Справа № 308/5472/18
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2019 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2
прокурора - ОСОБА_3 ,
захисника обвинуваченого - ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_5
представника служби у справах дітей ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород клопотання прокурора про застосування примусових заходів виховного характеру в кримінальному провадженні відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001217 від 12.04.2018 року відносно малолітнього

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Худльово Ужгородського району Закарпатської області, громадянина України, українця, з початковою загальною освітою, учня 5 класу Чертезької спеціальної школи інтернат І-ІІ ступенів Закарпатської обласної ради, мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого

у вчиненні суспільно-небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

21 травня 2018 року до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшло клопотання про застосування до малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусових заходів виховного характеру у кримінальному провадженні за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 297 КК України.
Судом встановлено, що ОСОБА_5 11.04.2018 року, будучи малолітнім, перебуваючи у віці 12 років, тобто не досягнувши віку, з якого може настати кримінальна відповідальність, скоїв суспільно - небезпечне діяння за таких обставин: 11.04.2018 року близько 16 год. 00 хв. малолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходячись біля Драматичного театру, що за адресою: м. Ужгород, вул. Льва Толстого, 12, діючи з прямим умислом усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок викраденого май на, шляхом вільного доступу, таємно викрав зі сходової клітини Драматичного театру чоловічу сумку, яка не становить матеріальної цінності для потерпілого, всередині якої знаходився мобільний телефон марки «iPhone SE», вартість якого відповідно до висновку експерта № 11/325 від 04.05.2018 року становить 4053,00 грн, та навушники марки «JBL», вартість яких відповідно до висновку експерта № 11/325 від 04.05.2018 року становить 250,00 грн., належні потерпілому ОСОБА_7 , 1996 р.н., чим спричинив останньому матеріального збитку на загальну суму 4303,00 грн., та заволодівши викраденим з місця вчинення злочину зник.
Таким чином, ОСОБА_5 своїми умисними діями вчинив суспільно-небезпечне діяння передбачене ч. 1 ст. 185 КК України, однак повідомлення про підозру йому не оголошувалося у звязку з тим, що він не досяг віку кримінальної відповідальності , тобто не є суб"єктом вказаного кримінального правопорушення.
В судовому засіданні ОСОБА_5 винним себе визнав у скоєному, щиро розкаюється.
Прокурор в судовому засіданні підтримала клопотання та просила застосувати до неповнолітнього ОСОБА_5 примусові заходи виховного характеру, у вигляді застереження.
Захисник ОСОБА_5 - ОСОБА_4 не заперечував проти застосування щодо неповнолітнього ОСОБА_5 примусових заходів виховного характеру .
Законний представник ОСОБА_5 представник служби у справах дітей ОСОБА_6 не заперечував проти застосування щодо неповнолітнього ОСОБА_5 примусових заходів виховного характеру у вигляді застереження.
Потерпілий ОСОБА_7 в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений. В матеріалах справи наявна заява потерпілого ОСОБА_7 згідно якої він просить розглядати справу у його відсутності, зазначаючи, що претензій майнового характеру до ОСОБА_5 не має, цивільний позов не заявляє, речові докази йому повернуто, покарання залишає на розсуд суду.
Оцінюючи усі докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що в діях неповнолітнього ОСОБА_5 містяться ознаки суспільно небезпечного діяння, що підпадають під ознаки діяння, передбаченого ч.1 ст. 185КК України.
Заслухавши пояснення неповнолітнього ОСОБА_5 , який на момент вчинення суспільно-небезпечного діяння не досяг віку кримінальної відповідальності, представника служби у справах дітей, захисника , враховуючи думку прокурора про задоволення клопотання, перевіривши докази та інші обставини, які мають істотне значення для вирішення питання про застосування примусових заходів виховного характеру, суд прийшов до висновку, що клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру підлягає до задоволення.
Судом встановлено, що на момент вчинення суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно ст. 22 КК України не досягнув віку, з якого передбачена кримінальна відповідальність.
Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» № 2 від 15 травня 2006 року, примусові заходи виховного характеру застосовують лише у разі постановлення судом рішення про звільнення неповнолітнього від кримінальної відповідальності на підставі ч.1 ст. 97 КК України, до особи, котра до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння (ч.2 ст.97 КК України) та при звільненні неповнолітнього від покарання відповідно до ч.1 ст.105 КК України.
Відповідно до ч.2 ст.97 КК України, примусові заходи виховного характеру, передбачені ч.2 ст.105 КК України, суд застосовує і до особи, яка до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу.
В свою чергу, стаття 105 КК України передбачає, що примусові заходи виховного характеру, перелік яких визначений частиною другою цієї статті, можуть бути застосовані до неповнолітнього.
Відповідно до ст. 498 КПК України кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів виховного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється внаслідок вчинення особою, яка після досягнення одинадцятирічного віку до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.
Аналіз вказаних норм законодавства свідчить про те, що примусові заходи виховного характеру можуть бути застосовані виключно до неповнолітнього . Вони застосовуються , не лише за умови вчинення особою, яка після досягнення 11-річного віку до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, а і якщо під час постановлення ухвали про застосування таких заходів, особа перебувала у неповнолітньому віці.
При вирішенні питання про застосування примусових заходів виховного характеру, суд враховує те, що ОСОБА_5 вчинив суспільно небезпечне діяння, передбачене ч.1 ст.185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поведінку неповнолітнього після вчинення суспільно-небезпечного діяння, а саме визнання своєї винуватості у повному обсязі та щире каяття, особу неповнолітнього, умови життя, виховання, його ставлення до вчиненого, його щире каяття, разом з тим на момент скоєння умисного суспільно-небезпечного діяння ОСОБА_5 виповнилось повних 12 років, тобто він не досяг віку, з якого можлива кримінальна відповідальність за вчинене діяння.
В зв`язку з цим, відповідно до п.1 ч.2 ст.105 КК України, до ОСОБА_5 необхідно застосувати примусові заходи виховного характеру у вигляді застереження.
Застосовуючи до ОСОБА_5 застереження, слід зазначити, що застереження, як примусовий захід виховного характеру, визначений п.1 ч.2 ст.105 КК України полягає у роз`ясненні судом неповнолітньому наслідків його дій - шкоди, завданої охоронюваним законом правам особи (осіб), інтересам суспільства або держави, та оголошення неповнолітньому осуду за ці дії, а також попередження про більш суворі правові наслідки, які можуть настати в разі продовження ним протиправної поведінки чи вчинення нового злочину.
Відповідно до п. 7 постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року № 2 «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру»застереження (п. 1 ч. 2ст. 105 КК України), яке є одниміз найм`якших заходів виховного характеру, може бути зроблено шляхом роз`яснення судом неповнолітньому наслідків його дій - шкоди, завданої охоронюваним законом правам особи (осіб), інтересам суспільства або держави, - та оголошення неповнолітньому осуду за ці дії, а також попередження про більш суворі правові наслідки, які можуть настати в разі продовження ним протиправної поведінки чи вчинення нового злочину.
Речові докази у кримінальному провадженні - мобільний телефон марки «iPhone SE» та навушники марки «JBL», які передані на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_7 повернути ОСОБА_7 .
Процесуальні витрати по справі вартість проведеної товарознавчої експертизи у сумі 715,00 грн. слід компенсувати за рахунок коштів Державного бюджету України.
Керуючись ст. 97, 105 КК України, ст.ст. 497, 500-501 КПК України, суд.,
УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про застосування примусових заходів виховного характеру до неповнолітнього ОСОБА_5 - задовольнити.

Застосувати до неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Худльово Ужгородського району Закарпатської області, громадянина України, українця, з початковою загальною освітою, учня 5 класу Чертезької спеціальної школи інтернат І-ІІ ступенів Закарпатської обласної ради, мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого, примусові заходи виховного характеру у вигляді застереження.

Процесуальні витрати по справі вартість проведеної товарознавчої експертизи у сумі 715,00 грн., слід компенсувати за рахунок коштів Державного бюджету України.

На ухвалу може бути подана апеляція до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня її проголошення .

Суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1