ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа: 661/1950/16-к Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
провадження №11-кп/819/64/19 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.121 КК України
У Х В А Л А

іменем України

15 січня 2019 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні матеріали кримінального провадження №0000955 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Новокаховського міського суду Херсонської області від 17 липня 2018 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нова Каховка, Херсонської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого в силу ст.89 КК України,
визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.121 КК України та виправдано за недоведеністю в його діянні складу кримінального правопорушення.

Запобіжний захід не обирався.

Вирішено питання про процесуальні витрати та речові докази.

в с т а н о в и л а:

Органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що він 16 квітня 2016 року, близько 14.00 год., перебуваючи у приміщенні будинку АДРЕСА_1 , в стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, умисно наніс не менш ніж два-три удари кулаком лівої та правої руки в область живота ОСОБА_8 , в результаті чого заподіяв останньому, відповідно до висновку судово-медичної експертизи №97 НК від 09.06.2016 року Новокаховського відділення СМЕ Комунального закладу Херсонської обласної ради «Бюро судово-медичної експертизи», тяжкі тілесні ушкодження у вигляді розриву лівої нирки, розриву селезінки, крововиливу в серозну оболонку та брижу товстого кишківника, лівий купол діафрагми, клітковину зачеревного простору, від яких 17.04.2016 року, в реанімаційному відділенні КЗ «Центральна міська лікарня м. Нова Каховка», настала смерть ОСОБА_8 .

У поданій на вирок апеляційній скарзі прокурор порушує питання про скасування вироку щодо ОСОБА_7 у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Вважає, що суд помилково дійшов висновку, що в діях ОСОБА_7 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченогоч.2 ст.121 КК України. В обґрунтування своїх доводів указує, що у цьому кримінальному провадженні було порушено вимоги ст.ст.94, 223 КПК України та зазначає, що слідчі дії не можуть проводитись після завершення строків проведення досудового розслідування і встановлені внаслідок них докази є недопустимими. Відповідно до вимог ст.242 КПК України за клопотанням сторін суд за наявності підстав має право своєю ухвалою доручити проведення експертизи експертній установі або експерту (експертам). Крім того, відповідно до ч.3 ст.333 КПК України якщо під час судового розгляду виникне необхідність у встановленні або перевірці обставин, які мають істотне значення для кримінального провадження, суд за клопотанням сторони кримінального провадження має право доручити органу досудового розслідування провести певні слідчі дії. На його думку, зазначених вище вимог закону судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження не дотримано. Стверджує, що в основу виправдувального вироку покладено висновок комісійної судово-медичної експертизи № 81-K Миколаївського обласного бюро судово-медичної експертизи від 17.08.2016 року, який є недопустимим доказом, отриманим в порушення вимог ст.ст. 332, 350 КПК України, без надання стороною кримінального провадження мотивованого клопотання та отримання доручення суду. Зазначає, що висновок експертизи отримано стороною захисту на договірній основі з підстав відмови слідчого в задоволенні клопотання про проведення експертизи і вказані дії стороною захисту не було оскаржено, внаслідок чого такий доказ не було отримано під час досудового розслідування. Також ставить під сумнів обґрунтованість вказаного висновку комісійної судово-медичної експертизи, оскільки гістологічний архів для її проведення не було надано експертам, висновок отримано на підставі дослідження копій висновків судово-медичних експертиз №97НК від 09.06.2016 та №7/97 НК від 25.06.2016 року Новокаховського відділення СМЕ Комунального закладу Херсонської обласної ради «Бюро судово-медичної експертизи. Сторона обвинувачення вважає також недопустимим доказом висновок комісійної судово-медичної експертизи №1/К від 07.02.2017 року Київського обласного бюро судово-медичної експертизи, оскільки надані для його проведення матеріали (гістологічний архів, рентгенівські знімки вилучені стороною захисту з порушенням вимог закону, зокрема, захисниками складено протокол за результатами тимчасового доступу до речей та документів без участі понятих, за відсутності даних про володільців майна. Історія хвороби потерпілого ОСОБА_8 отримана судом першої інстанції в порушення вимог ст.ст.131, 132, 159-166, 333 КПК України. Саме на підставі вищевказаних доказів, які є недопустимими, побудовано виправдувальний вирок. Указує, що судом першої інстанції не усунуто суперечності у наявних доказах, які ним було визнано допустимим, зокрема, не спростовано результати висновків судово-медичних експертиз №97 НК від 09.06.2016 та №7/97 НК від 25.06.2016 року Новокаховського відділення СМЕ Комунального закладу Херсонської обласної ради «Бюро судово-медичної експертизи», які підтверджують вину обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України. Наголошує, що судом було двічі відхилено клопотання сторони обвинувачення про призначення повторної та додаткової комісійної судово-медичної експертизи із залученням експертів Головного бюро судово-медичної експертизи Міністерства охорони здоров`я України. Стороною обвинувачення також оскаржується висновок суду першої інстанції про недопустимість як доказів показаній свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 .. За вказаних обставин вважає, що суд дійшов до безпідставного висновку про відсутність складу злочину в діях ОСОБА_7 .. Просить провести судове слідство в порядку ч.3 ст.404 КПК України, а саме допитати свідків, вказаних в апеляційній скарзі, дослідити письмові докази висновки експертиз. Скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років.

