ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 348/1956/16-кГоловуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/57/18 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.2 ст.125 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2018 р. м.Тернопіль

Колегія суддів судової палати в кримінальних справах Тернопільського апеляційного суду в складі:

Головуючої - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

потерпілого ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі матеріали кримінального провадження, зареєстрованого у ЄРДР за № 0000233 від 28.09.2016 року, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_9 , обвинуваченої ОСОБА_8 та її захисника ОСОБА_9 на вирок Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 21 травня 2018 року,-

В с т а н о в и л а :
Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українку, уродженку та жительку АДРЕСА_1 , одружену, на утриманні одна неповнолітня дитина, з вищою освітою, не працює, несудиму, громадянку України,-
визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.125 КК України, та призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (тисяча сімсот) грн.

На підставі ч.5 ст.74, п.1 ч.1 ст.49 КК України звільнено ОСОБА_8 від призначеного їй покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , українця, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , одруженого, на утриманні одна неповнолітня дитина, з вищою освітою, інженера-електрика МНУ ПАТ «Укрнафта», несудимого, громадянина України,
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.125 КК України, та призначено покарання у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (тисяча сімсот) грн.

На підставі ч. 5 ст.74, п.1 ч.1 ст.49 КК України звільнено ОСОБА_7 від призначеного йому покарання у зв`язку із закінченням строків давності.
Цивільний позов ОСОБА_10 - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_8 , ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 солідарно - 779 грн.70 коп. (сімсот сімдесят дев`ять гривень сімдесят копійок) заподіяної матеріальної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 - 2000 грн. спричинених моральних відшкодувань.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 - 3000 грн. спричинених моральних відшкодувань.

В решті вимог позову - відмовлено.
Згідно вироку, обвинувачена ОСОБА_8 умисно заподіяла легкі тілесні ушкодження, які спричинили короткочасний розлад здоров`я, потерпілому ОСОБА_10 .

Також, обвинувачений ОСОБА_7 умисно заподіяв легкі тілесні ушкодження, які спричинили короткочасний розлад здоров`я, потерпілому ОСОБА_10 .

Злочин ними вчинено при наступних обставинах.

26.05.2014 року, близько 16 год.20 хв., в м. Надвірна у маршрутному автобусі сполучення «Надвірна - Гвізд» між ОСОБА_7 , ОСОБА_8 з однієї сторони та ОСОБА_10 з іншої сторони виник словесний конфлікт на ґрунті неприязних відносин. В ході конфлікту ОСОБА_7 та ОСОБА_8 умисно, усвідомлюючи протиправність і суспільну небезпеку своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи настання таких наслідків, нанесли декілька ударів руками по різних частинах тіла ОСОБА_10 , спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді закритої травми спинки носа, у вигляді порушення цілості спинки носа, без порушення функції носового дихання, садна лобової ділянки, синців лівого плеча, синця ділянки лівого плечового суглобу. Згідно висновку судово - медичного експерта №242/120-Д від 15.11.2015 року, закрита травма спинки носа, у вигляді порушення цілості спинки носа, без порушення функції носового дихання відносяться до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я, решта тілесних ушкоджень відносяться до легких тілесних ушкоджень.

В апеляційних скаргах:
- обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_9 просить вищевказаний вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким виправдати його у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст.125 КК України, а також повторно дослідити зібрані у справі докази.
Свої доводи мотивує тим, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, а рішення прийнято з істотними порушеннями вимог кримінально-процесуального закону.
Стверджує, що фактично потерпілого побив невідомий йому чоловік, а ОСОБА_7 лише захищав свою вагітну дружину від протиправних дій ОСОБА_10 і жодного удару йому не спричиняв.

Також показання дружини потерпілого, його батька, а також друга сім`ї не можуть бути визнані допустимими доказами, оскільки їм про обставини події відомо виключно із слів потерпілого та не узгоджуються з іншими доказами.
Вважає, що суд першої інстанції безпідставно не приєднав до справи докази надані обвинуваченими, що підтверджують їх невинуватість, зокрема витяг з ЄРДР, висновок судово-медичної експертизи та інші письмові докази, що підтверджують провокаційні дії із сторони потерпілого.

обвинувачена ОСОБА_8 та її захисник ОСОБА_9 просить вищевказаний вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким виправдати її у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст.125 КК України, а також повторно дослідити зібрані у справі докази.
Мотивує тим, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, а рішення прийнято з істотними порушеннями вимог кримінально-процесуального закону, оскільки судом не встановлено механізм спричинення тілесних ушкоджень та кількість осіб, що їх наносили.
Зазначає, що за показами потерпілого вона не завдавала йому тілесні ушкодження, а його било троє осіб, а травму носа згідно висновку експерта спричинено однією особою, а не двома.
Крім того показання дружини потерпілого, його батька, а також друга сім`ї не можуть бути визнані допустимими доказами, оскільки їм про обставини події відомо виключно із слів потерпілого та не узгоджуються з іншими доказами.
Вважає, що суд першої інстанції безпідставно не приєднав до справи докази надані обвинуваченими, що підтверджують їх невинуватість, зокрема витяг з ЄРДР, висновок судово-медичної експертизи та інші письмові докази, що підтверджують провокаційні дії із сторони потерпілого.

У запереченні на апеляційні скарги обвинувачених потерпілий ОСОБА_10 просить вказаний вирок суду залишити без змін.
Вказані вимоги мотивує тим, що вирок суду є законним та обґрунтованим, судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи, а вина обвинувачених доведена належними доказами, наявними у матеріалах провадження, зокрема показаннями свідків, які були послідовними, логічними та правдивими.
Вважає, що невелика неузгодженість у його показах наданих під час судового провадження не впливає на повноту встановлених обставин події і підтверджується письмовими доказами.
Зазначає, що судом першої інстанції на основі повного, всебічного та неупередженого дослідження обставин справи у цілковитій відповідності до вимог кримінального процесуального закону було констатовано факт довготривалих неприязних стосунків між потерпілим та обвинуваченим.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинувачених та захисника, які підтримали подані ними апеляційній скарги та просять вирок суду скасувати та ухвалити новий виправдувальний вирок, міркування прокурора та потерпілого, які заперечили проти задоволення апеляцій, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів прийшла до наступного висновку.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення має бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом, відповідно ст. 94 КПК України, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
При постановлені вироку, суду необхідно чітко дотримуватися виконання вимог ст.374 КПК України про обґрунтування обвинувачення конкретними доказами не лише кожному обвинуваченому, а й по кожному епізоду обвинувачення, визнаного судом доведеним.
Суду належить дати аналіз усіх зібраних у справі доказів, тобто всіх фактичних даних, які містяться в показаннях свідків, потерпілих, обвинувачених, у висновку експерта та інших джерелах доказів, які стверджують чи спростовують обвинувачення, не обмежуючись лише зазначенням прізвища свідка, потерпілого або назви проведеної експертизи, тощо.
Вказаних вимог закону місцевим судом дотримано не було.
Визнаючи доведеним вчинення обвинуваченими ОСОБА_8 та ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, суд у вироку, в порушення вказаних вимог, обмежився лише стислим викладом пояснень обвинувачених, потерпілого, частини допитаних свідків, а саме ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 та досліджених письмових доказів, не даючи їм аналізу, як того вимагає законодавство, не зазначено, які конкретно докази доводять наявність в діях вини кожного з обвинувачених, не дано належної оцінки та не спростовано доводи обвинувачених з приводу інкримінованого їм кримінального правопорушення.
Так, зокрема, визнаючи доведеним умисне заподіяння обвинуваченими легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я потерпілому, суд в обґрунтування такого свого висновку посилається на покази свідка ОСОБА_11 , який не був очевидцем події, а лише надавав медичну допомогу ОСОБА_10 , з обвинуваченими взагалі не знайомий; свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_17 , які були очевидцями події, однак, хто наносив тілесні ушкодження потерпілому вони не бачили, або не пам`ятають.
При цьому, суд у вироку визнає покази даних свідків правдивими, оскільки вони є на думку місцевого суду послідовними, логічними та такими, що не викликають сумніву в їх правдивості, узгоджуються між собою та знаходяться в об`єктивному зв`язку із матеріалами кримінального провадження, стверджуються іншими об`єктивними доказами.
Однак, вказаний висновок суду першої інстанції щодо оцінки показів зазначених свідків, колегія суддів вважає таким, що не ґрунтується на матеріалах провадження, оскільки жоден із зазначених свідків не підтвердив факту нанесення тілесних ушкоджень потерпілому саме обвинуваченими ОСОБА_18 , а отже незрозумілим є що саме доводять покази цих свідків.
Відповідно до ч.5 ст.95 КПК України особа дає показання щодо фактів, які вона сприймала особисто, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.
Згідно вироку, в основу обвинувачення судом було покладено покази свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , яким про факт нанесення тілесних ушкоджень потерпілому саме обвинуваченими ОСОБА_18 стало відомо зі слів самого потерпілого ОСОБА_10 ..
Відповідно до ч.4 ст.97 КПК України суд може визнати доказом показання з чужих слів, якщо сторони погоджуються визнати їх доказами.
В даному випадку обвинувачені та їх захисник в судовому засіданні заперечили проти визнання доказом покази зазначених свідків, про що подали суду клопотання про визнання їх недопустимим доказом (т.2 а.с.41).
Не зважаючи на заперечення обвинувачених та захисту, місцевий суд, всупереч вимогам ч.4 ст.97 КПК України, покази цих свідків поклав в основу обвинувального вироку, мотивуючи своє рішення тим, що вказані свідки були попереджені судом про кримінальну відповідальність та приведені до присяги. Такий мотив суду першої інстанції не відповідає вимогам КПК.
Крім того, як вбачається з оскаржуваного вироку місцевого суду, покази свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 та ОСОБА_22 про те, що потерпілий наносив тілесні ушкодження обвинуваченій ОСОБА_8 суд не бере до уваги, оскільки їх покази об`єктивно нічим, окрім слів, не підтверджені, тобто є голослівними та не можуть бути предметом дослідження в даному кримінальному провадженні.
З аналізу оскаржуваного вироку вбачається, що виклад пояснень цих свідків у ньому взагалі відсутній, а їх оцінка не ґрунтується на матеріалах провадження, які не спростовані будь-якими належними та допустимими доказами, що у вироку взагалі не мотивовано.
При цьому, всупереч свого висновку про голослівність показів зазначених свідків, суд в основу обвинувального вироку поклав покази інших свідків, які жодним чином не підтверджують факту нанесення обвинуваченими тілесних ушкоджень потерпілому.
При наявності у кримінальному провадженні суперечливих даних з приводу досліджених доказів, суд на порушення вимог ст. 374 КПК України не навів у вироку переконливих мотивів щодо того чому він взяв до уваги одні докази і відкинув інші.
Висновки суду щодо оцінки доказів повинні бути викладені в точних і категоричних судженнях, які б виключали сумнів у їх достовірності.
Практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення ЄС у справі «Авшар проти Туреччини»). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою. Також має братися до уваги якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (рішення ЄС у справі «Веренцов проти України» - п.86, «Яллох проти Німеччини»).

Наведене положення практики Європейського Суду, яке відповідно до ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" застосовуються при розгляді справ як джерело права, судом також не були враховані.

З урахуванням зазначеного та вимог ст. 374 КПК України щодо змісту вироку колегія суддів вважає, що під час розгляду справи місцевим судом допущено порушення вимог кримінального процесуального законодавства, і ставить під сумнів законність і обґрунтованість судового рішення, що у відповідності з вимогами ст. 409 КПК України є підставою для скасування такого рішення з направленням кримінального провадження на новий судовий розгляд.
Статтею 415 КПК передбачено вичерпний перелік випадків, коли рішення суду підлягає обов`язковому скасуванню із призначенням нового судового розгляду. Таке повноваження апеляційної інстанції пов`язане винятково із встановленням істотних порушень кримінального процесуального закону.

Судом першої інстанції було допущено порушення вимог процесуального законодавства, яке не відноситься до перелічених у ст. 415 КПК України.

При цьому, щоб виконати більшість зазначених вимог, місцевий суд, на погляд колегії суддів, мав би керуватися ст. 333 КПК України щодо застосування заходів забезпечення кримінального провадження та проведення слідчих (розшукових) дій під час судового провадження.

При цьому суд апеляційної інстанції з огляду на положення ст. 28 КПК повинен здійснювати кримінальне провадження у розумні строки, які безумовно будуть порушені при умові виконання процесуальних дій, зазначених вище, що пов`язані із вказаними ним недоліками розгляду кримінального провадження місцевим судом, та унеможливить належне встановлення обставин кримінального провадження.

Таким чином, враховуючи вимоги ч.6 ст.9 КПК України у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу щодо загальних засад кримінального провадження.

Під час нового судового розгляду необхідно усунути вказану вище неповноту, вжити всі передбачені законом заходи для всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи, дослідити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинувачених у спосіб, визначений кримінально-процесуальним законодавством.

Також висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути мотивовано.

Зрештою, дати належну правову оцінку зібраним доказам, виходячи з принципу їх достовірності, допустимості та достатності і винести законне, обґрунтоване та справедливе рішення, яке також має відповідати вимогам ст. 374 КПК України.

За таких обставин вирок місцевого суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_9 , обвинуваченої ОСОБА_8 та її захисника ОСОБА_9 на вирок Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 21 травня 2018 року задоволенню частково.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 411, 412, 415, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

Ухвалила:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_9 , обвинуваченої ОСОБА_8 та її захисника ОСОБА_9 на вирок Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 21 травня 2018 року задовольнити частково.

Вирок Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 21 травня 2018 року скасувати та призначити новий судовий розгляд у тому ж суді в іншому складі.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи