Справа № 438/485/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/209/18 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі :

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши матеріали кримінального провадження про обвинувачення:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Борислава, Львівської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч.2 ст. 185 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6
та його захисника адвоката ОСОБА_8 ,

за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Бориславського міського суду Львівської області від 2 березня 2018 року,

в с т а н о в и л а :

вироком Бориславського міського суду Львівської області від 2 березня 2018 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання за ч.2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

На підставі ч.4 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань із врахуванням покарання, призначеного вироком Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 28 листопада 2017 року, призначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 7 місяців.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_6 вирішено обчислювати відповідно вироку Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 28 листопада 2017 року з 28 липня 2017 року.

Вирішено питання з речовими доказами.

Обвинувачений ОСОБА_6 визнаний виним у тому, що, будучи засудженим відповідно до вироку Бориславського міського суду Львівської області від 18 листопада 2016 року за ч.1 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки, на шлях виправлення не став, а знову скоїв умисний злочин проти власності.

Так, 20 травня 2017 року, о 13 год. 49 хв., ОСОБА_6 , перебуваючи у приміщенні торговельного залу магазину «Рукавичка», що на вул. Коваліва, 52 у м. Бориславі, Львівської області, маючи прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, підійшов до торговельної вітрини зі спиртними напоями, після чого таємно, повторно викрав з неї пляшку коньяку марки «Старий Кахеті», об`ємом 0,5 л, вартістю 238 грн. 99 коп., чим заподіяв ТзОВ ТВК «Львівхолод» матеріальну шкоду на вищевказану суму.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати вирок Бориславського міського суду Львівської області від 2 березня 2018 року та визнати його винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, та призначити покарання у виді 3 років позбавлення волі. Просить зарахувати йому строк попереднього ув`язнення відповідно до ч.5 ст. 72 КК України. Не оспорюючи фактичні обставини справи, обвинувачений в апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції при призначенні покарання не врахував його зізнання у вчиненому злочині, те, що він активно сприяв розкриттю злочину, та вважає, що має можливість відшкодувати завдану потерпілому шкоду, перебуваючи не в місцях позбавлення волі.

Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_8 на підтримання доводів апеляційної скарги, виступ прокурора на заперечення доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України апеляційний суд переглядає вирок в межах апеляційної скарги.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні зазначеного у вироку суду кримінального правопорушення відповідає фактичним обставинам справи і є обгрунтованим.

Суд першої інстанції вірно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.2 ст. 185 КК України, оскільки він вчинив крадіжку, тобто таємне викрадення чужого майна повторно. Оскільки фактичні обставини кримінального провадження ніким не оспорюються, колегія суддів не проводить детальний їх аналіз і відповідно до ст. 404 КПК України перевіряє вирок суду першої інстанції лише в межах апеляційної скарги.

Щодо покарання, з яким не погоджується обвинувачений ОСОБА_6 , то воно призначене судом з дотриманням вимог ст. 65 КК України: відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину (згідно з ч.3 ст. 12 КК України злочин, передбачений ч.2 ст. 185 КК України, є злочином середньої тяжкості); обране з врахуванням обставин вчинення злочину, його наслідків; особи обвинуваченого, який раніше судимий, в тому числі і за злочини проти власності, неодружений, не працює, на обліку у наркологічному диспанчері та на обліку у психіатричному кабінеті не перебуває; обставини, яка пом`якшує покарання, щире каяття; призначене в межах санкції статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Суд правильно дійшов висновку про необхідність обрання ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст. 185 КК України, а саме у виді позбавлення волі та своє рішення мотивував у вироку.

Покликання обвинуваченого на неврахування судом першої інстанції при призначенні покарання обставини, яка пом`якшує покарання, щире каяття, а також його намір, перебуваючи на свободі, відшкодувати потерпілому завдані збитки, то такі не заслуговують на увагу, оскільки дані обставини були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому. Крім того, суд першої інстанції врахував і думку представника потерпілого, який повідомив, що претензій матеріального характеру до обвинуваченого не має.

Призначивши ОСОБА_6 покарання два роки, що не є максимальним покаранням, передбаченим ч.2 ст. 185 КК України, відповідає вимогам санкції даної статті, суд першої інстанції тим самим врахував усі обставини справи, наслідки злочину, особу обвинуваченого, про що зазначив у вироку.

Крім того, суд першої інстанції на підставі ч.4 ст. 70 КК України за правилами призначення покарання за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначеного покарання з врахуванням покарання, призначеного вироком Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 28 листопада 2017 року, призначив ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 7 місяців.

Колегія суддів з урахуванням в сукупності усіх обставин справи та особи обвинуваченого підстав для призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено ч.2 ст. 185 КК України, обвинуваченому ОСОБА_6 не вбачає.

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про зарахування йому судом апеляційної інстанції строку попереднього ув`язнення відповідно до ч.5 ст. 72 КК України, то таке не підлягає задоволенню, оскільки в межах даного кримінального провадження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід не обирався. З огляду на викладене колегія суддів визнає апеляційну скаргу обвинуваченого необгрунтованою і приходить до висновку, що призначене обвинуваченому покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Вирок суду постановлений з дотриманням вимог ст. ст. 370-376 КПК України, є законним, обгрунтованим і вмотивованим, а тому підстав для його зміни немає.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

вирок Бориславського міського суду Львівської області від 2 березня 2018 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_9 ОСОБА_4