Справа № 140/869/17
Провадження №11-кп/801/260/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 квітня 2019 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

представника потерпілого ОСОБА_10 ,

обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду матеріали кримінального провадження №000070 за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , захисника ОСОБА_7 , прокурора, який брав участь у розгляді провадження в суді першої інстанції ОСОБА_13 на вирок Немирівського районного суду Вінницької області від 05 листопада 2018 року, яким

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Дубовець Немирівського району Вінницької області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше не судимого,

визнаного винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.296, ч.1 ст.122 КК України та призначено покарання:
- за ч.2 ст.296 КК України у вигляді позбавлення волі строком 2 роки.
- за ч.1 ст.122 КК України у вигляді позбавлення волі строком 1 рік 6 місяців.
На підставі ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_11 покарання у вигляді позбавлення волі строком 2 роки.

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_2 , громадянина України, раніше не судимого,
визнаного винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.296, ч.1 ст.122 КК України та призначено покарання:
- за ч.2 ст.296 КК України у вигляді позбавлення волі строком 2 роки 6 місяців.
- за ч.1 ст.122 КК України у вигляді позбавлення волі строком 2 роки.
На підставі ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_12 покарання у вигляді позбавлення волі строком 2 роки 6 місяців.
Цивільний позов керівника Немирівської місцевої прокуратури в інтересах держави, в особі Немирівської центральної районної лікарні до ОСОБА_11 , ОСОБА_12 про стягнення витрат на лікування потерпілого від злочину задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_11 та ОСОБА_12 на користь районного бюджету кошти у розмірі 7 899 гривень 12 копійок.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 до ОСОБА_11 , ОСОБА_12 про відшкодування шкоди заподіяної злочином задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_11 , та ОСОБА_12 , на користь ОСОБА_9 , 80 000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок вчинення злочину, а також стягнуто 7363,83 грн. в рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди та 2000 грн. витрат на оплату правової допомоги,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_11 05.02.2017 близько 03:00 год., перебуваючи по вул. Горького в м. Немирів біля кафе «Україна», маючи намір на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю (хуліганство), ігноруючи загальноприйняті елементарні норми поведінки та моральні принципи у суспільстві, та, використовуючи малозначний привід, підійшов до ОСОБА_9 та наніс йому удар правою рукою в область обличчя, від чого останній впав на землю. Продовжуючи свої хуліганські дії, ОСОБА_11 наніс ще декілька ударів обома руками в область обличчя ОСОБА_9 .. В цей час до ОСОБА_9 підбіг знайомий ОСОБА_11 - ОСОБА_12 , який усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер дій ОСОБА_11 , їх спрямованість, а також можливість діяти із ним спільно, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, діючи з особливою зухвалістю, спільно із ОСОБА_11 нанесли близько 10 ударів ногами в область обличчя і голови ОСОБА_9 та близько 10 ударів ногами по різних частинах тіла, а саме: по грудній клітці, нижніх та верхніх кінцівках, тулубові потерпілого.
Своїми умисними діями ОСОБА_11 та ОСОБА_12 спричинили
ОСОБА_9 ушкодження у вигляді забою м`яких тканин правої половини обличчя, синця навколо правого ока, синців в проекції кута нижньої щелепи справа, в області спинки носа, в проекції правої лопатки, по боковій поверхні грудної клітки зліва, по зовнішній поверхні лівого стегна, по передній поверхні правої гомілки, закритого перелому кісток носа та викривлення носової перетинки, струсу головного мозку, закритого перелому кісток гайморової пазухи з поширенням на нижню стінку правої орбіти та медіальну та латеральну стінки правої орбіти, на праву виличну кістку, забою м`яких тканин лобної ділянки зліва. Відповідно до висновку експерта № 29 від 23.02.2017, ушкодження у вигляді синців відносяться до легких тілесних ушкоджень, які не спричинили короткочасний розлад здоров`я, закритий перелом кісток носа з викривленням перетинки носа, струс головного мозку - легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я, закритий перелом кісток лицевого черепа (правої гайморової пазухи, нижньої стінки правої орбіти, латеральної та медіальної стінки правої пазухи, латеральної стінки правої орбіти, правої виличної кістки) до середніх тілесних ушкоджень, які спричинили тривалий розлад здоров`я.
В апеляційних скаргах обвинувачені ОСОБА_11 та ОСОБА_12 просять оскаржуваний вирок суду першої інстанції змінити через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, закрити кримінальне провадження за відсутністю в їх діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України, за ч.1 ст.122 КК України просять призначити їм покарання із застосуванням ст.75 КК України, мотивуючи свої вимоги тим, що суд першої інстанції не вірно дійшов висновку про те вони нанесли потерпілому ОСОБА_9 середньої тяжкості тілесних ушкоджень саме з хуліганських мотивів, оскільки у оскаржуваному вироці не наведено обґрунтувань цьому, на думку суду проявилась особлива зухвалість, хоча дана ознака є обов`язковою для об`єктивної сторони хуліганства і підлягає доказуванню, а відповідно і належному мотивуванню. Їхнім мотивом було не порушення громадського порядку а з`ясування особистих неприязних стосунків.

Суд першої інстанції залишив поза увагою те, що ОСОБА_12 та ОСОБА_9 , який танцював з колишньою дівчиною ОСОБА_14 ОСОБА_15 , випадково зіштовхнувся під час танцю і між ними виникла раптова словесна суперечка, з`ясування відносин між ОСОБА_16 , ОСОБА_17 і ОСОБА_18 відбувалося на балконі кафе, де не зачіпаючи інтереси інших осіб, на підвищених тонах продовжили суперечку. Продовження конфлікту вже відбулося не в кафе, де проходила дискотека, а на вулиці за відсутності сторонніх осіб, коли у з`ясування особистих відносин між ОСОБА_12 та ОСОБА_15 знову втрутився потерпілий ОСОБА_9 , внаслідок чого між ними знову виник словесний конфлікт та штовханина.

Крім того, судом першої інстанції не враховано пом`якшуючих обставин відповідно до ст.66 КК України, а саме повного визнання вини щодо нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, жалкування про вчинене, злочин вчинили вперше, позитивно характеризуються за місцем проживання.

З моменту вчинення злочину, пройшло 1 рік 9 місяців, за цей час вони сумлінно виконували свої обов`язки, нарікань з боку правоохоронних органів не було, частково відшкодували завдану матеріальну та моральну шкоду і намагаються відшкодувати її у повному обсязі, з огляду на що просять застосувати до них інститут звільнення від відбування покарання - ст.75 КК України.

Також наголошують, що суд першої інстанції не мотивував необхідність призначення покарання у вигляді позбавлення волі, при цьому не навів жодного аргументу, який би вказував, що застосування більш м`якого покарання не може позитивно вплинути на них.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить змінити оскаржуваний вирок суду першої інстанції через невідповідність призначеного покарання ступеня тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинувачених та призначити ОСОБА_11 та ОСОБА_12 покарання із застосуванням ст.75 КК України, мотивуючи свої вимоги тим, що суд першої інстанції проігнорував обставини, які пом`якшують покарання обвинувачених, а саме позитивну характеристику по місцю проживання останніх, до кримінальної відповідальності вони не притягувалися. Конфліктна ситуація виникла як наслідок зухвалої поведінки самого потерпілого, який чіплявся до ОСОБА_12 з початку на танцювальному майданчику, потім на балконі, а потім на вулиці та намаганню протягом кількох годин дестабілізувати обстановку чим саме і спровокував відповідну реакцію.

Судом першої інстанції у оскаржуваному вироці не вказано мотивів, які б унеможливлювали застосування до обвинувачених вимог ст.75 КК України.