Заслухавши суддю - доповідача, думку прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу прокурора, просила скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий обвинувальний вирок щодо ОСОБА_7 , доводи обвинуваченого ОСОБА_7 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, просив вирок суду першої залишити без зміни, а апеляційну скаргу без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора має бути залишена без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст.404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або із порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувались судом першої інстанції, виключно, якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

В апеляційній скарзі прокурора заявлено клопотання про повторне дослідження доказів, зокрема, допитати свідків, а також дослідити ряд письмових доказів, яким на його думку, судом першої інстанції не дано належної оцінки.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, зазначені прокурором в апеляційній скарзі докази, показання свідків та письмові докази досліджені повному обсязі та без порушень, що підтверджується і змістом апеляційної скарги прокурора, оскільки в ній відсутні посилання на такі обставини, а тому їх повторне дослідження, за таких обставин, порушуватиме загальні засади кримінального провадження, передбачені ст.7 ч.1 п.3, п.15 КПК України, зокрема: рівність перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості та викликати певні сумніви в упередженості суду.

Під час перевірки матеріалів кримінального провадження встановлено, що після допиту всіх свідків, заявлених у кримінальному провадженні та дослідження всіх письмових доказів, прокурором не заявлялось жодних клопотань щодо повторного допиту та додаткового з`ясування обставин, які мають значення для об`єктивного розгляду справи.

Враховуючи, що стороною захисту не наведено будь-яких обґрунтувань, які б вказували та те, що докази сторін обвинувачення та захисту були судом першої інстанції досліджені не повністю або з порушеннями, колегія суддів вважає, що підстави для повторного дослідження доказів та задоволення клопотання сторони обвинувачення відсутні.

Зі змісту апеляційної скарги прокурора вбачається, що його доводи фактично зводяться до незгоди з оцінкою доказів та встановленими судом обставинами кримінального провадження у судовому рішенні.

Висновки суду першої інстанції про виправдання ОСОБА_7 за ч.2 ст.121 КК України за недоведеністю в його діянні складу кримінального правопорушення, є належним чином мотивованими, а вирок суду - законним та обґрунтованим.

Такий висновок суду ґрунтується на досліджених під час судового розгляду доказах у їх сукупності, наданих сторонами обвинувачення та захисту, яким дано належну оцінку, які не доводять винуватість ОСОБА_7 у висунутому йому обвинуваченні.

Доводи сторони обвинувачення про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину, є непереконливими.

Відповідно до вимог ч.1 ст.337 КК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, крім випадків, передбачених цією статтею.

Згідно із ст.373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог ч.ч.1,2 ст.17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Стаття 62 Конституції України передбачає, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно із рішенням Європейського Суду з прав людини у справі № 4291498 «Капо проти Бельгії» від 13.01.2005 року, тягар доказування винуватості лежить на стороні обвинувачення.

У п. 146 справи «Барбера, Мессегуэ и Джабардо проти Іспанії» від 06.12.1998 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Згідно сформованої судової практики з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку зазначається про недопустимість обвинувального ухилу при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного. Всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного. Коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення, і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неупереджено, всебічно, повно дослідивши надані учасниками процесу докази в їх сукупності, обґрунтовано ухвалив виправдувальний вирок, а тому доводи апеляційної скарги прокурора про порушення судом вимог ст.374 КПК України при ухваленні вироку є необґрунтованими.

Колегією суддів не встановлено упередженого ставлення суду до учасників процесу, його зацікавленість в результатах розгляду кримінального провадження, а також не створення судом першої інстанції необхідних умов для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, зокрема, стороні обвинувачення відповідно до положень ч 6 ст.22 КПК України.

Відповідно до вимог п.1 ч.3 ст.374 КК України, суд першої інстанції в мотивувальній частині виправдувального вироку навів формулювання обвинувачення, яке було пред`явлене ОСОБА_7 органам досудового розслідування і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкинув докази обвинувачення, та дійшов обґрунтованого висновку про те, що стороною обвинувачення не надано безсумнівних та достатніх доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, а показання свідків обвинувачення та інші письмові докази, які зібрані та досліджені у кримінальному провадженні, не містять об`єктивних, конкретних і безперечних доказів вчинення ОСОБА_7 суспільно небезпечного діяння. Все це належним чином мотивовано. У резолютивній частині вироку зазначено рішення про визнання його невинуватим у пред`явленому обвинуваченні та його виправдання за відповідною статтею кримінального закону, і з яких підстав.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_7 не визнав себе винним у вчиненні злочину в обсязі висунутого обвинувачення та показав, що 16 квітня 2016 року приблизно о 8-30 9-00 год. Ранку біля магазину побачив сусідів ОСОБА_14 та ОСОБА_16 .. Разом вони зайшли до останнього у гості та випили приблизно по 50 грамів горілки. Потім підійшов ОСОБА_17 та почав скаржитися на брата ОСОБА_8 (потерпілого), що той не живе дома, вчинює крадіжки. Згодом вони разом прийшли до знайомого, який мешкає по вул. Київській. Там перебував потерпілий ОСОБА_18 , який спав. ОСОБА_19 почав його будити, бив по обличчю, підіймав за плечі, що також бачив і ОСОБА_14 .. Коли той прокинувся та встав з дивану, він ( ОСОБА_7 ) вийшов до іншої кімнати, проте, почувши, що брати гучно розмовляють, сваряться, та, щоб запобігти можливої бійки між ними, повернувся. Побачивши, що потерпілий стоїть, зігнувшись, почав заспокоювати його та ОСОБА_19 , і після того, як це вдалось, потерпілий ОСОБА_18 вийшов з будинку та пішов у своїх справах, невдовзі і вони всі розійшлися.
Обвинувачений ОСОБА_7 стверджував, що він не бив ОСОБА_8 , вказував, що тілесні ушкодження ОСОБА_8 спричинив ОСОБА_19 , про що останній сам йому розповідав. У нього ж з потерпілим навпаки завжди були дружні стосунки, і, тим більше, він ніколи його не бив.

