Справа № 724/1058/17
Провадження № 1-в/724/26/19
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 травня 2019 року Хотинський районний суду Чернівецької області в складі:
головуючого судді: ОСОБА_1
секретаря: ОСОБА_2
за участю прокурора: ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хотин заяву ОСОБА_4 , засудженого вироком Хотинського районного суду Чернівецької області від 18 жовтня 2017 року за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України про зарахування йому в строк відбуття покарання перебування його під вартою з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, -
В С Т А Н О В И В:
До Хотинського районного суду Чернівецької області надійшла заява ОСОБА_4 , засудженого вироком Хотинського районного суду Чернівецької області від 18 жовтня 2017 року за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України, в якому він просить зарахувати йому в строк відбуття покарання перебування його під вартою з 21.06.2017 року по 18.10.2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, дотримуючись «Закону Савченко».
Прокурор в судовому засіданні не заперечив проти задоволення вказаної заяви просив її задовольнити.
Засуджений ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав заяву, просив її задовольнити.
Суд, заслухавши думку прокурора, дослідивши матеріали заяви, вважає, що заява ОСОБА_4 підлягає задоволенню.
Так, судом встановлено, що вироком Хотинського районного суду Чернівецької області від 18 жовтня 2017 року ОСОБА_4 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч.2 КК України та призначено покарання у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі. Крім того, ОСОБА_4 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч.3 КК України та призначено покарання у вигляді 3 (трьох) років 2 (двох) місяців позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням, призначено ОСОБА_4 покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 2 (два) місяці.
На підставі ч. 1, ч. 5 ст. 71 КК України, шляхом часткового приєднання до даного покарання за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України, у вигляді 3 (трьох) років 2 (двох) місяців позбавлення волі, невідбутої частини покарання, за вироком Хотинського районного суду від 25.02.2016 року, яким ОСОБА_4 було засуджено за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ст. 70 КК України, у вигляді 1 року 2 місяців 20 днів позбавлення волі, призначено остаточне покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 6 (шість) місяців. Строк відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з 23.05.2017 року.
Відповідно до ч.5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_4 в строк відбування покарання період затримання особи без ухвали слідчого судді, суду та тримання особи під вартою як запобіжний захід з 23.05.2017р. по 20.06.2017р. включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Як вбачається із висновку викладеного в постанові Верховного Суду від 29.08.2018 року, до 24 грудня 2015 року в ч. 5 ст. 72 КК України, яка встановлювала правила зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання засудженому, було зазначено, що попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання в разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у ч. 1 ст. 72 КК України. При призначенні покарань, не зазначених у ч. 1 ст. 72 КК України, суд, враховуючи попереднє ув`язнення, може пом`якшити покарання або повністю звільнити засудженого від його відбування.
26 листопада 2015 року було прийнято Закон № 838-VIII. Цим Законом було змінено ч. 5 ст. 72 КК України і визначено, що зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, в якому до особи було застосовано попереднє ув`язнення, проводиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
21 червня 2017 року набрав чинності Закон № 2046-VIII, яким знову змінено ч. 5 ст. 72 КК України. Цю норму викладено в такій редакції: «Попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті. При призначенні покарань, не зазначених у частині першій цієї статті, суд, враховуючи попереднє ув`язнення, може пом`якшити покарання або повністю звільнити засудженого від його відбування».
Таким чином законодавець фактично повернувся до редакції ч. 5 ст. 72 КК України, яка існувала до набрання чинності Законом № 838-VIII.
Положення ч. 5 ст. 72 КК України в зазначених вище редакціях передбачають різні правила зарахування попереднього ув`язнення: 1) під час призначення покарання у виді позбавлення волі чи інших видів покарань, передбачених у ч. 1 ст. 72 КК України; 2) під час призначення виду покарання, не вказаного в ч. 1 ст. 72 КК України.
Питання темпоральної дії (тобто дії у часі) закону про кримінальну відповідальність врегульоване ст. 4 і 5 КК України.
Залежно від напряму дії нормативно-правових актів у часі (в т.ч. й закону про кримінальну відповідальність) дія закону в часі може бути прямою, зворотною або переживаючою (ультраактивною).
Пряма дія полягає в тому, що новий нормативно-правовий акт або нова правова норма поширюється на факти й правовідносини, що виникли та/або існують після набрання ним чинності.
Зворотна дія полягає в тому, що новий нормативно-правовий акт або нова правова норма застосовується до фактів та правовідносин, які існували до набрання цим актом (нормою) чинності.
Переживаюча дія полягає в тому, що правова норма продовжує свою дію після втрати чинності внаслідок скасування всього нормативно-правового акта чи зміни відповідної його частини.
Відповідно до ч. 2 ст. 4 КК України злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.
Часом вчинення злочину згідно із ч. 3 ст. 4 КК України визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності.
За загальним правилом, відповідно до ч. 2 ст. 4 КК України закон про кримінальну відповідальність має пряму дію у часі. Це означає, що закон поширює свою дію на ті кримінально-правові відносини, які виникли після набрання ним чинності (тобто на момент їх виникнення відповідний закон про кримінальну відповідальність уже набрав чинності і ще не втратив її).
Статтею 5 КК України визначено низку умов, за яких допускається надання зворотної дії закону про кримінальну відповідальність у часі.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.
У тих випадках, якщо після вчинення особою діяння, передбаченого КК України, закон про кримінальну відповідальність змінювався кілька разів, зворотну дію в часі має той закон, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи (ч. 4 ст. 5 КК України).
Згідно із ч. 4 ст. 5 КК України коли закон про кримінальну відповідальність змінювався кілька разів і наступні його редакції в силу погіршення кримінально-правового становища особи зворотної дії не мають, до правовідносин застосовується той закон, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.
У такому випадку йдеться про застосування так званого проміжного закону - закону, що набув чинності після вчинення злочину, але втратив чинність до моменту прийняття рішення у справі.
Із системного тлумачення норми ч. 4 ст. 5 КК України випливає, що «проміжний» закон про кримінальну відповідальність, який встановлює найбільш сприятливі умови для особи порівняно з «наступним» («наступними») законом (законами), який погіршує кримінально-правове становище особи, має так звану переживаючу (ультраактивну) дію.
Відповідно до ч. 2 ст. 4 КК України чинність закону про кримінальну відповідальність у часі визначається щодо злочинності, караності, а також інших кримінально-правових наслідків діяння.
Варіанти темпоральної дії закону про кримінальну відповідальність у часі законодавець виділяє також і в ст. 5 КК України, що нерозривно пов`язана та застосовується в системному взаємозв`язку зі ст. 4 цього Кодексу залежно від трьох умов: чи цей закон скасовує (або встановлює) злочинність діяння, пом`якшує (чи посилює) кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує (чи погіршує) становище особи.
Ці норми кореспондують з нормою ст. 58 Конституції України про те, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Вжиті законодавцем словосполучення «інші кримінально-правові наслідки діяння», а також «поліпшення (чи погіршення) становища особи іншим чином» охоплюють собою всі інші кримінально-правові наслідки діяння, окрім злочинності й караності, та всі можливі аспекти впливу на кримінально-правове становище особи, в якому вона опиняється внаслідок вчинення нею злочину.
«Іншими кримінально-правовими наслідками діяння» можуть визнаватися будь-які передбачені КК України примусові заходи кримінально-правового характеру, здатні змінити (поліпшити чи погіршити) кримінально-правове становище особи.
Перелік таких наслідків та аспектів кримінально-правового становища особи не є вичерпним і охоплює, зокрема, зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання. На необхідність такого широкого тлумачення вказують вжиті законодавцем слова «інші», «іншим чином» у ст. 4, 5 КК України.
Положення ч. 5 ст. 72 КК України щодо правил зарахування попереднього ув`язнення до строку позбавлення волі чи інших видів покарань, передбачених у ч. 1 ст. 72 цього Кодексу, є «іншим кримінально-правовим наслідком діяння» в розумінні ч. 2 ст. 4 КК України. Підставою для такого твердження є те, що інститут зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання впливає на кримінально-правове становище особи (покращує або погіршує його).
Щодо зворотної дії закону про кримінальну відповідальність необхідно констатувати, що у будь-якому випадку вона не допускається, якщо закон про кримінальну відповідальність встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи (ч. 2 ст. 5 КК України).
Так само виключається зворотна дія закону про кримінальну відповідальність у часі в тій частині, в якій він частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи. У такому разі він має зворотну дію у часі лише в тій частині, в якій пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи (ч. 3 ст. 5 КК України).
Висновок щодо недопустимості зворотної дії в часі закону про кримінальну відповідальність, який змінювався кілька разів і встановлював злочинність діяння, посилював кримінальну відповідальність або іншим чином погіршував становище особи, також випливає зі змісту норми ч. 4 ст. 5 КК України.
Положення ч. 5 ст. 72 КК України щодо правил зарахування попереднього ув`язнення до строку позбавлення волі чи інших видів покарань, передбачених у ч. 1 ст. 72 КК України, визначають «інші кримінально-правові наслідки діяння» у розумінні ч. 2 ст. 4 КК України.
Якщо особа вчинила злочин в період з 24 грудня 2015 року до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII (пряма дія Закону № 838-VIII).
Таким чином, якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII в силу як прямої, так і зворотної дії кримінального закону в часі.
Якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно) і щодо неї продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21 червня 2017 року, тобто після набрання чинності Законом № 2046-VIII, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII. В такому разі Закон № 838-VIII має переживаючу (ультраактивну) дію. Застосування до таких випадків Закону № 2046-VIII є неправильним, оскільки зворотна дія Закону № 2046-VIII як такого, що «іншим чином погіршує становище особи», відповідно до ч. 2 ст. 5 КК України не допускається.
Таким чином, суд вважає, що засуджений ОСОБА_4 з 21.06.2017 року по 18.10.2017 року перебував ДУ «Чернівецька установа виконання покарань № 33» та до нього було застосовано в цей період запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, то заяву про зарахування ОСОБА_4 в строк відбуття покарання перебування його під вартою з 21.06.2017 року по 18.10.2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, слід задовольнити.
На підставі викладеного, керуючись ч. 5 ст. 72 КК України, ст. 537, ч. 5 ст. 539 КПК України, суд,
У Х В А Л И В:
Заяву ОСОБА_4 , засудженого вироком Хотинського районного суду Чернівецької області від 18 жовтня 2017 року за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України про зарахування йому в строк відбуття покарання перебування його під вартою з 21.06.2017 року по 18.10.2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі задовольнити.
Відповідно до ч.5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_4 в строк відбування покарання період тримання особи під вартою як запобіжний захід з 21.06.2017р. по 18.10.2017р. включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвала може бути оскаржена до Чернівецького апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Хотинський районний суд Чернівецької області.

Суддя: ОСОБА_1