УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.12.2018 року м. Житомир

Слідчий суддя Богунського районного суду м. Житомира ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність Житомирської місцевої прокуратури, яка полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинення відносно нього кримінальних правопорушень по трьох заявах від 04.12.2018 року заступником керівника Житомирської місцевої прокуратури ОСОБА_5 , в.о. начальника відділу прокуратури Житомирської області ОСОБА_6 , слідчим СВ Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_7 ,-

В С Т А Н О В И В :

Скаржник ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаною скаргою, посилаючись на те, що в нього 04.12.2018 року Житомирською місцевою прокуратурою за його повідомленням було відібрано протоколи заяв про вчинення відносно нього кримінальних правопорушень заступником керівника Житомирської місцевої прокуратури ОСОБА_5 , в.о. начальника відділу прокуратури Житомирської області ОСОБА_6 , слідчим СВ Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_7 , проте відомості про кримінальні правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань про злочини не внесені.

У судовому засіданні ОСОБА_3 скаргу підтримав, просив задовольнити з підстав викладених у його скарзі.

Прокурор Житомирської місцевої прокуратури ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував проти задоволення скарги, вважає, підстав для внесення відомостей до ЄРДР за результатами розгляду заяви скаржника не вбачається, оскільки зміст заяв про злочини не свідчать про вчинення кримінальних правопорушень, а тому просив відмовити у задоволенні скарги.

Слідчий суддя, вивчивши скаргу, заслухавши доводи скаржника, прокурора, приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно ч. 2 ст. 8 та ч. 5 ст. 9 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні та кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора під час досудового розслідування визначено та регламентовано Главою 26 КПК України.

Згідно ч. 1 ст. 303 КПК України встановлений вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування. Зокрема, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про злочин до ЄРДР, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк.

Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 214 КПК України бездіяльність слідчого, прокурора щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР і є предметом оскарження в порядку ст. 303 КПК України.

Згідно ч. 1 ст. 214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Слідчим суддею встановлено, що 06.11.2018 року ОСОБА_3 звернувся до Житомирської місцевої прокуратури з повідомленням про відібрання в нього протоколи заяв про вчинення відносно нього кримінальних правопорушень, серед іншого, заступником керівника Житомирської місцевої прокуратури ОСОБА_5 , в.о. начальника відділу прокуратури Житомирської області ОСОБА_6 , слідчим СВ Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_7 .
04.12.2018 року прокурором Житомирської місцевої прокуратури ОСОБА_8 прийнято від ОСОБА_3 заяву про вчинення слідчим СВ Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України, про що складено відповідний протокол. Зі змісту заяви про вчинення кримінального правопорушення: «25.05.2018 впродовж робочого дня в приміщенні Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області, що знаходиться за адресою: вул. Л. Українки 17 слідчий даного відділу поліції лейтенант ОСОБА_7 за поданим йою клопотанням про об`єднання кримінального провадження №0005465 від 04.10.14 за ст. 356 КК України з кримінальним провадженням №0002729 від 05.07.18 за ч. 1 ст. 368 КК України не направила моє клопотання процесуальному керівнику в порушення вимог ст. 217 КПК України а навпаки винесла постанову про відмову в задоволенні вказаного клопотання. Вважаю, що в діях ОСОБА_7 вбачаються навмисні ознаки злочину передбачені ч. 1 ст. 365 КК України».

По суті вказаної заяви про злочин ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що слідча ОСОБА_7 не мала право розглядати його клопотання по суті, а лише передати прокурору, а тому вважає, що вона вчинила відносного нього злочин.

04.12.2018 року прокурором Житомирської місцевої прокуратури ОСОБА_8 прийнято від ОСОБА_3 заяву про вчинення в.о. начальника відділу прокуратури Житомирської області ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України, про що складено відповідний протокол. Зі змісту заяви про вчинення кримінального правопорушення: «11.09.2014 впродовж робочого дня в приміщенні прокуратури Житомирської області, що знаходиться за адресою: вул. С.Ріхтера 11 виконуючи обов`язки начальника відділу прокуратури Житомирської області ОСОБА_6 розглянув моє звернення відносно керівника Житомирської місцевої прокуратури ОСОБА_9 без належного зазначення числа місяця року та без внесення відомостей до ЄРДР як вимагає КПК України про що свідчить лист від 11.09. 2018 року № 15-860-95. Вважаю що своїми навмисними діями ОСОБА_6 вчинив злочин передбачений ч. 1 ст. 365 КК України».

По суті вказаної заяви про злочин ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що за підписом ОСОБА_6 на адресу заявника надійшов лист інформаційного характеру щодо ОСОБА_9 , а оскільки він не звертався до прокуратури Житомирської області, тому вважає, що прокурор ОСОБА_6 не мав права надсилати йому листи, а тому вважає, що він вчинив відносного нього злочин.

04.12.2018 року прокурором Житомирської місцевої прокуратури ОСОБА_8 прийнято від ОСОБА_3 заяву про вчинення заступником керівника Житомирської місцевої прокуратури ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України, про що складено відповідний протокол. Зі змісту заяви про вчинення кримінального правопорушення: «27.09.2018 в продовж робочого дня в приміщенні Житомирської місцевої прокуратури Житомирської області за адресою: вул. Леха Качинського 2 заступник вказаної прокуратури ОСОБА_5 за результатами розгляду моєї заяви про вчинення кримінального правопорушення прокурором Місцевої прокуратури ОСОБА_10 та суддею Житомирського районного суду ОСОБА_11 в порушення вимог КПК України провів перевірку та не вніс відомості до ЄРДР за фактами вчинення злочинів вказаними особами про що свідчить лист № НП - 223с-18 від 27.09.2018 року не маючи на це відповідних повноважень відповідно до ч. 1 п. 1 ст. 214 КПК України. Вважаю що в діях ОСОБА_5 вбачають навмисні ознаки злочину передбачені ч. 1 ст. 365 КК України».

