КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А
Іменем України

10 квітня 2019 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження № 0009834 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника адвоката ОСОБА_6 на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 21 січня 2019 року, щодо
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, раніше неодноразово судимого, останній раз 10.01.2018 року вироком Подільського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки і 3 місяці, 01.08.2018 року звільненого по відбуттю строку покарання, без постійного місця реєстрації, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_6
та обвинуваченого ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и л а :

Згідно з вироком Оболонського районного суду м. Києва від 21 січня 2019 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України та засуджено до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки і 5 місяців.
Цим же вироком судом вирішено питання щодо речових доказів.

Як встановлено вироком суду, 06.12.2018 року приблизно о 13 год. 24 хв. ОСОБА_5 перебував у приміщенні магазину «Епіцентр», що розташований за адресою: м. Київ, пр-т С.Бандери, 11-А, де в нього виник злочинний умисел, спрямований на повторне таємне викрадення чужого майна, що належить ТОВ «Епіцентр К».

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів з метою власного збагачення, переконавшись, що за його злочинними діями з сторонніх осіб ніхто не спостерігає, взяв з полиць: артикул 20616171 ключ розвідний 300 мм., прогумована ручка Montero 15104 в кількості 6 шт., вартістю 268 грн. 25 коп. (без урахування ПДВ) за одну одиницю товару, на загальну суму 1609 грн. 50 коп. (без урахування ПДВ); артикул 20631056 ножиці по металу з вигіном 250 мм., STANLEY 2-14-568, правий різ, до 1,2 мм., в кількості 4 шт., вартістю 340 грн. 45 коп. (без урахування ПДВ), на загальну суму 1361 грн. 80 коп. (без урахування ПДВ); артикул 20631041 ножиці по металу з вигіном 250 мм., STANLEY 2-14-567, лівий різ, до 1,2 мм., в кількості 3 шт., вартістю 343 грн. 55 коп. (без урахування ПДВ), на загальну суму 1030 грн. 65 коп. (без урахування ПДВ) та поклав їх до своєї сумки, яку мав при собі, після чого направився в сторону виходу з магазину.

Продовжуючи свій злочинний умисел, спрямований на повторне таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_5 , вийшов з магазину «Епіцентр», минувши лінію розрахункових кас та не розрахувавшись за товар, який мав при собі, цим самим вчинив усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, однак не зміг реалізувати свій злочинний умисел, оскільки був зупинений працівником охорони магазину.

Внаслідок вчинення кримінального правопорушення, у разі доведення його до кінця, ОСОБА_5 міг завдати для ТОВ «Епіцентр К» (), майнову шкоду на загальну суму 4001 грн. 95 коп. (без урахування ПДВ).

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник адвокат ОСОБА_6 , кожен окремо, подали апеляційні скарги, в яких просять змінити вирок Оболонського районного суду м. Києва від 21 січня 2019 року, яким ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки і 5 місяців та пом`якшити призначене останньому покарання.
В обґрунтування вимог поданої скарги, обвинувачений ОСОБА_5 посилається на те, що хоча суд першої інстанції і взяв до уваги стан його здоров`я, а саме наявність у нього тяжких захворювань, а також щире розкаяння у скоєному та те, що він своїми діями ніякого збитку магазину не завдав, проте призначив йому покарання у вигляді тримання під вартою, у зв`язку з чим, в силу його віку та за наявності тяжких захворювань, обвинувачений просить призначити йому мінімальне покарання в межах санкції статті.
Крім того, апелянт просить звернути увагу на його позитивну характеристику, яка міститься в матеріалах справи.

У свою чергу захисник обвинуваченого звертає увагу на те, що незважаючи на те, що при призначенні ОСОБА_5 міри покарання судом першої інстанції була врахована обставина, що пом`якшує покарання обвинуваченого, а саме його щире каяття у скоєному та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки і 5 місяців, проте безпідставно відмовлено в призначенні покарання близького до мінімального строку, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 185 КК України, у зв`язку з чим, винесений вирок, на думку апелянта, є таким, що не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, оскільки за своїм розміром є явно не справедливим внаслідок суворості, у зв`язку з чим підлягає зміні в сторону пом`якшення.

Зокрема, як вказує захисник, при призначенні покарання суд не врахував того, що ОСОБА_5 має поганий стан здоров`я, хворіє рядом тяжких захворювань, що підтверджується довідкою № 29955 від 19.12.2018 року, яка була досліджена в суді першої інстанції, і яка належним чином не була взята судом до уваги.

Крім того, на думку апелянта, судом не було належним чином враховано те, що обвинувачений ОСОБА_5 має постійне місце проживання у м. Києві, представник потерпілого до обвинуваченого не має будь-яких претензій, цивільний позов по справі не заявлений, завдана шкода відшкодована шляхом повернення вищевказаних речей і інструментів, а також, обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому, у відповідності до вимог ст. 67 КК України, судом не встановлено.

У зв`язку з вищевикладеним, на думку апелянта, призначене судом ОСОБА_5 покарання не відповідає його особі та за своїм розміром є явно не справедливим внаслідок суворості.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали подані ними апеляційні скарги та просили їх задовольнити; пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг сторони захисту та просив залишити їх без задоволення, а вирок суду без змін; провівши судові дебати; вислухавши останнє слово обвинуваченого; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, висновки суду першої інстанції про доведеність виниОСОБА_5 у закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, які, в силу вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, судом не досліджувались, оскільки ці обставини ніким не оспорювалися.
Порушень при вирішенні судом першої інстанції питання щодо недоцільності дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, колегія суддів не вбачає, а тому ці обставини, як і юридична кваліфікація дій ОСОБА_5 , не є предметом апеляційного розгляду, у зв`язку з чим, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду лише в межах поданих стороною захисту апеляційних скарг, а саме в межах призначеного обвинуваченому покарання.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, суд першої інстанції, як прямо зазначено у вироку, у відповідності до вимог ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
При цьому, обставиною, що, згідно ст. 66 КК України, пом`якшує покарання ОСОБА_5 , суд визнав щире каяття обвинуваченого, а обтяжуючих покарання обставин, судом не встановлено, з урахуванням того, що попередні судимості обвинуваченого за аналогічні злочини, утворюють лише кваліфікуючу ознаку вчинення злочину повторно.

Крім цього, при обранні обвинуваченому міри покарання, суд першої інстанції врахував його вік, стан здоровя, ставлення до вчиненого правопорушення, матеріали, що його характеризують, а саме те, що обвинувачений за місцем проживання характеризується задовільно, перебуває під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом з 15 січня 2010 року, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, розлучений, офіційно не працює, 19 раз притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів.

З урахуванням вищевикладеного, суд визнав, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень неможливе без його ізоляції від суспільства, у звязку з чим знайшов необхідним призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки і 5 місяців.

Призначаючи саме такий вид покарання, суд першої інстанції врахував те, що ОСОБА_5 , будучи раніше неодноразово судимою особою та свідомо розуміючи наслідки порушення закону, знову вчинив умисний злочин проти власності.
За таких обставин, суд не знайшов підстав для звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.
Приймаючи до уваги наведені у вироку мотиви призначеного ОСОБА_5 покарання, колегія суддів знаходить їх обґрунтованими та такими, що дозволяють зробити висновок про те, що призначене обвинуваченому ОСОБА_5 покарання відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особі винного, а тому, незважаючи на доводи апеляційних скарг, це покарання, як за своїм видом, так і розміром, не може бути визнане явно несправедливим внаслідок суворості.
Посилання обвинуваченого та його захисника в апеляційних скаргах на ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_5 злочину, його щире каяття, стан здоровя та відсутність обставин, що обтяжують покарання, не можуть свідчити про призначення останньому явно несправедливого за своїм розміром покарання, оскільки, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, маючи чисельні судимості за аналогічні злочини та будучи звільненим 01 серпня 2018 року з місць позбавлення волі по відбуттю строку покарання за попереднім вироком, ОСОБА_5 жодних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, та, через незначний проміжок часу, знову вчинив закінчений замах на повторне таємне викрадення чужого майна, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність особи обвинуваченого та неможливість його виправлення без відбування покарання та протягом строку близького до мінімального, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 185 КК України.

Виходячи з вищенаведеного, а також вимог, передбачених ст.ст. 50, 65 КК України, в тому числі про те, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, колегія суддів, перевіривши доводи апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника, не вбачає законних підстав для зміни вироку та пом`якшення призначеного ОСОБА_5 покарання, в тому числі із застосуванням ст. 75 цього Кодексу.
За таких обставин, за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів вважає необхідним вирок Оболонського районного суду м. Києва від 21 січня 2019 року, ухвалений щодо ОСОБА_5 залишити без змін, а його апеляційну скаргу та апеляційну скаргу його захисника без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418 та 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Оболонського районного суду м. Києва від 21 січня 2019 року, ухвалений щодо ОСОБА_5 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді: _____________ _____________ _____________
( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Справа № 11-кп/824/1340/2019

Категорія: ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України.

Головуючий у 1-й інстанції - суддя ОСОБА_8

Доповідач - суддя ОСОБА_1