233 № 233/5011/18
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2019 року м. Костянтинівка

Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальномупровадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001212 від 25 вересня 2017 року стосовно:

ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 186 ч. 2, 185 ч. 3 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області з 05.12.2018 року перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001212 від 25 вересня 2017 року за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 186 ч. 2, 185 ч. 3 КК України.

Відповідно до ухвали слідчого судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 13.06.2018 року до обвинуваченого ОСОБА_5 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який після цього декілька разів було продовжено ухвалами слідчого судді, суду до 28.03.2019 року.

У підготовчому судовому засіданні судом на обговорення з учасниками судового розгляду поставлено питання про доцільність продовження строку дії застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, його зміни або скасування.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні вважав за необхідне продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ще на 60 днів, мотивуючи це тим, що ризики, які існували на час обрання та продовження запобіжного заходу, не зникли і продовжують існувати.
Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні просив змінити йому запобіжний захід на більш м`який, такий як домашній арешт, посилаючись на те, що він вже тривалий час перебуває під вартою, при цьому стан його здоров`я за цей період значно погіршився, йому встановлено ІІ групу інвалідності; надавати належну медичну допомогу в умовах слідчого ізолятора немає можливості, вивозити його для обстеження та лікування до медичних закладів також немає можливості, оскільки це потребує додаткових витрат, фінансування яких в слідчих ізоляторах не передбачено; він офіційно працює, має місце проживання як у м. Києві, так і в м. Костянтинівка, зобов`язується виконувати всі обов`язки, які суд на нього покладе; не збирається переховуватись або будь-яким іншим чином ухилятися від правосуддя, тому застосування більш м`якого запобіжного засобу повність забезпечить його належну процесуальну поведінку.
Захисник ОСОБА_4 в судовому засіданні повністю підтримав клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 , просив змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.
При розгляді клопотання обвинуваченого та захисника судом встановлено наступне.
Ухвалою слідчого судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 13.06.2018 року відносно ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Ухвалами слідчого судді та суду запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 декілька разів було продовжено, останній раз 28.01.2019 року на строк до 28.03.2019 року.

Як підставу для продовження строку дії запобіжного заходу судом визнано наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною 1 вказаної статті Закону.
При вирішенні питання щодо запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, суд, відповідно до вимог ст. 178 КПК України, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Частиною 1 ст. 183 КПК України встановлено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
При вирішенні питань, пов`язаних з застосуванням запобіжних заходів, суду слід враховувати вимоги п. п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. Так, відповідно до п. 63 рішення Європейського суду з прав людини у Справі «Доронін проти України» від 19.02.2009 року суд зауважує,що, згідно з пунктом 3 статті 5 зі спливом певного часу подальше існування обґрунтованої підозри перестає само по собі бути підставою для позбавлення свободи і судові органи мають навести інші підстави для подальшого тримання такої особи під вартою. До того ж, такі підстави мають бути чітко вказані національними судами.
Також, в статті 9 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права (ратифікований Українською РСР 19 жовтня 1973 року) зазначено, що утримання під вартою осіб, які чекають судового розгляду, не повинно бути загальним правилом, та їх звільнення може здійснюватися в залежності від надання гарантій явки в суд.
Суд вважає, що в теперішній час продовжують існувати ризики, передбачені п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, однак при вирішенні питання про застосування та продовження відносно обвинуваченого такого запобіжного заходу, як тримання під вартою, не було враховано достатньою мірою його стан здоров`я та можливість визначення місця проживання на території м. Костянтинівка.

Судом встановлено, що під час перебування в ДУ «Бахмутська установа виконання покарань (№6)» щодо обвинуваченого ОСОБА_5 встановлено ІІ групу інвалідності.

Також судом отримані відомості від ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , про можливість проживання ОСОБА_5 разом з ним за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Орган Національної поліції повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, і повідомити про це суду. Працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю. Строк дії ухвали суду про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.
Оцінивши в сукупності обставини, передбачені ст. 187 КПК України, зокрема, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, у разі визнання його винуватим; вік обвинуваченого, стан його здоров`я, наявність можливого місця проживання в м. Костянтинівка Донецької області; тривалість перебування обвинуваченого під вартою, суд дійшов висновку, що усунення існуючих ризиків і забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_5 можливе й при застосуванні такого запобіжного заходу, як цілодобового домашнього арешту із покладенням на обвинуваченого, обов`язків передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.
Той факт, що в провадженні Шевченківського районного суду м. Києва та Миргородського міськрайонного суду Полтавської області перебувають кримінальні провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , сам по собі не може бути безумовною підставою для застосування відносно нього виключно запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки відповідно до презумпції невинуватості, закріпленої у ст. 62 Конституції України, ст. 17 КПК України, ст. 2 КК України особа вважається невинуватою, у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. На теперішній час кримінальні провадження згаданими судами по суті не розглянуті, тому стверджувати про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інших злочинів неможливо.
По кримінальному провадженню, що перебуває на розгляду Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області раніше не застосовувались до обвинуваченого ОСОБА_5 інші, більш м`які запобіжні заходи, такі як домашній арешт або особисте зобов`язання, тому переконливо стверджувати, що застосування іншого, не пов`язаного з триманням під вартою, запобіжного заходу, не забезпечить належну процесуальну поведінку ОСОБА_5 , неможливо.
Таким чином, суд вважає за доцільне змінити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 з тримання під вартою на домашній арешт без застосування електронних засобів контролю, поклавши на обвинуваченого, обов`язки передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 181, 314, 331 КПК України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу - задовольнити.
Змінити застосований до обвинуваченого ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Київ, громадянина України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт без застосування електронних засобів контролю строком до 24.05.2019 року, звільнивши його з-під варти негайно.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 такі процесуальні обов`язки:

- заборонити залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , цілодобово, крім випадків необхідності отримання медичної допомоги;
- з`являтися на виклик до суду для проведення судового розгляду;
- не вчиняти будь-яких правопорушень.
Виконання ухвали доручити Костянтинівському ВП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області.
Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора ОСОБА_3 .
Ухвала підлягає негайному виконанню органом Національної поліції.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1