Свідок ОСОБА_17 показав, що 16 квітня 2016 року він вживав спиртні напої у компанії із обвинуваченимОСОБА_7 . Той розповів, що його брат ОСОБА_18 начебто скоїв кілька крадіжок, і вони разом прийшли до ОСОБА_13 , вдома у якого ОСОБА_18 (потерпілий) мешкав на той час останні тижні, «розбиратись», оскільки він хотів побалакати з ним як з молодшим братом, щоб той не крав та не соромив їх родину - більше нічого з дому не виносив. Брат спав, а тому, щоб той прокинувся, він вдарив його декілька разів по обличчю долонею. Потім за ним зайшов і ОСОБА_7 , який зі словами «Що ж ти робиш?» кілька разів також вдарив ОСОБА_20 , коли той піднявся, руками у лівий та правий бік тулубу в області ребер. Як саме це відбувалося, він точно не пам`ятає та детально, яким чином наносились удари та куди, не може, оскільки випивав у той день. Вийшовши з кімнати, він чув, що брат стогне, а тому думає, що це ОСОБА_7 продовжував його бити. Потім ОСОБА_20 вийшов з кімнати умиватися, оскільки на його обличчі була кров, після чого одразу ж пішов додому. Згодом він дізнався, що його брата забрали до лікарні, там той і помер. Також свідок показав, що у брата були проблеми з шлунком протягом життя, оскільки під час проходження служби в армії йому невдало зробили операцію, після чого він переніс ще кілька оперативних втручань.

Свідок ОСОБА_14 показав, що 16.04.2016 року з самого ранку всі вони разом пили у ОСОБА_16 .. Під час розмови обвинувачений ОСОБА_7 сказав, що потрібно розібратися з ОСОБА_21 , оскільки той щось викрав, а тому він разом з ОСОБА_22 , ОСОБА_23 та ОСОБА_16 прийшли до ОСОБА_13 , де на той час мешкав потерпілий ОСОБА_18 . ОСОБА_16 на пів-дорозі повернувся додому і з ними не пішов. В кімнату, де спав ОСОБА_18 , він зайшов разом із ОСОБА_7 та ОСОБА_22 , останній почав будити брата і, коли той прокинувся, він ( ОСОБА_14 ) вийшов з кімнати, більше до неї не заходив та нічого не чув. Через кілька хвилин всі - ОСОБА_17 , ОСОБА_7 та ОСОБА_18 теж вийшли з кімнати, у ОСОБА_8 носом йшла кров, тому він вийшов з будинку, щоб умитися, і більше він (свідок) його не бачив. Згодом, від людей він дізнався, що ОСОБА_18 помер.

Свідок ОСОБА_16 показав, що вранці 16.04.2016 року ОСОБА_17 , ОСОБА_14 та ОСОБА_7 випивали у нього дома. Потім всі разом вони пішли шукати ОСОБА_8 , оскільки ОСОБА_7 сказав, що у нього зник телефон, і він підозрює останнього у його крадіжці. Прийшли до ОСОБА_13 , де був ОСОБА_18 . Що сталося там, він не знає. Чув, що ОСОБА_8 побив ОСОБА_7 , а також останній сам розповідав йому, що «надавав лящей» потерпілому, при цьому і ОСОБА_17 також розповідав, що дав братові «два ляпаси».

Свідок ОСОБА_13 показав, що ОСОБА_17 мешкав у нього через конфлікти вдома, час від часу скаржився на болі у шлунку. 16.04.2016 року до нього додому прийшов ОСОБА_17 разом із ОСОБА_7 та ОСОБА_14 . Свідок зазначив, що нічого пояснити щодо обставин побиття ОСОБА_8 не може, оскільки він особисто нічого такого не бачив та не чув.

Потерпіла ОСОБА_24 показала, що останні півтора року її син ОСОБА_18 прожив з нею, часто випивав, але десь півтора тижні перед смертю вдома його не було, сторожував десь на дачах. 16 квітня 2016 року він прийшов та попросив її викликати «швидку допомогу», пояснивши при цьому, що його побив « ОСОБА_25 » або « ОСОБА_26 ». Вже потім від сусідів вона дізналась, що «Крабом» називають ОСОБА_7 .. На щось конкретне син не скаржився, тільки тримався за живіт, видимих тілесних ушкоджень на ньому вона не помітила, другий її син ОСОБА_17 також нічого одразу не сказав. Оскільки ОСОБА_20 був п`яний, то медичну допомогу вона йому не викликала, але потім її все ж таки викликав їх сусід - ОСОБА_27 . Приїхала «швидка», забрала сина, а наступного дня він помер. Також, потерпіла показала, що померлий ОСОБА_18 мав добрі стосунки із обвинуваченим ОСОБА_7 , з братом ОСОБА_28 він ( ОСОБА_18 ) інколи сварились, але не билися, проте, пізніше ОСОБА_28 зізнався їй, що дійсно вдарив ОСОБА_20 в обличчя 16 квітня за те, що той напередодні виніс із дому муку. Зазначила, що протягом життя ОСОБА_20 переніс чотири шлунково-кишкові операції.

Свідок ОСОБА_29 показав, що він працює фельдшером на станції швидкої допомоги м. Нова Каховка, до його обов`язків входить надання першої медичної допомоги та доставка хворого до лікарського закладу. 16 квітня 2016 року приблизно о 12 год. дня, прибувши в с. Райське на виклик, він побачив чоловіка на прізвище ОСОБА_18 , який скаржився на біль у животі, казав, що отримав травму, але подробиць не розповідав, на питання не відповідав. Жодних видимих слідів крові на ньому, ушкоджень він не помітив. Ним був поставлений попередній діагноз - «тупа травма живота, перитоніт», надана перша медична допомога поставлена система з фіз-розчином та доставлено потерпілого до лікарні. Свідок також вказав, що перитоніт може розвинутися внаслідок тілесних ушкоджень протягом від доби до двох тижнів.

