Справа № 462/3863/15-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/22/18 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2018 року м. Львів

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

Головуючої-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Залізничного районного суду м. Львова від 24.04.2018р. щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Львова, громадянки України, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України, у кримінальному провадженні № 0000679 від 16.03.2015р.

за участю: прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Залізничного районного суду м. Львова від 24.04.2018р. ОСОБА_7 визнано винуватою та засуджено за ч. 1 ст. 185 КК України на 1 рік позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік.

Згідно ст. 76 КК України на ОСОБА_7 покладено процесуальні обов`язки, а саме: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирішено питання про речові докази.

За вироком суду, ОСОБА_7 11.03.2015 року, близько 17:30 год., перебуваючи у приміщенні магазину «Рукавичка», що по вул. Городоцька, 76 у м. Львові, маючи намір на таємне викрадення чужого майна, підійшла до однієї із вітрин магазину, після чого скориставшись відсутністю уваги потерпілого ОСОБА_9 , взяла його мобільний телефон марки «LENOVO А316» IMEI: НОМЕР_1 вартістю 949 гривень, котрий заховала у кишеню свого одягу, після чого умисно, з корисливих мотивів, таємно викрала вказаний мобільний телефон, покинувши з викраденим майном місце вчинення злочину, заподіявши потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на вказану суму.
Не погоджуючись із даним вироком суду, захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуваний вирок, а кримінальне провадження закрити у зв`язку із недоведеністю вини обвинуваченої.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог захисник покликається на незаконність оскаржуваного вироку у зв`язку із неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Вказує, що неповнота судового розгляду полягала у тому, що суд першої інстанції відхилив та залишив без розгляду клопотання сторони захисту про допит свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . Окрім цього, суд першої інстанції, у порушення вимог ч.3 ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині вироку не зазначив мотиви про прийняте ним рішення щодо клопотань сторони захисту про визнання недопустимими та неналежними доказами, а саме: чека про вартість телефону, двох протоколів огляду місця події та відео з магазину «Рукавичка».

Наголошує, що невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження полягала у тому, що суд не зазначив, чому взяв до уваги товарний чек про вартість телефону, відхиливши при цьому імперативну норму п.6 ч.2 ст. 242 КПК України про обов`язковість встановлення розміру матеріальних збитків, шляхом проведення експертизи. Вважає, що висновки суду першої інстанції ґрунтуються на припущеннях.

Звертає увагу, що підготовче судове засідання було проведено за відсутності потерпілого, без з`ясування думки останнього про можливість призначення судового розгляду, що свідчить про допущення судом першої інстанції істотних порушень вимог кримінального процесуального закону.

Вважає, що суд першої інстанції безпідставно надав перевагу стороні обвинувачення, не навівши відповідних мотивів. Так, суд першої інстанції покликався у вироку на показання потерпілого ОСОБА_9 . Разом з тим, стороною обвинувачення не було надано доказів на підтвердження таких показань. Зазначає, що на відео з магазину не зафіксовано, що потерпілий клав свій мобільний телефон на місце, де за версією сторони обвинувачення такий був викрадений, як і не зафіксовано, що обвинувачена бере цей телефон.

Вказує, що у вироку суду відсутнє обґрунтування того, що крадіжку телефону скоїла обвинувачена, у той час як телефон було вилучено в магазині, а не в обвинуваченої.

Окрім цього, судом першої інстанції не піддано аналізу протокол огляду місця події від 22.03.2015р., з точки зору його належності та допустимості. Так, на момент складання даного протоколу обвинувачена була фактично затриманою, а отже повинен був складений протокол затримання у присутності понятих однієї статі. Під час складання протоколу огляду магазину було залучено понятих протилежної статі.

Заслухавши доповідь судді, виступ захисника ОСОБА_6 та обвинуваченої ОСОБА_7 , які підтримали подану апеляційну скаргу та просили таку задоволити, думку прокурора про безпідставність поданої апеляційної скарги, з огляду на законність та обґрунтованість оскаржуваного вироку суду, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає до задоволення частково, виходячи із наведеного.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Так, суд першої інстанції визнав ОСОБА_7 винуватою та засудив за те, що вона 11.03.2015 року, близько 17:30 год., перебуваючи у приміщенні магазину «Рукавичка», що по вул. Городоцька, 76 у м. Львові, маючи намір на таємне викрадення чужого майна, підійшла до однієї із вітрин магазину, після чого скориставшись відсутністю уваги потерпілого ОСОБА_9 , взяла його мобільний телефон марки «LENOVO А316» IMEI: НОМЕР_1 вартістю 949 гривень.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, суд першої інстанції аналізуючи зібрані матеріали в їх сукупності, прийшов до висновку, що вина ОСОБА_7 у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжка) повністю знайшла своє підтвердження, і її дії правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 185 КК України.

Серед наведених у вироку суду доказів, які на переконання суду першої інстанції доводять вину обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, за наведених у вироку суду обставинах, суд першої інстанції покликався на товарний чек від 16.10.2014р., згідно якого і було встановлено, що вартість викраденого телефону становить 949грн. (а.м.к.п. 11).
Разом з тим, подія мала місце 11.03.2015р., а товарний чек щодо вартості телефону, який взяв до уваги суд першої інстанції, виданий 16.10.2014р., а отже по спливу часу вартість даного телефону могла змінитись.
Дана обставина судом першої інстанції залишилась поза увагою, і встановлення розміру матеріальних збитків, шляхом проведення експертизи відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 242 КПК України не відбулось.

Окрім цього, колегія суддів вважає підставними доводи захисника про те, що суд першої інстанції, у порушення вимог ч.3 ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині вироку не зазначив мотиви про прийняте ним рішення щодо клопотань сторони захисту про визнання недопустимими та неналежними доказами, а саме: чека про вартість телефону, двох протоколів огляду місця події та відео з магазину «Рукавичка».

Згідно ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є: 1) неповнота судового розгляду; 2) невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; 3) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; 4) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Відповідно до ст. 410 КПК України неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.
Як передбачено ч.1 ст. 412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Відповідно до п.6 ч.1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
За таких обставин вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 не можна вважати законним, обґрунтованим і вмотивованим, а тому такий підлягає скасуванню, з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, який слід провести із чітким дотриманням вимог чинного законодавства, з урахуванням доводів апеляційної скарги захисника, та відповідно до вимог ст. 370 КПК України ухвалити законне й обґрунтоване рішення, належним чином умотивувавши свої висновки.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 410, 412, 416, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 задоволити частково.

Вирок Залізничного районного суду м. Львова від 24.04.2018р. щодо ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

С у д д і

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3