УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.12.2018 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира у складі:
головуючого - судді….. ОСОБА_1 ,

суддів…………………. ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря....................... ОСОБА_4 ,

з участю прокурора….. ОСОБА_5 ,

захисника……………... ОСОБА_6 ,

обвинуваченого………. ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Житомирі кримінальне провадження № 0000697 про обвинувачення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Житомира, непрацюючого, проживаючого по АДРЕСА_1 , у вчиненні злочину, передбаченого п. 13 ч. 2 ст.115 КК України, -

встановив:

В провадженні Богунського районного суду м. Житомира на стадії судового розгляду перебуває вказане кримінальне провадження.

На виконання вимог ч. 3 ст. 331 КПК України у судовому засіданні у зв`язку з спливом продовженого строку тривання під вартою обвинуваченого прокурор заявив клопотання про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк два місяці у зв`язку з відсутністю підстав для зміни запобіжного заходу обвинуваченому, оскільки ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які існували на час обрання ОСОБА_7 та продовження запобіжного заходу, не змінилися та не зменшилися, так як обвинувачений, будучи раніше судимим за вчинення особливо тяжкого злочину проти життя - вбивства, знову обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину проти життя, а саме умисному вбивстві, не має міцних соціальних зав`язків, може незаконно впливати на свідків, які не допитані під час судового розгляду, може ухилятися від суду, буде перешкоджати судовому розгляду.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник заперечили проти продовження строків тримання під вартою, посилаючись на відсутність доказів на обґрунтування продовження цього строку, тривалість перебування обвинуваченого під вартою та 31 разу продовження строку тримання під вартою у кримінальному провадженні. Послалися на те, що наявність навіть обґрунтованої підозри у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням продовження строку тримання під вартою.

У зв`язку з цим, просили змінити запобіжний захід на більш м`який, а саме цілодобовий домашній арешт з застосуванням електронного засобу контролю за місцем проживання бабусі обвинуваченого у АДРЕСА_2 .

Заслухавши думку учасників процесу, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, і принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно п. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, кожен має право на доступ до правосуддя та на справедливий і відкритий розгляд його справи впродовж розумного строку.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини в кримінальних справах розумний строк, про який йдеться у п. 1 ст. 6 Конвенції, починається з моменту обвинувачення особи, тобто з часу, коли компетентні органи офіційно її повідомили, що вона вчинила злочин, до моменту закінчення цього строку, який охоплює все провадження, включаючи оскарження (Рішення Європейського суду з прав людини «Меріт проти України»).

Згідно п. 3 ст. 5 Конвенції зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою (Рішення Європейського суду з прав людини «Яблонський проти Польщі»).

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, якщо спочатку тяжкість злочину, у якому обвинувачується особа та підозра, що вона може втекти чи зашкодити слідству, можуть бути достатніми підставами для обрання такого запобіжного заходу, як тримання під вартою, то чим довше відповідна особа знаходиться під вартою, тим більш вагомими і конкретними мають бути підстави для продовження цього заходу.

При цьому слід також виходити із правової позиції Європейського суду з прав людини, а саме того, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи вчинення іншого злочину. Однак, сама по собі тяжкість обвинувачення не може слугувати виправданням тривалого періоду тримання під вартою (рішення у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року).

При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (п. 137 рішення ЄСПЛ у справі «Невмержицький проти України», п. 80 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України»).

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, судом після скасування вироку та розгляду справи у новому складі було проведено більше 10 судових засідань, розгляд справи неодноразово відкладався у зв`язку з неявкою в судове засідання свідків та потерпілих, що стало наслідком нездійснення стороною обвинувачення належного виконання свого процесуального обов`язку, передбаченого ст. 23 КПК України щодо забезпечення явки в судове засідання свідків обвинувачення, у тому числі і у зв`язку з невстановленням їх місцезнаходження на даний час. Загалом розгляд справи триває понад 5 років, весь цей час обвинувачений утримується під вартою, такий тривалий час судового розгляду не пов`язаний з недотриманням ОСОБА_7 своїх процесуальних обов`язків.

За таких обставин, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, доводи прокурора відносно того, що лише подальше тримання обвинуваченого під вартою може забезпечити належну процесуальну поведінку останнього, на даний час не можна вважати належно обґрунтованим, оскільки ризик втечі обвинуваченого не може бути встановлений лише на підставі суворості можливого вироку, зменшується зі збігом часу, проведеного під вартою, а вагомість наявних доказів не може слугувати виправданням тривалого тримання під вартою. Відсутність міцних соціальних зв`язків, як то роботи або сім`ї не дає підстав вважати, що особа схильна до повторного вчинення злочинів.

А тому суд вважає, що подальше перебування обвинуваченого під вартою буде суперечити п. «c» ч. 1 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав і основоположних свобод людини та принципу правової держави, оскільки запобіжний захід не може підміняти собою покарання, яке може застосовується лише до засуджених на підставі вироку суду, який набрав законної сили, а є відповідно до ст. 177 КПК України лише способом забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Таким чином, враховуючи що обвинувачений тривалий час перебуває під вартою, а саме з 2013 року, тобто понад 5 років, з урахуванням також того, що він хворіє, наявність на даний час місця для проживання, недоведеністю прокурором ризиків, які він зазначив як підставу для необхідності продовження запобіжного заходу, з урахуванням ст. 62 Конституції України щодо презумпції невинуватості обвинуваченого, суд приходить до висновку, що забезпечення виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків може бути досягнуто шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, а тому необхідно змінити запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт з застосуванням електронного засобу контролю, заборонивши обвинуваченому залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

За таких обставин, клопотання прокурора задоволенню не підлягає, а клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу слід задовольнити.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 322, 331, 372 КПК України, суд, -

ухвалив:

В задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 відмовити.

Клопотання захисника та обвинуваченого про зміну запобіжного заходу на більш м`який задовольнити.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт із застосуванням електронного засобу контролю, заборонивши йому залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

Звільнити ОСОБА_7 з-під варти в залі суду.

Покласти на обвинуваченого наступні обов`язки:

1) прибувати до суду у визначений ним час за кожною вимогою;

2) не відлучатися без дозволу суду за межі місця проживання: АДРЕСА_2 ;

3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

4) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

5) утримуватись від спілкування з потерпілими та свідками у кримінальному провадженні;

6) носити електронний засіб контролю.

Строк дії обов`язків, покладених судом, визначити до 04.02.2019 року включно.

Роз`яснити обвинуваченому, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органів Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Ухвалу в частині застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту до обвинуваченого ОСОБА_7 передати для виконання органу Національної поліції за місцем його проживання.

Контроль за виконанням обвинуваченим ОСОБА_7 обов`язків покласти на прокурора.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді