Справа № 152/984/16-к
Провадження №11-кп/801/100/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 січня 2019 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

потерпілий ОСОБА_8 ,

представника потерпілого ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду матеріали кримінального провадження №0000094 за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Шаргородського районного суду Вінницької області від 07 вересня 2016 року, яким

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , з вищою освітою, не одруженого, працюючого головним бухгалтером Шаргородської філії ПП «Агрофірма «Відродження», раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України та призначено покарання у вигляді арешту строком 3 місяці,

в с т а н о в и в :

14 березня 2016 року біля 3 години, ОСОБА_10 перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи власним автомобілем УАЗ 3163, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись вулицею Героїв Майдану у місті Шаргород Вінницької області, зі сторони села Слобода-Шаргородська в сторону міста Жмеринка Вінницької області, неподалік в`їзду на територію ІНФОРМАЦІЯ_2 , порушуючи загальноприйняті норми поведінки моральності та доброзичливості, умисно, безпричинно, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, здійснив умисне зіткнення з фронтальним контактуванням передніми частинами свого автомобіля, з передньою частиною автомобіля ВАЗ 2115, реєстраційний номер НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_8 . Після чого, ОСОБА_10 на своєму автомобілі покинув місце вчинення злочину.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 просить скасувати оскаржуваний вирок у зв`язку із невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження. Кримінальне провадження закрити за відсутності в діянні ОСОБА_10 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України, мотивуючи свої вимоги тим, що в діях останнього відсутній склад злочину, передбачений ч.1 ст.296 КК України, а саме: дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок якої були механічно пошкоджені транспортні засоби обвинувачений допустив з необережності, тобто відсутній прямий умисел, а також відсутні будь-які ознаки грубого порушення громадського порядку, що супроводжувалось особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.

В діях ОСОБА_10 наявний лише склад адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.124, 122-4, 130 КУпАП.

Представник потерпілого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 подав заперечення на апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 та просив відмовити в її задоволенні, а оскаржуваний вирок суду першої інстанції залишити без змін, мотивуючи свої вимоги тим, що під час судового розгляду було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_10 керуючи автомобілем УАЗ здійснив не менше чотирьох ударів в праву задню та праву бокову частини автомобіля ВАЗ, що належав потерпілому, та один фронтальний удар в передню частину автомобіля ВАЗ, дані обставини підтверджуються висновком судової-транспортно-трасологічної експертизи від 23.06.2016 року №968/969/16-21.

Обвинувачений ОСОБА_10 здійснюючи фронтальний наїзд на автомобіль ВАЗ діяв з прямим умислом, а не вчинив його з необережності, як стверджується в апеляційній скарзі адвоката.

При цьому ОСОБА_10 діяв з мотивів явної неповаги до суспільства та з особливою зухвалістю, що вбачається з того, що обвинувачений після ДТП повернувся та повторно здійснив наїзд на автомобіль потерпілого, що свідчить про його неповажне ставлення до громадського порядку, та є явним порушенням правил співжиття і поваги членів спільноти один до одного, є ігноруванням існуючих в суспільстві правил поведінки.

Заслухавши захисника ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_10 , які підтримали вимоги викладені в апеляційній скарзі та просили їх задовольнити, потерпілий ОСОБА_8 його представник адвокат ОСОБА_9 та прокурор заперечили проти апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає до задоволення.

Відповідно ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право залишити вирок або ухвалу без змін.

Юридична кваліфікація дій ОСОБА_10 за ч.1 ст.296 КК України, як вчинення грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, тобто хуліганство за обставин встановлених судом першої інстанції є вірною, його вина у вчиненні інкримінованого йому злочині повністю доведена сукупністю зібраних і ретельно перевірених в судовому засіданні доказів, які узгоджуються між собою та відображають дійсний перебіг досліджуваної події.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто таким, що ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду і оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
За правилами ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Вказані вимоги закону, як вважає колегія суддів, судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_10 були дотримані.
Розглядаючи кримінальне провадження відносно ОСОБА_10 суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для здійснення сторонами наданих їм прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив докази у справі та перевірив усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, вірно кваліфікував дії обвинуваченого за ч.1 ст.296 КК України як хуліганство.
Така позиція суду першої інстанції узгоджується з рекомендаціями які містяться в п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України №10 від 22 грудня 2006 року, згідно якого хуліганство це умисне грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, яке супроводжується особливою зухвалістю або винятковим цинізмом.
У постанові від 4 жовтня 2012 року № 5-17кс12 Верховний Суд України висловив правову позицію, згідно з якою, об`єктом захисту ст.296 КК України є громадський порядок, який слід розуміти як стан суспільних відносин, що виник, сформувався, змінюється та існує під впливом дії правових норм (значною мірою), моральних засад, звичаїв, етичних правил, традицій, інших поза юридичних чинників і знаходить свій вияв (відображається) у безпечності громадського спокою, охороні здоров`я, честі та гідності людини, її прав та свобод, зокрема, права на відпочинок, усталених правил співжиття, комунікації (спілкування), у поведінці в побуті, у повазі і ставленні членів спільноти один до одного, у нормальному функціонуванні органів державної влади, місцевого самоврядування, різних установ, організацій, громадських об`єднань, інших інституцій, які займаються корисною суспільною діяльністю.
Посягання на ці відносини здійснюються в активній формі, в основному з ініціативи правопорушника або через використання незначного (нікчемного) приводу, як правило, відбуваються в публічних (громадських, людних) місцях, супроводжуються ненормативною (брутальною, нецензурною) лексикою та/або фізичним насильством, зокрема із використанням травмуючих властивостей таких предметів, як вогнепальна зброя, і призводять до заподіяння моральної та матеріальної шкоди.
Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок та інші зазначені вище об`єкти захисту. Зміст та спрямованість цього діяння висновуються із характеру дій особи, яка їх вчиняє, а також із стосунків, які склалися між такою особою та потерпілим.
Особливість мотиву хуліганства полягає у причинній зумовленості. Спонуки вчинити такі дії можуть бути різні. Поєднує їх те, що вони, здебільшого, позбавлені будь-якої необхідності, нерідко постають із бажання особи показати свою ніби вищість (винятковість), чи з розгнузданого самолюбства, пов`язаного з неповагою до особи, людської гідності, байдужим ставленням до законів і правил поведінки.
Як встановлено судом першої інстанції, з чим і погоджується колегія суддів, ОСОБА_10 14.03.2016 року перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи власним автомобілем УАЗ 3163, реєстраційний номер НОМЕР_1 здійснив умисне зіткнення з фронтальним контактуванням передніми частинами свого автомобіля, з передньою частиною автомобіля ВАЗ 2115, реєстраційний номер НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_8 .
В суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_10 пояснив, що з незрозумілих йому міркувань, оскільки він був п`яним, він повернувся на місце ДТП та здійснив лобове зіткнення з автомобілем ВАЗ 2115, після чого знову поїхав з місця події.
Свідок ОСОБА_11 в суді першої інстанції пояснив, що в ніч з 13 на 14.03.2016 року він перебував на робочому місці у ІНФОРМАЦІЯ_3 . Туди він приїхав автомобілем батька ОСОБА_8 ВАЗ 2115, реєстраційний номер НОМЕР_2 . Автомобіль свідок залишив на вулиці Героїв Майдану у місті Шаргород, навпроти входу у військкомат. Між другою та третьою годинами ночі, ОСОБА_11 почув на вулиці гуркіт автомобільного двигуна та, переживаючи за те, що можливо, щось сталось з машиною батька, вийшов на вулицю. Там ОСОБА_11 побачив, що автомобіль, яким він приїхав, пошкоджений та стоїть не у тому місці, де свідок його припаркував. Також ОСОБА_11 побачив автомобіль УАЗ, яким керував обвинувачений. Після цього, останній поїхав з місця події, а він підійшов до автомобіля ВАЗ 2115. Під час огляду автомобіля, він почув звук двигуна та, розвернувшись, побачив, що у його бік рухається той самий УАЗ, під керуванням ОСОБА_10 . Після того, як ОСОБА_11 відскочив від автомобіля, УАЗ своєю передньою частиною ударив у передню частину ВАЗа «лоб у лоб». Після цього, ОСОБА_10 , як здалося йому, намагався скерувати автомобіль у його бік, проте не змігши цього зробити, поїхав з місця події. ОСОБА_11 також, пояснив, що він не бачив перших ударів його автомобіля, оскільки у цей час він перебував на робочому місці. Однак останнє зіткнення, він спостерігав безпосередньо, і як йому здалося, ОСОБА_10 свідомо скерував свій транспортний засіб у автомобіль його батька.
Таким чином, враховуючи вище наведене свідчить, що обвинувачений ОСОБА_10 повернувся на місце дорожньо-транспортної пригоди та здійснив повторний наїзд на автомобіль потерпілого, а тому обвинувачений усвідомлював свої дії, передбачав їх наслідки та бажав їх настання, а отже діяв з прямим умислом, а не вчиняв його з необережності, як зазначає в апеляційній скарзі сторона захисту.
Своїми діями обвинувачений ОСОБА_10 грубо порушив громадський порядок, що виявилось в порушенні громадського спокою, оскільки такі дії останній вчинив в публічному місці (неподалік в`їзду на території Шаргородського військово комісаріату) за відсутності для цього будь-яких приводів, небезпечним способом за допомогою автомобіля умисно пошкодив чуже майно. При цьому обвинувачений ОСОБА_10 діяв з мотивів явної неповаги до суспільства та особливою зухвалістю, оскільки після дорожньо-транспортної пригоди обвинувачений повернувся та повторно здійснив наїзд на автомобіль потерпілого, що свідчить про його неповажне ставлення до громадського порядку, та є явним порушенням правил співжиття і поваги членів спільноти один до одного, ігноруванням існуючих в суспільстві правил поведінки.
Враховуючи вище наведене, колегія суддів вважає, що в діях обвинуваченого ОСОБА_10 є ознаки хуліганства порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю.
Крім того, вина ОСОБА_10 за ч.1 ст.296 КК України також підтверджується:
- схемою наслідків ДТП від 14 березня 2016 року з фототаблицями до неї, із якої вбачається, де розташовувався автомобіль ВАЗ 2115 після зіткнення з ним автомобіля УАЗ (т.1 а.с.68-73);
- протоколом огляду місця події від 15 березня 2016 року з планом схемою до нього та фототаблицями, з яких вбачається, що собою представляє місце події, які сліди та їх параметри виявлені на місці події (т.1 а.с. 74-79).
- протоколом огляду від 14 березня 2016 року, який складено за результатами огляду автомобіля ВАЗ 2115 реєстраційний номер НОМЕР_2 з фототаблицями, на яких зафіксовані пошкодження цього транспортного засобу (т.1 а.с. 80-85);
- протоколом огляду від 14 березня 2016 року, який складено за результатами огляду автомобіля УАЗ 3163 реєстраційний номер НОМЕР_1 з фототаблицями, на яких зафіксовані пошкодження цього транспортного засобу (т.1 а.с. 86-89);
- висновком експерта за результатами проведення транспортно-трасологічної експертизи від 23 червня 2016 року № 968/969/16-21, згідно з яким розташування та характер утворення пошкоджень свідчать про те, що сліди на автомобілі ВАЗ 2115, реєстраційний номер НОМЕР_2 залишені ходовими частинами та тими, що виступають, автомобіля УАЗ 3163, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Слідів, які б могли бути утворені на кузові автомобіля ВАЗ 2115, реєстраційний номер НОМЕР_2 від контактування з ТЗ іншого типу (марки, моделі) не виявлено. На час первинного зіткнення, повздовжні осі кузовів ТЗ були близькими до паралельних. Слідів самостійного руху автомобіля ВАЗ 2115 реєстраційний номер НОМЕР_2 до моменту контакту його з автомобілем УАЗ та початку утворення на ньому пошкоджень не виявлено. Первинне зіткнення сталось біля правих, по ходу руху на місто Жмеринка бордюрних каменів. Сліди на кузові автомобіля ВАЗ 2115, реєстраційний номер НОМЕР_2 утворились від контактування з виступаючими частинами автомобіля УАЗ 3163, реєстраційний номер НОМЕР_1 та від бордюрних каменів при штовханні автомобіля УАЗ попереду себе автомобіля ВАЗ. Автомобіль УАЗ 3163 реєстраційний номер НОМЕР_1 до первинного контакту рухався по напрямку, близькому до паралельного до повздовжньої осі кузова автомобіля ВАЗ (т.1 а.с. 91-95);
- висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 14 березня 2016 року, із якого вбачається, що ОСОБА_10 перебував у стані алкогольного сп`яніння (т.1 а.с. 97).
В ході апеляційного розгляду були досліджені дві постанови Шаргородського районного суду Вінницької області від 06.04.2016 року та від 20.07.2016 року, згідно яких ОСОБА_10 був визнаний винним та притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.124, ст.122-4, ч.1 ст.130 КУпАП на які в своїй апеляційній скарзі посилається сторона захисту і вказує, що в ОСОБА_10 наявний лише склад зазначених адміністративних правопорушень, разом з тим, колегія суддів не може взяти до уваги дані постанови, оскільки в них містяться істотні розбіжності в часі вчинення даних правопорушень, а саме, в постанові Шаргородського районного суду Вінницької області від 20.07.2016 року час вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_10 зазначений 14.03.2016 року «14:00 годин», тоді як в постанові Шаргородського районного суду Вінницької області від 06.04.2016 року час вчинення адміністративного правопорушення 14.03.2016 року «04 година», що не узгоджується із часом досліджуваної у даному кримінальному провадженні події.
В матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які дані, котрі були б підставою вважати, що при проведенні судового розгляду відносно обвинуваченого ОСОБА_10 мали порушення вимог кримінального процесуального законодавства, які б могли вплинути на законність та обґрунтованість прийнятого судом першої інстанції рішення, стали б підставою для скасування чи зміни вироку суду, з огляду на що вимоги апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 задоволенню не підлягають, а оскаржуваний вирок суду першої інстанції слід залишити без змін.
Керуючись ст.ст.405, 407, 419 КПК України, суд -

у х в а л и в :
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Вирок Шаргородського районного суду Вінницької області від 07 вересня 2016 стосовно ОСОБА_10 залишити без змін.
Касаційна скарга на ухвалу може бути подана до Верховного Суду протягом 3-х місяців з дня її проголошення.

Судді: (підпис)

Згідно з оригіналом