Свідок ОСОБА_10 показала, що бачила, як у суботу ( точну дату не пам`ятає) ОСОБА_8 йшов додому та тримався лівою рукою за живіт. Через деякий час приїхала «швидка», а потім до них прийшла потерпіла та попросила, щоб її батько допоміг перенести ОСОБА_20 до машини. ОСОБА_11 викликав швидку по обіді, в період часу з 11:00 до 13:00 год., вона приїхала дуже швидко. Знає, що ОСОБА_8 випивав та у стані алкогольного сп`яніння іноді влаштовував скандали.

Свідок ОСОБА_11 показав, що 16.04.2016 року він працював у себе в гаражі. В обідній час приблизно з 10-30 год. до 12 год. почув як ОСОБА_18 кричить йому та просить викликати «швидку». Стояв він при цьому, спираючись на забор, казав, що у нього «в нутрі все пече». Він викликав медичну допомогу, а приблизно через три дні від працівників поліції дізнався, що потерпілий помер.

Свідок ОСОБА_12 також показав, що 16.04.2016 року перед обідом він бачив ОСОБА_8 , який був п`яний, сидів, тримаючись за живіт, і просив викликати «швидку». Коли та приїхала, мати ОСОБА_20 попросила чоловіків допомогти винести потерпілого на ношах до машини. Що саме з останнім трапилось, йому не відомо.

Свідок ОСОБА_30 показала, що 16.04.2016 року приблизно о 7 годині ранку вона відкрила ларьок і чула, що у ОСОБА_16 «вже гуляють». Згодом, приблизно це було з 8:00 до 10 год., ОСОБА_23 , ОСОБА_17 , ОСОБА_31 та ОСОБА_32 вийшли з двору та усі разом пішли до ОСОБА_33 , про це вона може стверджувати з упевненістю, оскільки ларьок, в якому вона працює, розташований навпроти будинку ОСОБА_34 , а тому їй було чути, як вони збирались. Прийшов ОСОБА_16 приблизно о 12 год. та розповів їй, що «Краб» (так називають у селі ОСОБА_23 ) побив ОСОБА_8 , а вже десь о годині четвертій до неї до ларька підійшли брат потерпілого - ОСОБА_17 та обвинувачений ОСОБА_7 .. ОСОБА_19 повідомив, що брат його перебуває у реанімації, і у нього відкрилась кровотеча, на її питання, хто ж за це буде відповідати, ОСОБА_7 махнув в бік ОСОБА_35 , той у відповідь, погоджуючись із цим, кивнув, але вона вважає, що побити потерпілого міг і обвинувачений, оскільки він часто поводиться агресивно, цього дня вона також бачила, як він «роздавав» стусанів кожному з їх компанії, знає, що він «керував» старшими чоловіками, які йому підкорялися та мовчали. Крім того, свідок зазначила, що ОСОБА_7 також їй розповідав, що вдарив ОСОБА_20 - за його власним виразом «з руки» та « з ноги».

Свідок ОСОБА_15 показала, що вона мешкає поруч з потерпілою та 16.04.2016 року приблизно о 12-00 год. бачила, як ОСОБА_18 йшов додому зі сторони вул. Київської. Невдовзі за ним приїхала «швидка». У селі одні люди казали, що ОСОБА_20 побив ОСОБА_7 , інші люди - що брат померлого ОСОБА_17 , що ж сталося у дійсності, вона не знає.

Свідок ОСОБА_36 показав, що він працює хірургом у КЗ «Новокаховської міської лікарні» і 16.04.2017 року проводив оперативне втручання, в ході якого у черевній порожнині ОСОБА_8 було виявлено рідину (сечу), приблизно 2 літри, кров`ю було пропитано весь забрюшинний простір. У потерпілого було два розриву селезінки, розрив лівої нирки, в лівій половині нирки були спайки, при цьому нирка було розірвана практично навпіл, що потім було відмічене в експертизі, а також у ОСОБА_37 був діагностований «розлитий перитоніт», який міг розвинутися до 12 годин, в даному випадку 5-6 годин. Свідок додав, що з хворим він не спілкувався, проте, вважає, що його побили, оскільки розриви селезінки та нирки таких масштабів, на його думку, могли утворитися лише внаслідок механічного впливу удару по лівій підреберній області та лівому попереку.

З показаній свідків ОСОБА_9 ОСОБА_10 , ОСОБА_38 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 випливає, що обставини вчинення злочину їм взагалі невідомі. Свідок ОСОБА_15 в своїх показаннях посилались на свою обізнаність про причетність обвинуваченого ОСОБА_7 до смерті потерпілого ОСОБА_8 з чуток та розмов, які точилися після цього в селі.
Тобто, цими показаннями свідків не підтверджується час та інші обставини вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, яке йому інкримінується, про що правильно зазначив суд у вироку, а тому їх не можна визнати належними та достатніми доказами, що доводять обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

З показаній свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_30 потерпілої ОСОБА_24 випливає, що 16.04.2016 року спочатку свідок ОСОБА_17 (брат потерпілого) наніс декілька ударів долонею по обличчю ОСОБА_39 , а потім обвинувачений ОСОБА_7 наніс руками удари у лівий та правий бік тулубу в області ребер.
Суд першої інстанції правильно зазначив, що сам факт нанесення ОСОБА_7 ударів руками по тулубу потерпілому не є достатнім для висновку про те, що саме цими діями обвинуваченого були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження, що спричинили смерть ОСОБА_8 .
Вказуючи в апеляційній скарзі про необґрунтованість висновку, до якого дійшов суд, оцінюючи показання свідків та потерпілої, прокурор не наводить інших переконливих доводів щодо належності вказаних доказів, апелянтом викладено короткий зміст отриманих показаній, які судом першої інстанції відображено у вироку і на підставі яких прийнято рішення про відсутність в цих показаннях будь-яких даних, які доказують обставини вчинення злочину.