Прокурор, який брав участь у розгляді провадження в суді першої інстанції ОСОБА_13 просить оскаржуваний вирок суду першої інстанції змінити через істотні порушення вимог кримінального процесуального законодавства в частині задоволення цивільних вимог прокурора, стягнувши з ОСОБА_11 та ОСОБА_12 солідарно на користь районного бюджету грошові кошти у розмірі 7 899 грн. 12 коп. Також стягнути із обвинувачених солідарно на користь держави судовий збір у розмірі 1 762 грн, мотивуючи свої вимоги тим, що оскільки кримінальним процесуальним законодавством не врегульовано питання щодо стягнення судового збору при розгляді цивільного позову у кримінальному провадженні, такий збір підлягає справленню на підставах визначених ст.88 ЦПК України, та у даному кримінальному провадженні має бути стягнутий із обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_12 на користь держави, що не зроблено судом першої інстанції.

Крім того, зазначає, що судом першої інстанції порушено вимоги ст.266 ЦПК України, оскільки ухвалюючи рішення на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів, суд повинен зазначити, в якій частині рішення стосується кожного з них, або зазначити, що обов`язок чи право стягнення є солідарним, в даному випадку судом першої інстанції при задоволенні цивільного позову керівника Немирівської місцевої прокуратури в інтересах держави до ОСОБА_11 , та ОСОБА_12 про стягнення витрат на лікування потерпілого від злочину не зазначив, в якій частині має бути стягнуто даний позов кожного із обвинувачених.

Заслухавши обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , захисника ОСОБА_7 , які підтримали вимоги викладені в апеляційних скаргах та заперечили проти апеляційної скарги прокурора; потерпілого ОСОБА_9 та його представника ОСОБА_10 , які заперечили проти апеляційних скарг обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , захисника ОСОБА_7 , та підтримали апеляційну скаргу прокурора, просили залишити обвинуваченим призначену судом першої інстанції реальну міру покарання, оскільки обвинувачені не відшкодували потерпілому моральну шкоду; прокурора, який частково підтримав апеляційну скаргу державного обвинувача в частині задоволення цивільних вимог щодо стягнення з обвинувачених солідарно на користь районного бюджету грошових коштів в розмірі 7 899 гривень, 12 копійок та заперечив проти апеляційних скарги обвинувачених та захисника, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та прокурора підлягають до часткового задоволення, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 слід задовольнити повністю.

Відповідно до вимог ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок або ухвалу.

Юридична кваліфікація дій обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_11 за ч.1 ст.122 КК України як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, є вірною, їхня вина у вчиненні даного злочину повністю доведена сукупністю зібраних і ретельно перевірених в судовому засіданні доказів, які узгоджуються між собою та підтверджують винуватість останніх, скаржниками вони не заперечуються, перевірці судом апеляційної інстанції не підлягають.
Юридична кваліфікація дій обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_11 за ч.2 ст.296 КК України, як хуліганство тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене групою осіб, є вірною, їхня вина у вчиненні інкримінованих їм злочинів повністю доведена сукупністю зібраних і ретельно перевірених в судовому засіданні доказів, які узгоджуються між собою та відображають дійсний перебіг досліджуваної події.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про хуліганство» від 22.10.2006 року №10 вбачається, що дії, що супроводжувалися погрозами вбивством, завданням побоїв, заподіянням тілесних ушкоджень, вчиненні винним щодо членів сім`ї, родичів, знайомих і викликані особистими неприязними стосунками, неправильними діями потерпілих, слід кваліфікувати за статтями КК (2341-14), що передбачають відповідальність за злочини проти особи. Як хуліганство зазначені дії кваліфікують лише в тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.
Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про хуліганство» від 22.10.2006 року №10 за ознакою особливої зухвалості хуліганством може бути визнано таке грубе порушення громадського порядку, яке супроводжувалось, наприклад, насильством із завданням потерпілій особі побоїв або заподіянням тілесних ушкоджень, знущанням над нею, знищенням чи пошкодженням майна, зривом масового заходу, тимчасовим припиненням нормальної діяльності установи, підприємства чи організації.

Основний безпосередній об`єкт хуліганства громадський порядок. Його додатковим факультативним об`єктом можуть виступати здоров`я особи.
Аналіз диспозиції ст.296 КК України показує, що обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього злочину є лише вчинення діяння. Саме ж діяння полягає в грубому порушенні громадського порядку, яке супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.
Громадський порядок урегульована правовими та іншими соціальними нормами система суспільних відносин, що забезпечує захист прав і свобод громадян, їх життя і здоров`я, повагу честі та людської гідності, дотримання норм суспільної моралі.
Доводи обвинуваченого ОСОБА_11 про те, що суд першої інстанції не вірно дійшов висновку, що вони нанесли потерпілому ОСОБА_9 середньої тяжкості тілесних ушкоджень саме з хуліганських мотивів, їхнім мотивом було не порушення громадського порядку а з`ясування особистих неприязних стосунків, спростовується фактичними обставинами справи, а саме побиття потерпілого ОСОБА_9 обвинуваченими ОСОБА_11 та ОСОБА_12 відбувалося по вул. Горького в м. Немирів біля кафе «Україна», що є громадським місцем, а тому обвинуваченні грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю (хуліганство), ігноруючи загальноприйняті елементарні норми поведінки та моральні принципи у суспільстві нанесли тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_9 .
Твердження обвинуваченого ОСОБА_11 проте, що продовження конфлікту із потерпілим вже відбулося не в кафе, де проходила дискотека, а на вулиці за відсутності сторонніх осіб, спростовуються показами свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , які зазначили протилежне.
Враховуючи вище наведені обставини, колегія суддів вважає, що побиття потерпілого ОСОБА_9 обвинуваченими ОСОБА_11 та ОСОБА_12 відбувалося саме із порушенням громадського порядку, а тому висновки суду першої інстанції, щодо кваліфікації дій ОСОБА_11 та ОСОБА_12 за ч.2 ст.296 КК України є вірною.
Відповідно до ст.ст.50,65 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого; покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів; суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Кримінального Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як вбачається із оскаржуваного вироку суду першої інстанції, призначаючи ОСОБА_11 , та ОСОБА_12 покарання, суд не в повній мірі дотримався вказаних вимог закону.

Так у оскаржуваному вироці судом першої інстанції при призначенні покарання враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинувачених які раніше не судимі, позитивно характеризуються по місцю проживання.

Разом з тим, судом першої інстанції не враховано те, що обвинувачені ОСОБА_11 та ОСОБА_12 визнали свою вину у нанесенні тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 , покаялися у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочинів.

Крім того, в ході апеляційного розгляду встановлені нові обставини, а саме досліджено докази, а саме: характеристику обвинуваченого ОСОБА_12 по місцю проживання, який характеризується позитивно (а.с.238); службову характеристику, згідно якої останній з 2016 року працює завідуючим сільським клубом в с. Кудлаї, загальний стаж 2,5 років, де характеризується позитивно (а.с.239); копію квитанції «Укрпошти» про сплату обвинуваченим 4998,88 гривень потерпілому в рахунок відшкодування завданої шкоди (а.с.240).

Досліджено також характеристику обвинуваченого ОСОБА_11 , який по місцю проживання характеризується позитивно (а.с.244); копію квитанції «Укрпошти» про сплату обвинуваченим 4998,88 гривень потерпілому в рахунок відшкодування шкоди (а.с.243); довідку Комунального некомерційного підприємства «Центр Первинної Медико-Санітарної допомоги» Немирівської районної ради Вінницької області» виданої гр. ОСОБА_25 1970 р.н., яка знаходиться на «Д» обліку у сімейного лікаря з приводу гіпертонічної хвороби ІІ ст. (а.с.245).

Обвинувачені ОСОБА_11 та ОСОБА_12 (в судових дебатах визнав повністю свою вину у вчиненні інкримінованих йому злочинах) даючи пояснення в суді апеляційної інстанції щиро покаялися, визнали фактичні обставини, повністю відшкодували матеріальну шкоду потерпілому, зробили належні висновки по даному факту, а тому аналізуючи в сукупності обставини, колегія суддів вважає за необхідне відповідно до п.п.1,2 ч.1 ст.66 КК України визнати дві пом`якшуючі обставини щире каяття обвинувачених та добровільне часткове відшкодування ними завданого збитку потерпілому.

Визначаючи щире каяття обвинувачених у вчиненому колегія суддів виходить з того, що як ОСОБА_11 так і ОСОБА_12 з самого початку досудового дослідження так і в ході судового розгляду у повному обсязі визнали фактичні обставини справи, жодним чином не перешкоджали органам досудового та судового слідства у встановленні істини по справі, а їх незгода із юридичною кваліфікацією дій не виключає можливість оцінки поскримінальної поведінки як щирого каяття.

Всебічна оцінка даних про особу винного є однією з важливих передумов можливості застосування звільнення від відбування покарання з випробуванням. Перш за все необхідно враховувати соціально значиму поведінку винного до і після вчинення злочину, а також окремі якості чи інші особливості його особистості.

Кримінальні правопорушення ОСОБА_11 та ОСОБА_12 вчиненні у 2017 році, із часу скоєння злочинів минув тривалий час, і до цього випадку до кримінальної відповідальності не притягувалися, за час розгляду справи в суді обвинувачені свідомо і неухильно дотримувалися загальноприйнятих принципів, що свідчить про істотне зниження ступені їх небезпечності для суспільства, і утворює підставу для висновку суду про те, що їх виправлення та перевиховання можливе без ізоляції від суспільства.

Посткримінальна поведінка ОСОБА_11 та ОСОБА_12 засвідчує про їх каяття, характеризує суб`єктивне ставлення до вчинених правопорушень, яке виявляється в тому, що вони щиро покаялися у вчиненому, частково відшкодували завдану шкоду, критично оцінили свої дії, шкодують з приводу вчиненого та бажають виправити ситуацію подальшою правомірною поведінкою та відшкодуванням шкоди в повному обсязі.

Зважаючи на обставини даної справи в сукупності, звернення вироку до реального виконання покарання у виді позбавлення волі, є надто суворим і його застосування потягне за собою порушення засад виваженості та справедливості, які включають наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, що на переконання колегії суддів не відповідатиме меті покарання, гуманності та справедливості (ст.65 КК України).

Враховуючи усі вищенаведені обставини, а саме щире каяття обвинувачених, визнання фактичних обставин, характеризуючі дані останніх, їх молодий вік, наявність пом`якшуючих покарання обставин та відсутність обтяжуючих, колегія суддів вважає, що є підстави для застосування щодо обвинувачених інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням /ст.75 КК України/, і таке рішення узгоджується з роз`ясненнями Пленуму ВСУ, які містяться в постанові №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», згідно яких із урахуванням ступеня тяжкості, обставин вчинення злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого покарання особам, які щиро розкаялись у вчиненому.

Виконання призначеного покарання є доцільним тільки за тієї умови, що ним досягається поставлена в законі мета: не лише кара за скоєне, а і виправлення засуджених і запобігання вчиненню нових злочинів.

Колегія суддів визнала, що перебування обвинувачених на волі не спричинить небезпеки для оточуючих, поведінка після скоєного свідчить про їх виправлення і тому немає необхідності ізолювати ОСОБА_11 та ОСОБА_12 від суспільства, що дає підстави для застосування положень ст.75 КК України.

З урахуванням характеру і тяжкості вчинених злочинів, їх наслідків, виду і строку призначеного покарання, відомостей, що характеризують особу обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_12 необхідним та достатнім для доведення свого виправлення без реального відбування покарання є встановлення іспитового строку з максимальним терміном на 3 роки, з покладанням обов`язків передбачених ст.76 КК України.

Таким чином, оскаржуваний вирок суду першої інстанції підлягає зміні в частині призначеного покарання обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Оцінивши характер протиправних дій обвинувачених та їх наслідки, обставини справи, фізичний біль, тривале лікування потерпілого, неможливість відвідувати певний час навчання, суд апеляційної інстанції погоджується з рішенням суду першої інстанції про стягнення із обвинувачених на користь потерпілого 80 000 тисяч гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди та вважає, що даний розмір відповідає критеріям розумності, виваженості та справедливості.
Крім того, колегія суддів зазначає, що вимога потерпілого про стягнення моральної шкоди є обґрунтованою, однак не можливість на час судового розгляду обвинуваченими її в повному обсязі відшкодувати не може слугувати безумовною підставою для ізоляції ОСОБА_11 та ОСОБА_12 від суспільства, з огляду на що, виходячи із сукупності встановлених в ході судового розгляду обставин колегія суддів вважає, що є підстави для застосування до обвинувачених інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням /ст.75 КК України/.

