Ухвала
Іменем України

27 грудня 2018 року смт.Слобожанське

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді - ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2

за участю:

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченої ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

представника потерпілої ОСОБА_6

розглянувши у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0002507 відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Ангарськ Іркутської області РФ, громадянки України, працюючої приватним підприємцем, зареєстрованої і мешкаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.286 КК України, -

встановив:

28 листопада 2018 року на розгляд судді надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002507 від 30 жовтня 2018 року, відносно ОСОБА_4 , за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

29 листопада 2018 року ухвалою судді обвинувальний акт призначений до попереднього розгляду.

В підготовчому судовому засіданні прокурор вважає за необхідне призначити справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні у відповідності до ч. 1 ст.31, п. 5 ч. 3 ст. 314 КПК України з викликом зазначених прокурором осіб, так як обвинувальний акт відповідає вимогам ст.291 КПК України, справа підсудна Дніпропетровському районному суду Дніпропетровської області, підстав для її закриття або зупинення не має, та не має підстав для його повернення прокурору, щодо обрання обвинуваченій запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечував, у зв`язку з відсутністю ризиків передбачених ст.177 КПК України, окрім того заперечував щодо повернення обвинуваченій автомобіля ЗАЗ-110307 державний номер НОМЕР_1 , у зв`язку з передчасністю заявленого клопотання, щодо накладення арешту на все майно обвинуваченої в рамках цивільного позову поклався на розсуд суду.

Представник потерпілої не заперечував щодо призначення справи до розгляду, та заявив письмове клопотання щодо застосування до обвинуваченої запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обґрунтовуючи його тим, що злочин вчинений обвинуваченою відносяться до тяжких злочинів, за яке передбачено основне покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 8 років, тому тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 у разі визнання її винуватою у кримінальному правопорушенні, є достатньо суворим, що дає достатні підстави застосувати запобіжний захід у виді «тримання під вартою» для виключення можливості переховуватися обвинуваченої від суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків, перешкоджати кримінальному провадженню шляхом невиконання процесуальних обов`язків, передбачених ст. 42 КПК України, що вказує на недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів і продовження існування ризиків, передбачених п.п. 1), 3), 4) ч. 1 ст. 177 КПК України. Крім того в рамках забезпечення цивільного позову просив суд накласти арешт в межах позовних вимог на все рухоме та нерухоме майно, грошові кошти, що належать ОСОБА_4 .

Від потерпілої надійшла заява про проведення судового розгляду без її участі та про підтримання клопотання.

Обвинувачена та її захисник не заперечували щодо призначення справи до розгляду, заперечували відносно клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на його необґрунтованість та відсутність ризиків зазначених в статті 177 КПК України. Крім того, захисник просив суд також відмовити у задоволенні клопотання про арешт майна належного обвинуваченій, оскільки не конкретизовано яке саме майно слід арештувати.

Просив суд скасувати арешт щодо автомобіля ЗАЗ-110307 державний номер НОМЕР_1 та повернути його обвинуваченій тому, як він не законно вилучений у обвинуваченої.

Вивчивши обвинувальний акт з додатками, обсудивши клопотання сторін, суд дійшов до наступного.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити, зокрема виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Вивчивши виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважав встановленими, які містяться в обвинувальному акті, правову кваліфікацію кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення суд дійшов висновку, що фактичні обставини, правова кваліфікація та формулювання обвинувачення узгоджуються між собою і не вбачає порушень ст. 291 КПК України.

Прокурором дотримані вимоги вищезазначених статей КПК України, норми ст.291 КПК України щодо вимог до обвинувального акту прокурором дотримано, оскільки прокурором викладено обвинувачення у формі, в якій останній вважає його встановленим.

За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність призначити справу до судового розгляду. З урахуванням принципу гласності та відкритості судового провадження слід проводити відкрито, обмеження щодо цього, передбачені ч.2 ст.27 КПК України, відсутні.

Відповідно до ч.3 ст.315 КПК України під час підготовчого засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право своєю ухвалою обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, у тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Судом установлено, що під час досудового розслідування обвинуваченій ОСОБА_4 запобіжний захід не обирався.

За приписом ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів дізнання та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному проваджені; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до частини другої цієї статті підставою запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчинені особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Часиною 1 статті 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставин, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч.2 ст.194 КПК України слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону і приймаючи до уваги, що представником потерпілої не надані докази на доведення обставин про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК України, зазначених у клопотанні, суд не вбачає правових підстав для обрання запропонованого запобіжного заходу, а тому у задоволенні клопотання слід відмовити.

Згідно уточненого цивільного позову заявленого потерпілою та накладення арешту на майно обвинуваченої в рамках забезпечення позову, суд приходить до наступного.

За приписом ч.1 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого… .

Відповідно до ч.4 ст.128 КПК України форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у цивільному порядку.

Оскільки уточнений цивільний позов потерпілої відповідає цим вимогам, він підлягає прийняттю до розгляду у кримінальному провадженні.

Згідно з ч.1, п.7 ч.2 ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходом забезпечення кримінального провадження є, зокрема, арешт майна.

Відповідно до п.4 ч.2, ч.6 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення. Арешт накладається на майно обвинуваченого, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні.

Частина 2 ст.173 КПК України передбачає, що при вирішенні питання про арешт майна суд повинен враховувати, зокрема, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.4 ч.2 ст.170 КПК України); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Оскільки арешт майна допускається з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, враховуючи обставини справи, суд вважає підлягаючим задоволенню клопотання потерпілої про накладення арешту на майно з метою забезпечення уточненого цивільного позову в останній редакції.

Щодо заявленого клопотання захисником ОСОБА_5 суд на даній стадії розгляду не вбачає правових підстав для його задоволення, у зв`язку з передчасністю та необґрунтованістю.

Керуючись ст.ст. 131, 170, 173, 177, 194, 314, 315, 316, 291, 331 ч.3, 369 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

Обвинувальний акт по кримінальному провадженню №0002507 відносно ОСОБА_4 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.286 КК України, призначити до судового розгляду у відкритому судовому засіданні у залі суду на 12 годину 00 хвилин 04 січня 2019 року.

Прийняти до розгляду у кримінальному провадженні уточнену позовну заяву потерпілої ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Копію уточненого цивільного позову вручити обвинуваченій ОСОБА_4 .

Клопотання потерпілої ОСОБА_7 про накладення арешту на майно - задовольнити.

Накласти арешт в межах заявленої суми позовних вимог в загальному розмірі 490000,00 грн. на все рухоме та нерухоме майно, грошові кошти обвинуваченої:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої і мешкаючої за адресою: АДРЕСА_1 , ІПН невідомий.

Клопотання представника потерпілої ОСОБА_6 про обрання обвинуваченій ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишити без задоволення.

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 відмовити.

Справу розглядати за обов`язковою участю прокурора, обвинуваченої, захисника, потерпілої та її представника.

Копію ухвали в частині накладення арешту направити на виконання державним нотаріусам Дніпровського міського нотаріального округу та спеціалістам Управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.

Ухвала в частині накладення арешту підлягає негайному виконанню.
Ухвала в частині накладення арешту може бути оскаржена до апеляційного суду протягом 7 днів з дня її проголошення.
В іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1