З показань свідка ОСОБА_19 , потерпілої ОСОБА_19 (брата та матері потерпілого) встановлено факт наявності у потерпілого ОСОБА_8 проблем із захворюванням черевної порожнини, в результаті чого було викликано швидку допомогу і доставлено потерпілого до лікарського закладу. Вказане жодним чином не підтверджує наявності причинного зв`язку між діями обвинуваченого ОСОБА_7 та наслідками його дій, що спричинили смерть потерпілого.

Судом першої інстанції зроблено обґрунтований висновок про те, що для кваліфікації дій особи за ч.2 ст.121 КК України обов`язковою умовою є встановлення причинного зв`язку між тяжкими тілесними ушкодженнями та смертю потерпілого, що апелянтом не заперечується.

Проаналізувавши та оцінивши зібрані письмові докази (оскільки отриманими усними показаннями свідків такий причинний зв`язок не підтвердився), суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що смерть потерпілого ОСОБА_8 настала в результаті загальної інтоксикації організму в зв`язку із розривом нирки та селезінки з початком такого процесу за 4-5 днів до подій, які є предметом дослідження, тобто до 16.04.2016 року.

У цьому кримінальному провадженні проведено ряд судово-медичних експертиз і їх висновки судом першої інстанції досліджені відповідно до вимог ст.94 КПК України, жодних підстав для визнання вказаних доказів недопустимими при перевірці матеріалів колегією суддів не встановлено.

Так, основними доказами сторони обвинувачення, на наявність яких посилається сторона обвинувачення, є результати висновків судово-медичних експертиз №97НК від 09.06.2016 та №7/97 НК від 25.06.2016 року Новокаховського відділення СМЕ Комунального закладу Херсонської обласної ради «Бюро судово-медичної експертизи».

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи. №97 НК від 18.04.2016 року - 14.05.2016 року (т.1 а.п. 136-138) трупа ОСОБА_8 , проведеної експертом Новокаховського СМЕ ОСОБА_40 , з якого вбачається, що тілесні ушкодження, виявлені на трупі ОСОБА_8 за ступенем тяжкості об`єднані в дві групи:
перша група: розрив лівої нирки та селезінки, крововилив в серозну оболонку та брижейку товстого кишківника, лівий купол діафрагми, клітчатку зачеревного простору, які виникли від травматичної дії тупих предметів (предмета), незадовго до надходження до медичної установи 16.04.2016 року та мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, які за критерієм небезпеки для життя, перебувають в прямому причинному зв`язку із настанням смерті;
друга група: крововилив та забійна рана лівої ушної раковини, крововилив в лівий скроневий м`яз, які утворились від травматичної дії тупих предметів (предмета), незадовго до надходження до медичної установи 16.04.2016 року та мають ознаки легких тілесних ушкоджень, які за критерієм небезпеки для життя не перебувають в прямому причинному зв`язку із настанням смерті.
Смерть ОСОБА_8 настала у результаті утворення тілесних ушкоджень першої групи: закритої травми органів черевного та зачеревного простору зліва, що супроводжувались розривом лівої нирки та селезінки, які призвели до розвитку фіброзно-гнойного перитоніту та ускладненою інтоксикацією, що підтверджується наявністю та морфологічною характеристикою ушкоджень, виявленням у брюшній порожнині близько 600 мл мутної жовтої рідини, накладень гною та фібрину між петлями кишківника, сальником та черевниною: «мраморним» забарвленням правої нирки, на розтині тканина нирки світло-сіра, мало кровна, зі стертим нирковим малюнком, набряком та повнокров`ям внутрішніх органів, крововиливами у них, даними судово-гістологічної експертизи. Етилового спирту в крові ОСОБА_8 виявлено не було.
Відповідно до висновку судово-медичного експерта ОСОБА_41 №7/97 НК від 25.06.-29.06.2016 року (т.1 а.п. 169-170) по факту смерті ОСОБА_8 , в якому експерт перелічив ушкодження двох груп, виявлені у ОСОБА_8 та зазначені у його висновку № 97, а також вказав, що їх локалізація і механізм утворення допускає безліч варіантів взаємного розташування потерпілого і нападника. Після заподіяння тілесних ушкоджень першої групи потерпілий міг самостійно пересуватися, кричати, оборонятися. Утворення тілесних ушкоджень першої групи, що перебувають в прямому причинному зв`язку з настанням смерті, способом і за обставин, викладених у протоколі слідчого експерименту від 20.04.2016 за участю свідка ОСОБА_19 та в протоколі його допиту від 19.04.2016, в результаті нанесення двох ударів потерпілому в область живота і грудної клітини зліва, не виключається, механізм утворення тілесних ушкоджень другої групи в цих протоколах не знайшли свого відображення.
Експерт ОСОБА_42 , який проводив вищевказані експертизи, був безпосередньо допитаний судом першої інстанції і пояснив, що причиною смерті потерпілого ОСОБА_8 став перитоніт. У нього було діагностовано розрив лівої нирки крововилив, розрив кісти нирки, що призвело до того, що її зміст вилився в брюшну порожнину, що по своїй суті призводить до дуже сильного больового ефекту. При цьому фіброзно-гнійний перитоніт може розвитися протягом трьох годин, що у випадку з ОСОБА_8 не виключено. Тілесні ушкодження, які призвели до розвитку перитоніту, були спричинені ОСОБА_8 незадовго до смерті, але, у зв`язку із тим, що проміжок часу для його розвитку завжди різний, в залежності від характеру травми та індивідуальності кожної людини, визначити цей момент більш достовірно неможливо. Будь-яких тілесних, поверхневих ушкоджень у ОСОБА_8 не було. Така кількість рідини, яка була виявлена в його черевній порожнині могла утворитися протягом декількох годин, а тому можливо виключити її утворення самостійно протягом декількох діб, оскільки такі ушкодження є наслідком травми удару, окрім того, наявні у ОСОБА_8 травми селезінки свідчать про те, що він не зміг би з ними ходити більш доби. У зв`язку із тим, що у трупа ОСОБА_37 був фіброзно-гнійний перитоніт, експертизою також неможливо було встановити точний час спричинення йому тілесних ушкоджень у зв`язку із великими ушкодженнями органів, проте, не виключено, що тілесні ушкодження, від яких потерпілий помер, могли бути йому заподіяні як і 16.04.2016 року, так і раніше - наприклад, 15.04.2016 року, про що ОСОБА_8 сам повідомив лікарям, коли потрапив у лікарню.

З метою усунення протиріч між наявними висновками судово-медичних експертиз, та, оцінюючи пояснення експерта, яким не підтверджено прямого зв`язку між спричиненням потерпілому тілесних ушкоджень та як їх наслідку смерті потерпілого, судом першої інстанції прийнято обґрунтований висновок щодо тлумачення цих протиріч відповідно до ч.4 ст.17 КПК України на користь обвинуваченого. При цьому прокурором, при вказівках на необґрунтованість відхилення доказів сторони обвинувачення, встановлене судом першої інстанції не спростовано, не наведено переконливих мотивів, чому докази обвинувачення мають бути прийняті до уваги, а інші відкинуті, які були зібрані та досліджені судом першої інстанції за клопотанням сторін обвинувачення та захисту.

Доводи прокурора щодо порушень судом першої інстанції кримінального процесуального закону під час відхилення заявлених стороною обвинувачення клопотань про призначення повторної та додаткової комісійної судово-медичної експертизи, колегія суддів вважає невмотивованими та такими, що не доводять наявність істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, що є підставою для скасування вироку.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, клопотання сторони обвинувачення про проведення повторної судово-медичної експертизи було задоволено, (т.1 а.п. 225-232), отримано висновок судово-медичної експертизи №1/К від 07.02-16.05.2017 року (т.2 а.п. 63-73). Його результатам надано судом відповідну оцінку, зокрема, за результатами проведеного дослідження встановлено, що розрив лівої кістозно зміненої нирки по ніжці з переходом на лоханку (згідно протоколу операції 16.04.2016 року 22.50 год ), внаслідок якого утворилась урогематома зліва (скупчення сечі і крові в заочеревинному просторі об`ємом близько 2000мл) з подальшим розвитком перитоніту, який і був безпосередньою причиною смерті ОСОБА_8 , утворився за 4-5 діб до моменту її видалення при проведенні оперативного втручання (16.04.2016 року).
Вищезазначений розрив нирки ймовірніше за все утворився внаслідок загального струсу тіла, що може бути при падінні з висоти або з вертикального чи близько до такого положення тіла на площину, на що вказує відсутність контактних ушкоджень в прилеглих до нирки тканинах, та стався на фоні спайкової хвороби та хвороби нирки - полікістоз. Даний розрив нирки має ознаки тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя та перебуває у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті. Вищевикладене виключає можливість утворення виявлених у потерпілого ОСОБА_8 тілесних ушкоджень одночасно чи в короткий проміжок часу, а саме в період декількох секунд чи хвилинами та те, що вони могли утворитись від двох ударів. При обставинах та в строк (16.04.2016р.), що вказані свідком ОСОБА_19 в ході проведення 20.04.2016 року слідчого експерименту за його участю, могли утворитися тілесні ушкодження в області голови ОСОБА_8 .. Розриви нирки та селезінки не відповідають давності зазначених подій. Після утворення розриву лівої нирки ОСОБА_8 прожив 5-6 діб, на протязі яких міг здійснювати активні дії - пересуватись, кричати, оборонятись, чи здійснювати інші активні дії.
З приводу заявленого клопотання сторони обвинувачення про призначення додаткової судово-медичної експертизи судом першої інстанції на підставі ст.ст.242, 280, 332 КПК України при оцінці заперечень сторони захисту, поданих на заявлене клопотання, прийнято вмотивоване рішення про відмову в його задоволенні (т.2 а.п.232-240), і в апеляційній скарзі прокурором не спростовано підстав, з яких судом першої інстанції прийнято таке рішення, не доведено порушення судом першої інстанції вимог закону під час розгляду клопотань сторони обвинувачення.

Стороною захисту на спростування пред`явленого обвинувачення ОСОБА_7 надано висновок комісійної судово-медичної експертизи №81-К Миколаївського обласного бюро судово-медичної експертизи Миколаївської облдержадміністрації від 13.09.2016 року (т.1 а.п. 104-11), відповідно до якого морфологічні властивості перитоніту у ОСОБА_8 вказують про те, що він міг розвинутися не менше ніж за 3-4 доби до його смерті, травматичний вплив, що викликав розрив лівої нирки, може відповідати терміну 5-7 діб до смерті. Причиною розвитку перитоніту є не травма селезінки, а черевна урогематома зліва, яка утворилася в результаті розриву лівої нирки. Між розривом лівої нирки і смертю ОСОБА_8 є прямий причинний зв`язок. Смерть ОСОБА_8 наступила в результаті тупої травми органів зачеревного простору у вигляді розриву сечоводу і лоханки лівої нирки, що призвело до масивної урогематоми, яка ускладнилася розвитком фіброзно-гнійного перитоніту і інтоксикації.
Доводи прокурора про недопустимість вказаного доказу були предметом перевірки в суді першої інстанції та не відповідають вимогам закону з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч.2 ст.101 КПК України кожна сторона кримінального провадження має право надати суду висновок експерта, який ґрунтується на його наукових, технічних або інших спеціальних знаннях.

