Номер провадження: 11-кп/785/145/18
Номер справи місцевого суду: 492/1069/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.11.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Одесі апеляційну скаргу прокурора Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_8 на вирок Тарутинського районного суду Одеської області від 08.11.2017 року в кримінальному провадженні №0000334 від 20.06.2016 року, -

встановив:
оскаржуваним вироком суду обвинувачений ОСОБА_9 визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч.1 ст.162 КК України та йому призначене покарання: за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки; за ч. 1 ст. 162 КК України у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік. На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_9 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки. Згідно ст. 75 КК України обвинувачений звільнений від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 1 (один) рік та у відповідності до положень ч. 1 ст. 76 КК України на нього покладено обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Вироком суду вирішено питання про долю речових доказів та стягнуто процесуальні витрати.
Згідно з оскаржуваним вироком ОСОБА_9 визнаний винним за те, що, він, в період часу з 17 травня 2017 року по 18 травня 2017 року, близько 02:00 год., перебуваючи біля будинку АДРЕСА_1 , який належить на праві приватної власності потерпілій ОСОБА_10 , з метою заволодіння чужим майном, переслідуючи прямий умисел, із корисливих спонукань, проник до подвір`я вищевказаного будинку через незачинену хвіртку та далі направився до вхідних дверей будинку, відчинив їх та проник до спальної кімнати, де з шафи з книгами, з корисних мотивів, таємно, умисно викрав з поліетиленового пакета 4200 гривень та 100 доларів США. Після чого ОСОБА_9 покинув місце скоєння злочину, а викраденим в подальшому розпорядився на власний розсуд. Таким чином, обвинувачений ОСОБА_9 заподіяв потерпілій ОСОБА_10 матеріальні збитки в розмірі 6843 гривні 00 копійок, із розрахунку вартості одного долару США 26 гривень 43 копійки.
Крім того, обвинувачений ОСОБА_9 , 19 червня 2017 року, близько 02:00 год., більш точний час встановити не представилось можливим, незаконно, не маючи на це законних підстав, порушуючи право громадянина на недоторканість житла, передбачене ст. 30 Конституції України, без відома та згоди власника житла ОСОБА_10 , проник до її подвір`я будинку АДРЕСА_1 через незачинену хвіртку та далі направився до вхідних дверей кухні будинку, де шляхом натискання на ручку двері своєю правою рукою відчинив її, після чого умисно, протиправно, таємно проник в середину кухні вищевказаного будинку з метою відшукати свої особисті речі, а саме капці, які ОСОБА_9 залишив у приміщенні кухні раніше, так як неодноразово допомагав по господарству потерпілій ОСОБА_10 та почав шукати залишені ним речі до моменту, поки потерпіла ОСОБА_10 не побачила його та не почала словесно погрожувати ОСОБА_9 , що вона викличе поліцію, після чого останній покинув кухню будинку та направився в невідомому напрямку.
Не погоджуючись з вироком суду прокурор Білгород-Дністровської прокуратури Одеської області ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок суду, ухвалити новий вирок та призначити покарання ОСОБА_9 за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі, а за ч. 1 ст. 162 КК України звільнити від покарання. В поданій апеляційній скарзі прокурор посилається на те, що рішення суду є необґрунтованим та винесено із не правильним застосуванням Закону Україні про кримінальну відповідальність, в порушення вимог ст. 98 КК України.

Іншими особами, які мають право на апеляційне оскарження, вирок суду першої інстанції в даному кримінальному провадженні не оскаржений.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, яка частково підтримала апеляційну скаргу та просила вирок суду змінити; захисника, який не заперечував задоволення апеляційної скарги прокурора; вивчивши матеріали кримінального провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; провівши судові дебати; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги, але положеннями ч.2 цієї ж статті передбачено, що суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Згідно з положеннями ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до матеріалів кримінального провадження ОСОБА_9 був засуджений районним судом за скоєння кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.1 ст.162 КК України та йому призначене покарання: за ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки; за ч.1 ст.162 КК України у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік. На підставі ч.1 ст.70 КК України Остаточне покарання ОСОБА_9 призначенеу виді позбавлення волі строком на 3 (три) рокиіз застосуванням принципу поглинення менш суворого покарання більш суворимта відповідно до положень ст.ст.75, 76 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням.

Вказаний принцип призначення районним судом покарання є незаконним, з огляду на таке.
Санкцією ч.1 ст.162 КК України передбачає за такий злочин основне покарання у виді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправних робіт на строк до двох років, або обмеженням волі на строк до трьох років.
Разом з цим, відповідно до вимог ч.1 ст.98 КК України до неповнолітніх, визнаних винними у вчиненні злочину, судом можуть бути застосовані такі основні види покарань як штраф; громадські роботи; виправні роботи; арешт; позбавлення волі на певний строк.
Отже із зазначеної норми кримінального закону слідує, що до неповнолітніх не застосовується такий вид основного покарання як обмеження волі.
Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 16.04.2004 року судам надано роз`яснення що, якщо санкцією закону, за яким засуджується неповнолітній, передбачено лише такі види покарань, які з огляду на вік підсудного чи його стан не можуть до нього застосовуватися, суд звільняє його від кримінальної відповідальності із застосуванням примусових заходів виховного характеру, або відповідно до ст. 7 КПК України закриває справу і звільняє його від кримінальної відповідальності, або постановляє обвинувальний вирок і звільняє засудженого від покарання.

Однак, суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув, не дотримався вимог Закону про кримінальну відповідальність, припустився помилки та призначив ОСОБА_9 покарання за ч.1 ст.162 КК України, у виді обмеження волі, що суперечить положенням ст.98 КК України.

Крім того, апеляційний суд зазначає, що суд першої інстанції застосовуючи до обвинуваченого ОСОБА_9 звільнення від відбування призначеного покарання не врахував, що застосування такого звільнення щодо неповнолітніх окремо передбачено ст.104 КК України та не послався на цю норму закону у вироку.

В силу п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити його.
Відповідно до ч. 1 ст. 408 КПК України, суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, а також в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становище обвинуваченого.
Згідно п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково, оскаржуваний вирок суду змінити в частині призначеного ОСОБА_9 покарання.
Крім того, положеннями ч.2 ст.404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що Тарутинським районним судом Одеської області від 10.11.2017 року постановлено ухвалу, якою виправлено описки у резолютивній частині вироку Тарутинського районного суду Одеської області від 08.11.2017 року відносно ОСОБА_9 , зокрема абзац п`ятий резолютивної частини вироку суду викладено в наступній редакції: «На підставі ст.ст. 104, 75 КК України ОСОБА_9 звільнити від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 1 (один) рік».

Відповідно до ч.1 ст.379 КПК України суд має право за власною ініціативою або за заявою учасника кримінального провадження чи іншої заінтересованої особи виправити допущені в судовому рішенні цього суду описки, очевидні арифметичні помилки незалежно від того, набрало судове рішення законної сили чи ні.

Із зазначеної норми слідує, що описка це зроблена судом механічна (мимовільна, випадкова) граматична помилка в рішенні, яка допущена під час його письмово-вербального викладу (помилка у правописі, у розділових знаках тощо). Виправленню підлягають лише ті описки, які мають істотний характер. До таких належить написання прізвищ та імен, адрес, найменувань речей, предметів, майна, зазначення дат та строків.
Однією з гарантій забезпечення правової визначеності, елементом стабільності судового рішення та його законної сили є його незмінність. Суд, який ухвалив (постановив) рішення, після його проголошення, не має права його змінити або скасувати. Цю властивість судового рішення в праві називають «незмінністю судового рішення».
Як убачається з ухвали Тарутинського районного суду Одеської області від 10.11.2017 року нею фактично внесено зміни до резолютивної частини вироку суду відносно ОСОБА_9 , що є неприпустимим з урахуванням вимог ч.1 ст.379 КПК України, у зв`язку з чим вказана ухвала районного суду підлягаю скасуванню в порядку ст.404 КПК України.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу прокурора Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Тарутинського районного суду Одеської області від 08.11.2017 року в кримінальному провадженні №0000334 від 20.06.2016 року відносно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого ч.3 ст.185, ч.1 ст.162 КК України змінити в частині призначеного покарання.

Вважати ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженим за ч.3 ст.185 КК Українидо покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі. Від покарання за ч.1 ст.162 КК України ОСОБА_9 звільнити у зв`язку з неможливість застосування до неповнолітнього жодного з покарань, передбачених ч.1 ст.162 КК України.

На підставі ст.ст. 75, 104 КК України звільнити ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 (один) рік.

В силу ч.1 ст.76 КК України, покласти на ОСОБА_9 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
В решті вирок районного суду залишити без змін.

В порядку ст. 404 КПК України скасувати ухвалу Тарутинського районного суду Одеської області від 10.11.2017 року про виправлення описки у вироку Тарутинського районного суду Одеської області від 08.11.2017 року в кримінальному провадженні №0000334 від 20.06.2016 року відносно ОСОБА_9 .
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді апеляційного суду Одеської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4