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_9 по суті даним складом суду не розпочато, потерпілі та свідки не допитані, матеріали справи не досліджені, відтак, існує ризик незаконного впливу на свідків та потерпілих у даному кримінальному провадженні, а також можливість обвинуваченого переховуватись від суду, можливість вчинити інше кримінальне правопорушення, обвинувачений ніде не працює, а тому колегія суддів приходить до висновку про необхідність обрання відносно ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_9 у разі визнання його винуватим, у сукупності із даними про особу обвинуваченого, з огляду на вірогідність переховуватися від суду, незаконного впливу на свідків та потерпілих у цьому ж кримінальному провадженні, спростовує доводи сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ст. 177 КПК України, та можливість застосування до обвинуваченого менш суворого запобіжного заходу.

Будь-яких нових даних про зменшення чи відсутність зазначених прокурором ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_9 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, в судовому засіданні стороною захисту не надано.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Оскільки, жоден з більш м`яких запобіжних заходів на даний час не зможе запобігти зазначеним ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого, а тому колегія суддів не вбачає будь-яких підстав для обрання обвинуваченому ОСОБА_9 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Враховуючи наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також те, що ОСОБА_9 обвинувчується у вчиненні кримінального правопорушення із застосуванням насильства, що спричинило смерть потерпілого, а тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для визначення розміру застави.

Керуючись ст.ст. 131, 176-178, 182, 183-184,197, 314, 315 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Судовий розгляд у кримінальному провадженні № 0000233 від 15.09.2018 року про обвинувачення ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України призначити у відкритому судовому засіданні в залі Рожнятівського районного суду на 14 год. 00 хв. 21 грудня 2018 року.

Клопотання прокурора про обрання обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Обрати ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю та жителю АДРЕСА_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в установі виконання покарань № 12 м. Івано-Франківська, строком на 30 (тридцять) днів, тобто до 12 січня 2018 року включно.

У задоволенні клопотання захисників про зміну обвинуваченому запобіжного заходу відмовити.

Ухвала в частині обрання запобіжного заходу може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3