Згідно із ст. 7-1 Закону України «Про судову експертизу» від 25.02.1994 року підставою проведення судової експертизи є відповідне судове рішення чи рішення органу досудового розслідування, або договір з експертом чи експертною установою якщо експертиза проводиться на замовлення інших осіб.

За таких обставин, доводи прокурора про недопустимість вказаного доказу з підстав його здобуття стороною захисту на договірних засадах без відповідного клопотання та ухвали суду є безпідставними.

З вищевикладених положень закону встановлено, що апелянтом зроблено помилковий висновок щодо наявності безальтернативних вимог для здобуття висновків експертиз та використання їх як доказів.

Крім того, заявлені прокурором доводи свідчать про порушення апелянтом загальних засад кримінального провадження, оскільки відповідно до ч.2 ст.22 КПК України сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг.

Частиною 11 ст.290 КПК України визначено, що сторони кримінального провадження зобов`язані здійснювати відкриття одне одній додаткових матеріалів, отриманих до або під час судового розгляду. З огляду на це, вказівки прокурора щодо порушень закону під час отримання вказаного доказу також підлягають спростуванню.

Не приймаються до уваги доводи апелянта щодо невикористання стороною захисту можливості отримати вказаний висновок експерта під час досудового розслідування шляхом оскарження відмови слідчого в задоволенні клопотання про проведення експертизи, оскільки такі доводи жодними законодавчими вимогами не підтверджені та не свідчать про наявність підстав для визнання вказаного письмового доказу недопустимим.

Підстави, з яких прокурор вказує в апеляційній скарзі на необґрунтованість висновку комісійної судово-медичної експертизи №81-К від 13.09.2016 року, не узгоджуються з вимогами ст.102 КПК України, якими визначено структуру та зміст висновку експерта і такі доводи не приймаються колегією суддів до уваги.

Як вказано в апеляційній скарзі прокурора та було зазначено безпосередньо у висновку експерта, предметом дослідження є завірені копії висновків експертів №97-НК від 14.05.2016 року, №567 від 06.05.2016 року, №1023 від 22.04.2016 року, №127 від 25.04.2016 року, №7-97 НК від 29.06.2016 року. Також вказано про неможливість надання для проведення дослідження гістологічного архіву від трупа ОСОБА_8 , при цьому експертом не зазначено, що за відсутності таких матеріалів проведення дослідження ускладняються або є неможливими.

Результати проведеної експертизи відповідають вимогам п.п.3.1-3.9 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та науково-медичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом Міністерства Юстиції України №53/5 від 08.1998 року.

Таким чином, заявлені доводи щодо недопустимості висновку експерта, проведеного на підставі укладеного стороною захисту договору, суперечать вимогам чинного законодавства, не відповідають вимогам ст.87 КПК України та не підлягають задоволенню.

Не є підставою для визнання доказу недопустимим доводи сторони обвинувачення, викладені в апеляційній скарзі щодо порушення вимог закону під час отримання стороною захисту документів для надання на дослідження в ході складення висновку комісійної судово-медичної експертизи №1/К від 07.02.2017 року Київського обласного бюро судово-медичної експертизи.

Відповідно до вимог ч.1 ст.159 КПК України та вимог ст.ст. 160, 163-165 КПК України, стороною захисту у цьому кримінальному провадженні за ухвалою суду отримано доступ до речей та документів (т.2 а.п. 4-12), які покладено в основу експертного дослідження №1/К від 07.02.2017 року. За результатами проведення тимчасового доступу, стороною захисту складено відповідні протоколи.

Колегія суддів не погоджується з доводами прокурора про порушення вимог закону під час складання вказаних протоколів.

Так, протоколи складені захисниками ОСОБА_43 та ОСОБА_3 за участі володільців документів, відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства, обов`язкова участь понятих вимогами ст.ст.159-166 КПК України не передбачена (т.2 а.п.16-22). Під час відкриття стороною захисту матеріалів стороні обвинувачення, прокурор ОСОБА_44 ознайомився із вказаними документами, про що свідчить наявний в них підпис, жодних зауважень до складених протоколів ним не було здійснено.

Відповідно до вказаних вимог закону отримана і медична карта хворого № 1789, наявна в матеріалах кримінального провадження, на підставі клопотання учасника кримінального провадження та ухвали суду (т.1 а.п. 238-246, 250-254), в порядку ч.11 ст.290 КПК України прокурору надано доступ до результатів проведеного доступу та вилучення медичної картки потерпілого, що відповідає вимогам чинного законодавства і не містить підстав для визнання висновку комісійної судово-медичної експертизи №1/К від 07.02.2017 року недопустимим доказом.

Є голослівними вказівки апелянта про не усунення судом першої інстанції суперечностей між результатами отриманих досліджень, які викладено у всіх експертизах, проведених у вказаному кримінальному провадженні

Як убачається з матеріалів справи, судом шляхом співставлення та оцінки пояснень експертів ОСОБА_41 та ОСОБА_45 , допитано експерта КЗ КОР «Київське обласне бюро судово-медичної експертизи» ОСОБА_46 , який приймав участь у повторному комісійному судово-медичному дослідженні та показав, що експертизу було проведено із використанням гістологічного архіву ОСОБА_8 , матеріалів справи, його медичної картки та обставин слідчого експерименту. При цьому експерт вказав на те, що першим експертом ОСОБА_47 помилково було вказано причиною смерті ОСОБА_8 розрив нирки та селезінки, оскільки він не звернув увагу на те, що черевна порожнина може вбирати до 200 мл. рідини, а у ОСОБА_8 її було 2 000 мл., яка накопилася за час інтоксикації організму, а тому його смерть настала саме внаслідок загальної інтоксикації організму, а не конкретно від розриву нирки чи селезінки Взагалі, беручі до уваги загальний стан організму загиблого, стан його нирок та селезінки, перенесені ним операції, а також відсутність будь-яких крововиливів як на ззовні, так і на внутрішніх органах, які б свідчили про удари в область печінки (контактних ушкоджень), експерт стверджував, що розрив нирки у потерпілого, у зв`язку із її кістозністю, відбувся безболісно та як мінімум за 4-5 днів до настання смерті, про що свідчить також і кількість рідини, накопиченої в його черевній порожнині, а також пояснив, що у зв`язку із тим, що нирка потерпілого вся була в кістах, які в свою чергу можуть легко розірватися, лопнути навіть від незначного струсу тіла, експерти дійшли висновку, що смерть ОСОБА_8 настала саме в наслідок загальної інтоксикації організму у зв`язку із розривом нирки та селезінки, які не могли бути спричинені саме 16 квітня 2016 року, а не в наслідок їх розриву.
Таким чином, у кримінальному провадженні було проведено ряд судових експертиз, а саме: судово-медична експертиза № 97 НК від 18.04.-14.05.2016 року (т.1 а.п.136-138), судово-медична експертиза №7/97 НК від 25.06.-29.06.2016 року (т.1 а.п.169-170), комісійна судово-медична експертиза № 81-к від 17.08.2016 13.09.2016 року (т.1 а.п.104-111) та повторна комісійна судово-медична експертиза №1/К від 07.02.-16.05.2017 року (т.2 а.п.63-78), за висновками яких, виявлені тілесні ушкодження, які спричинили смерть потерпілого ОСОБА_8 , і висновками двох комісійних судово-медичних експертиз категорично було виключено заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілому, від яких настала його смерть, ІНФОРМАЦІЯ_2 , за обставин, повідомлених свідком ОСОБА_19 ..
Оцінюючи висновки судово-медичних експертиз, суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв до уваги висновки судово-медичних експертиз № 97 НК від 18.04.-14.05.2016 року (т.1 а.п.136-138) та №7/97 НК від 25.06.-29.06.2016 року (т.1 а.п.169-170), висновки яких неповними, та правильно прийняв до уваги висновки комісійної та повторної комісійної судово-медичної експертизи, виходячи з їх належного мотивування, кількісного складу комісії експертів (3 та 4 осіб), їх спеціалізації (лікарі судово-медичні експерти, лікар-хірург, лікар-уролог), що свідчить про повний, всебічний та об`єктивний підхід при проведенні експертиз. Крім того, ці висновки належним чином та повно вмотивовані, базуються на наданих експертам матеріалах справи, даних попередніх експертиз, лабораторних дослідженнях, рентгенологічних знімках, медичній документації, гістологічному архіві трупа ОСОБА_8 , узгоджуються між собою щодо строку давності заподіяння тілесних ушкоджень, які спричинили його смерть, неможливості їх заподіяння 16.04.2016 року, тобто, у час, зазначений обвинуваченням щодо вчинення ОСОБА_7 інкримінованого злочину, а також співпадають щодо їх утворення в результаті загального струсу тіла потерпілого.
Підстави, з яких судом взяти до уваги висновки двох комісійних експертиз, якими категорично було виключено заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілому, від яких настала його смерть, ІНФОРМАЦІЯ_2 , за обставин, повідомлених свідком ОСОБА_19 , є обґрунтованими, відповідно до вимог ч.10 ст.101 КПК України, тобто судом вмотивовано, з яких підстав їм не прийнято до уваги висновки судово-медичних експертиз № 97 НК від 18.04.-14.05.2016 року (т.1 а.п.136-138) та №7/97 НК від 25.06.- 29.06.2016 року (т.1 а.п.169-170), і в апеляційній скарзі прокурора висловлена лише незгода з оцінкою висновків цих експертиз, при цьому не наведено жодних переконливих доводів на спростування висновків комісійних судово-медичних експертиз.

Отже, під час судового розгляду стороною обвинувачення не було надано належних та достатніх доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_7 своїми діями заподіяв тяжкі тілесні ушкодження ОСОБА_8 , що спричинили смерть потерпілого.
У зв`язку з чим, доводи апеляційної скарги прокурора про те, що судом не дана належна оцінка зібраним у кримінальному провадженню доказам, в тому числі висновкам судово-медичних експертиз, наданих сторонами обвинувачення та захисту, не відповідають дійсності.

На думку колегії суддів, судом першої інстанції були ретельно досліджені всі докази, яким дано належну оцінку в їх сукупності з точки зору їх належності, допустимості, достовірності і достатності, та зроблено мотивований висновок про недоведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, та обґрунтовано виправдано за недоведеністю в його діянні складу кримінального правопорушення.

Відповідно до ст.62 Конституції України та ч.2, 4 ст.17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданий, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Вирок суду не може ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності обвинувачення повинні тлумачитися на користь обвинуваченого.

Отже, доводи прокурора про невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та про необґрунтоване виправдання ОСОБА_7 , є такими, що суперечать встановленим обставинам кримінального провадження та наведеним доказам.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, зокрема, при збиранні та дослідженні доказів, їх оцінки, які б були підставами для скасування або зміни вироку, під час апеляційного розгляду не встановлено.

Вирок суду належним чином мотивований, має однозначні судження і не має припущень, його висновки конкретні і відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги прокурора відсутні.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу прокурора - залишити без задоволення, а вирок Новокаховського міського суду Херсонської області від 17 липня 2018 року щодо ОСОБА_7 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, на неї може бути подана касаційна скарга до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: (підписи)
З оригіналом згідно

Суддя Херсонського апеляційного суду ОСОБА_2