По суті вказаної заяви про злочин ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що заступник вказаної прокуратури ОСОБА_5 за результатами розгляду його заяви про вчинення кримінального правопорушення в порушення вимог КПК України не забезпечив внесення відомостей до ЄРДР, натомість направив на його адресу лист-відписку щодо відсутності ознак злочину, при цьому мав винести вмотивовану постанову.

Частина 1 статті 365 КК України регламентує, перевищення влади або службових повноважень, тобто умисне вчинення працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому прав чи повноважень, якщо вони завдали істотної шкоди охоронюваним законом правам, інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам, інтересам юридичних осіб.

Як вбачається з ч. 1 ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно-небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Відповідно до ст. 11 КК України злочином є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину.

Не є злочином дія або бездіяльність, яка хоча формально і містить ознаки будь-якого діяння, передбаченого цим Кодексом, але через малозначність не становить суспільної небезпеки, тобто не заподіяла і не могла заподіяти істотної шкоди фізичній чи юридичній особі, суспільству або державі.

Обов`язковими елементами складу будь-якого злочину є об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона. Відсутність хоча б одного з цих елементів свідчить про те, що дії (бездіяльність), які оцінюються не є злочином.

У даному конкретному випадку, повідомлення про злочин та доводи скаржника про наявність в діях слідчого СВ Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_7 ознак кримінально-карних діянь зводяться до розгляду клопотання заявника по суті, тоді як на думку заявника, вона мала передати прокурору його скаргу, повідомлення про злочин та доводи скаржника про наявність в діях в.о. начальника відділу прокуратури Житомирської області ОСОБА_6 ознак кримінально-карних діянь зводяться до направлення на адресу заявника листа інформаційного характеру за підписом ОСОБА_6 , який на думку заявника, не мав права його надсилати, повідомлення про злочин та доводи скаржника про наявність в діях заступника керівника Житомирської місцевої прокуратури ОСОБА_5 ознак кримінально-карних діянь зводяться до незабезпечення внесення відомостей до ЄРДР за заявою ОСОБА_3 та направлення на його адресу листа щодо відсутності ознак злочину без вмотивованої постанови.

Кримінальним процесуальним кодексом України 2012 року, який набрав чинності з 21 листопада 2012 року, законодавцем змінено початок кримінального провадження: досудове розслідування - перша стадія кримінального провадження - починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до п. 1.2 розділу II Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого Наказом Генерального прокурора України № 69 від 17 серпня 2012 року відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела повинні відповідати вимогам п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України, зокрема, мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, виходячи зі змісту ст. 214 КПК України заява про кримінальне правопорушення обов`язкового повинна містити відомості визначені частиною 5 цієї статті.

Положення ст. 214 КПК перебувають у взаємозв`язку з ч. 1 ст. 2 КК, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого ним Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину - кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

При цьому, системний аналіз положень Глави 19 КПК України свідчить, що повноваженнями щодо оцінки відомостей, наведених у заяві чи повідомлені, чи виявлених з іншого джерела, як таких, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення наділені слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення (ч. 4 ст. 214 КПК України).

Відповідно до п.2.1 Розділу ІІ Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань облік кримінальних правопорушень, у т.ч. за заявами, які надійшли прокурору, здійснюється за дорученням керівника прокуратури шляхом внесення до ЄРДР відомостей, визначених ч.5 ст.214 КПК.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 КПК України, прокурор, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові та інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення прокурора.

З положень ст. 3 КПК України випливає, що слідчий - службова особа органу внутрішніх справ, органу безпеки, органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства, органу державного бюро розслідувань, уповноважена в межах компетенції, передбаченої цим Кодексом, здійснювати досудове розслідування кримінальних правопорушень; слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, та у випадку, передбаченому статтею 247 цього Кодексу.

З норм ст. 26 КПК України випливає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Слід зазначити, що слідчий суддя, на етапі проведення досудового розслідування, не виконує функції слідчого у провадженні, а лише забезпечує судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Згідно положень ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Слідчий суддя провівши системний аналіз положень КПК України, дослідивши заяви ОСОБА_3 викладені в протоколах прийняття заяв про вчинення кримінальних правопорушень від 04.12.2018 року, які кваліфікуються за ч. 1 ст. 365 КК України, врахувавши пояснення прокурора та лист прокуратури Житомирської області, як надану відповідь на заяву скаржника, враховуючи, що слідчим суддею не встановлено істотної шкоди в службових злочинах завданої заявнику з матеріальним вираженням, що є складовою ч. 1 ст. 365 КК України, заяви ОСОБА_3 містять формальні ознаки діяння визначені в КК України, через малозначність не становлять суспільної небезпеки, тобто не заподіяно істотної шкоди фізичній чи юридичній особі, суспільству або державі, що в розумінні ст. 11 КК України не є злочином, а тому слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку вважає, що скарга задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, керуючись Конституцією України, Законом України «Про судоустрій і статус суддів», ст.ст. 1-3, 7-29, 113, 214, 220, 303, 304, 306, 307, 309 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність Житомирської місцевої прокуратури, яка полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинення відносно нього кримінальних правопорушень по трьох заявах від 04.12.2018 року заступником керівника Житомирської місцевої прокуратури ОСОБА_5 , в.о. начальника відділу прокуратури Житомирської області ОСОБА_6 , слідчим СВ Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_7 відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя