"28" січня 2019 р. Справа № 363/1662/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2019 року Вишгородський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченої ОСОБА_5

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Вишгород обвинувальний акт у кримінальному провадженні за № 0000036 відносно ОСОБА_5 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 366 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

06 листопада 2018 року до Вишгородського районного суду Київської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні за № 0000036 відносно ОСОБА_5 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 366 КК України.
Прокурор в підготовчому судовому засіданні висловив думку про можливість призначення справи до розгляду.

Обвинувачена ОСОБА_5 та її захисник адвокат ОСОБА_4 заявили клопотання про повернення обвинувального акту, оскільки недоліки обвинувального акту встановленні ухвалами суду від 13.11.2017 року та від 04.07.2018 року в повному обсязі не усунуто.
Заслухавши думку прокурора, захисника та обвинуваченої, вивчивши обвинувальний акт з додатками, суд приходить до висновку, що обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 і ч. 2 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Відповідно до ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт серед іншого повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) Закону про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Разом з тим згідно вимог ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні обовязковому доказуванню підлягають: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи помякшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження, тощо.
Статтею 62 Конституції України передбачено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, з чого випливає, що формулювання обвинувачення повинно бути конкретним.
Натомісь, зміст обвинувачення зводиться до того, що ОСОБА_5 , обіймаючи посаду землевпорядника Хотянівської сільської ради й будучи обізнаною з порядком та умовами надання у використання та передачі у власність земельних ділянок в садових товариствах, проігнорувала факт територіального знаходження певної (належно невизначеної) земельної ділянки за межами Хотянівської сільської ради та 23.11.2011 року видала довідку № 737, що давала право набути у власність земельну ділянку ОСОБА_6 .
Формулюючи обвинувачення за ч. 1 ст. 366 КК України, орган досудового слідства належно не встановив і не зазначив об`єктивну та суб`єктивну його сторону.
Недоліки обвинувального акту викладені в ухвалах суду від 13.11.2017 року та від 04.07.2018 року в повному обсязі не усунуто й допущено нові.
Так і не залишилося визначеним, чи діяла ОСОБА_5 в межах своїх повноважень, складаючи та видаючи довідку № 737 від 23.11.2011 року про користування земельною ділянкою ОСОБА_6 . Чи мала вона право й повноваження видавати таку довідку, чи не мала. Які саме відомості, про які факти, викладені в цій довідці є заздалегідь недостовірними. Якою печаткою скріплено цю довідку. Невизначено й повні, належні дані про земельну ділянку зазначену в довідці.
Твердження про те, що ОСОБА_5 діяла з корисливим умислом, з огляду на склад інкримінованого злочину за ч. 1 ст. 366 КК України, є загальним, неконкретизованим і недостатньо визначеним. Так, у чому саме полягало прагнення ОСОБА_5 незаконно збагатитися в обвинувальному акті не визначено й суть такого умислу користі не викладено.
Отже, формулюючи обвинувачення в цій частині, орган досудового слідства вдався до припущень щодо вчинення об`єктивної і суб`єктивної сторони злочину й всі необхідні для доказування обставини не виклав.
Крім того, сторінка друга четвертого абзацу «… разом з тим в листі зазначено, що» та сторінка третя першого абзацу «сільської ради ОСОБА_5 , що в свою чергу підтверджується висновком судово почеркознавчої експертизи» не взаємопов`язані та не мають логічного завершання.
Аналізуючи обвинувальний акт, суд доходить висновку, що наведені в ньому фактичні дані в своїй сукупності не дають повного уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, не дає можливості зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою, як про це зазначено Верховним Судом України в постанові від 24.11.2016 року в справі № 5-328кс16.
Розглядаючи вказаний обвинувальний акт, суд застосовує цей правовий висновок, де вказано, що у міжнародних джерелах права, зокрема Конвенції, йдеться про те, що однією із гарантій права на справедливий суд, відповідно до пункту «а» частини 3 статті 6, є негайна і детальна поінформованість, зрозумілою для обвинуваченого мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.
Практика Європейського суду з прав людини орієнтує, що обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується змісту, а не формального поняття обвинувачення, оскільки в контексті статті 6 Конвенції Європейський суд покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи («Девеер проти Бельгії» від 27 лютого 1980 року).
Важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист. Фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.
При цьому межі судового розгляду визначаються виключно межами висунутого звинувачення відповідно до обвинувального акту і вийти за ці межі з обвинувальним ухилом суд не вправі (ч. 3 ст. 26, ст. 337 КПК України). За змістом вимог ст. 338 КПК Українитільки прокурор вправі змінити обвинувачення в суді і лише в разі встановлення нових фактичних обставин кримінального правопорушення. Це є правом, а не обовязком прокурора.
Відсутність конкретного обвинувачення особи є передумовою порушення її гарантованого Законом права на захист та права на справедливий судовий розгляд, що є неприпустимим.
Підсумовуючи викладене, суд зазначає, що згідно чинного кримінального процесуального законодавства України підготовче судове засідання це єдина стадія судового провадження, на якому суд може домогтися виправлення виявлених недоліків та уникнути постановлення незаконного вироку, повернувши обвинувальний акт прокурору, з огляду на засади змагальності, законності та диспозитивності кримінального провадження, безперервності судового розгляду.
З названих підстав обвинувальний акт до судового розгляду призначений бути не може, який вимогам КПК України не відповідає і підлягає поверненню.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.291, 314-317, 372 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
Обвинувальний акт по кримінальному провадженню № 0000036 відносно ОСОБА_5 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 366 КК України повернути прокурору.
Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Вишгородський районний суд Київської області протягом 7 днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали проголошено 29 січня 2019 року о 17 годині 20 хвилин.

Головуючий ОСОБА_1