Дата документу 20.03.2019 Справа № 336/1253/19-к
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-сс/807/241/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №336/1253/19-кСуддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

законного представника ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Запорізької місцевої прокуратури №1 ОСОБА_10 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26 лютого 2019 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, з неповною середньою освітою офіційно не працевлаштованого, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у певний період доби, -

В С Т А Н О В И Л А:

Слідчий за погодженням з прокурором звернувся до суду з клопотанням про застосування у відношенні ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів.

За матеріалами провадження ОСОБА_7 підозрюється в тому що він 23 лютого 2019 року приблизно о 17 годині 00 хвилин, за попередньою змовою із невстановленою особою, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, знаходячись біля будинку № 22 по проспекту Моторобудівників у місті Запоріжжя, помітивши потерпілого ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , переслідували потерпілого ОСОБА_11 від вищевказаної адреси до під`їзду № 2 будинку АДРЕСА_2 .

Після чого, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел ОСОБА_7 , за попередньою змовою із невстановленою особою, підійшли до потерпілого ОСОБА_11 , де ОСОБА_7 наніс долонею руки один удар потерпілому ОСОБА_11 в область голови, після чого схопив потерпілого ОСОБА_11 за комір светра, за допомогою м`язової сили рук, ОСОБА_7 разом із невстановленою особою, повалили потерпілого ОСОБА_11 , в ході чого останній впав на поверхню асфальту та вдарився передньою поверхнею тулуба. Після чого ОСОБА_7 разом із невстановленою особою перевернули потерпілого ОСОБА_11 на спину та нанесли останньому декілька ударів в область голови та тулуба.

Продовжуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 разом із невстановленою особою, відкрито викрали з правої кишені куртки потерпілого ОСОБА_11 мобільний телефон «Prestigio MultiPhone PAP4500», в корпусі чорного кольору, ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , вартістю 750 гривень 00 копійок, а з лівого кармана куртки потерпілого ОСОБА_11 , викрали мобільний телефон марки Nokia X202 в корпусі чорного кольору, вартістю 500 гривень 00 копійок.

Після чого ОСОБА_7 спільно із невстановленою особою, разом із викраденим майном побіг у бік зупинки транспорту «Гортоп» Шевченківського району міста Запоріжжя та зник з місця вчинення злочину, чим спричинили потерпілому ОСОБА_11 матеріальну шкоду на суму 1250 гривень.

Своїми умисними діями ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч. 2 ст. 186 КК України, тобто відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

24 лютого 2019 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Відмовляючи в задоволенні клопотання, слідчий суддя зазначив, про відсутність доведених слідчим тих ризиків, на які він посилається у клопотанні в обґрунтування обрання найбільш суворого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та ненадання прокурором доказів про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначених у клопотанні.

З урахуванням викладеного, слідчий суддя прийшов до висновку про можливість застосування до підозрюваного ОСОБА_7 такого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, як домашній арешт.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого СВ Шевченківського ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_12 та застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк досудового розслідування.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що підставою для відмови слідчим суддею у задоволенні клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_7 послугувало те, що відсутні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме ризик переховування від органу досудового розслідування, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Проте, суд не врахував те, що підозрюваний ОСОБА_7 зазіхнув на одне з найцінніших соціальних благ - право власності, яке має особливе суспільне значення, оскільки економічна свобода власності є підґрунтям політичної, національної та релігійної свобод.

Наявність вказаних ризиків підтверджується зібраними під час досудового розслідування матеріалами кримінального провадження, а саме злочин, у скоєнні якого підозрюється ОСОБА_7 , згідно ст. 12 КК України, віднесено до категорії тяжких злочинів, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до шести років позбавлення волі. Крім того, встановлено, що після скоєння кримінального правопорушення відносно потерпілого ОСОБА_11 , підозрюваний ОСОБА_7 до правоохоронних органів з дійовим каяттям не звернувся, безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення, усвідомлюючи те, що вчинив тяжке кримінальне правопорушення, намагався втекти з місця скоєного злочину.

Зазначене дає достатні підстави вважати, що з метою уникнення покарання за вчинений злочин, ОСОБА_7 знаходячись на волі буде переховуватись від органів досудового розслідування (суду), що являється ризиком, передбаченим п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Аналізуючи вчинений ОСОБА_7 злочин, встановлено, що протиправні дії ОСОБА_7 направлені на посягання на право власності, поєднане із застосування фізичного насильства. Вказані факти свідчать про те, що знаходячись на свободі ОСОБА_7 зможе вчинити інше кримінальне правопорушення, що являється ризиком, передбаченим п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Крім того, знаходячись на свободі, ОСОБА_7 зможе перешкоджати кримінальному провадженню, так як на даний час досудовим розслідуванням не встановлено усіх обставин, які згідно ст. 91 КПК України підлягають доказуванню, а саме встановлення мотиву і мети вчинення кримінального правопорушення, співучасника вчинення злочину, місцезнаходження викраденого майна, що являється ризиком, передбаченим п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Вищезазначене дає достатні підстави вважати, що будучи притягнутим до кримінальної відповідальності ОСОБА_7 , з метою уникнення покарання за вчинений злочин, знаходячись на волі, буде переховуватись від органів досудового розслідування (суду).

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та апеляційної скарги, прокурора на підтримання апеляційної скарги, підозрюваного, його захисника та законного представника із запереченнями стосовно доводів та вимог апеляційної скарги, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги і провівши судові дебати, колегія суддів доходить наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

При вирішенні клопотання про застосування запобіжного заходу для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя, суд згідно змісту вимог ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

За результатами апеляційного перегляду ухвали слідчого судді встановлено, що зазначені вимоги кримінального процесуального закону належно дотримані.

Обираючи відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, слідчий суддя з`ясував, що наведені у клопотанні слідчого дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.

Виклад обставин, що дають підстави підозрювати ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, що їх підтверджують та не оспорюються в апеляційній скарзі.

Під час розгляду клопотання, слідчий суддя встановив відсутність наявних підстав для оголошення ОСОБА_7 у розшук та його наміру переховуватися від органів слідства та суду, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ч. 4 ст.ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання прокурор не доведе обставин, передбачених п.3 ч.1 ст.194 КПК України щодо недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

На думку колегії суддів, з врахуванням даних про особу підозрюваного та його процесуальну поведінку, прокурор не довів наявність обставин, які б свідчили про неможливість застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу.

Отже, за наявністю ризиків переховування від органів досудового розслідування, вчинення іншого кримінального правопорушення та недоведеністю неможливості застосування до даної особи альтернативного запобіжного заходу, розв`язання відповідного клопотання стосовно ОСОБА_7 було виваженим та із дотриманням вимог кримінального процесуального закону, з яким пов`язано вирішення питання щодо застосування запобіжного заходу.

Зокрема, суд взяв до уваги, що ОСОБА_7 є неповнолітнім, раніше не судимий, має постійне місце проживання та реєстрацію. Крім того, свою вину у вчинені інкримінованого йому злочину визнає повністю, щиро розкаюється та пояснив суду мотиви скоєння злочину.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України, в сукупності із зазначеними обставинами для вирішення справи згідно вимог чинного законодавства судом враховано тяжкість злочину з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, дані про особу підозрюваного та за результатами розгляду встановлено, що необхідним та достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_7 буде запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в певний період доби, оскільки наявність підстав, які б переконували суд, що менш суворий запобіжний захід не здатний запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, не встановлено.

Колегія суддів погоджується з рішенням слідчого судді щодо обрання стосовно ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді домашнього арешту, з урахуванням явок підозрюваного до судів, в повній мірі забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Крім того, як встановлено в судовому засіданні апеляційної інстанції, жодних порушень умов перебування ОСОБА_7 під домашнім арештом останнім не допущено.

Істотних порушень норм КПК України, які б тягнули за собою скасування ухвали слідчого судді, при апеляційному розгляді не встановлено.

На підставі викладеного рішення слідчого судді є законним, оскільки ухвалене згідно з дотриманням вимог кримінального процесуального закону та обґрунтованим, оскільки ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом, а тому апеляційна скарга з викладених в ній доводів, задоволенню не підлягає.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 177-178, 183, 407, 422 КПК України, колегія суддів Запорізького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Запорізької місцевої прокуратури №1 ОСОБА_10 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26 лютого 2019 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та у відношенні ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у певний період доби, залишити без змін.

Ухвала суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає, набирає законної сили з моменту її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4