Відповідно до ст.374 КПК України суд, у разі визнання особи винуватою, у резолютивній частині вироку, поряд з іншим ухвалює рішення про цивільний позов; інші майнові стягнення і підстави цих рішень; про відшкодування процесуальних витрат та рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ст.266 ЦПК України суд ухвалюючи рішення на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів, повинен зазначити, в якій частині рішення стосується кожного з них, або зазначити, що обов`язок чи право стягнення є солідарним.

Разом з тим, суд першої інстанції задовольняючи цивільний позов прокуратури про відшкодування витрат на лікування потерпілого від злочину заявленого на користь Немирівської центральної районної лікарні у розмірі 7 899 гривень 12 копійок у резолютивній частині оскаржуваного вироку не зазначив в яких частинах його стягнути із обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , чим порушив вимоги ст.266 ЦПК України, з огляду на що оскаржуваний вирок суду першої інстанції слід змінити у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону.

Доводи прокурора в частині стягнення із обвинувачених солідарно судового збору на користь держави у розмірі 1 762 гривні є безпідставними та спростовується правовим висновком об`єднаної палати Касаційного кримінального Верховного суду від 23.01.2019 року, згідно якого при вирішенні у межах кримінального провадження цивільного позову стягнення судового збору з обвинуваченого (засудженого), який несе цивільну відповідальність, не допускається, адже таке стягнення суперечить закріпленим у статтях 2, 7, 9 КПК України завданням кримінального провадження, засаді законності, не відповідає приписам ч.5 ст.128, статей 118, 119, 370 цього Кодексу та істотно порушує гарантоване особі право на розгляд справи щодо неї з додержанням вимог зазначеного провадження, передбачених указаним Кодексом.
Керуючись ст.ст. 405, 407,409,413, 419 КПК України суд,

у х в а л и в

Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , прокурора, який брав участь у розгляді провадження в суді першої інстанції ОСОБА_13 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_12 задовольнити.

Вирок Немирівського районного суду Вінницької області від 05 листопада 2018 року стосовно ОСОБА_11 та ОСОБА_12 змінити в частині призначеного покарання та через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

Вважати ОСОБА_11 засудженим за ч.2 ст.296, ч.1 ст.122 КК України до покарання:
- за ч.2 ст.296 КК України у вигляді позбавлення волі строком 2 роки.
- за ч.1 ст.122 КК України у вигляді позбавлення волі строком 1 рік 6 місяців.
На підставі ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_11 покарання у вигляді позбавлення волі строком 2 роки.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_11 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 3 роки.
На підставі ст.76 КК України покласти на ОСОБА_11 обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Вважати ОСОБА_12 засудженим за ч.2 ст.296, ч.1 ст.122 КК України до покарання:
- за ч.2 ст.296 КК України у вигляді позбавлення волі строком 2 роки 6 місяців.
- за ч.1 ст.122 КК України у вигляді позбавлення волі строком 2 роки.
На підставі ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_12 покарання у вигляді позбавлення волі строком 2 роки 6 місяців.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_12 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 3 роки.
На підставі ст.76 КК України покласти на ОСОБА_12 обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Стягнути з ОСОБА_11 та ОСОБА_12 солідарно на користь районного бюджету (р/р 0380 УК в Немирівському районі (Немирівський район), , код платежу 24060300, ГДК СУ у Вінницькій області, МФУ 802015) грошові кошти у розмірі 7 899 (сім тисяч вісімсот дев`яносто дев`ять) гривень 12 (дванадцять) копійок.
В решті вирок залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. Касаційна скарга на ухвалу може бути подана до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: (підпис)

Згідно з оригіналом