Справа № 388/177/19
провадження № 1-кп/403/49/19
В И Р О К І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 травня 2019 року смт.Устинівка
Устинівський районний суд Кіровоградської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
з участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Першотравневе
Долинського району Кіровоградської області, адреса місця проживання, зареєстрована у встановленому законом порядку та фактичного місця проживання: АДРЕСА_1 , не працюючого, не одруженого, освіта професійно-технічна, громадянина України, не військовозобов`язаного, раніше судимого:
1) 20.06.2011 року Долинським районним судом
Кіровоградської області за ч.3 ст.185 КК України до 4-х років позбавлення волі та звільненням на підставі ст.75 КК України від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку на 3 роки;
2) 03.09.2014 року Долинським районним судом
Кіровоградської області за ч.2 ст.289, ч.2 ст.309, ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.15 ч.2 ст.185, ст.ст.70, 71 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі без конфіскації майна
- згідно ухвали Миколаївського районного суду
Миколаївської області від 09.10.2017 року звільнений
17.10.2017 року умовно-достроково на невідбутий строк
покарання 1 рік 5 місяців 09 днів
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,-
В С Т А Н О В И В:
12 грудня 2018 року близько 21 год. 00 хв. обвинувачений ОСОБА_4 , будучи особою, яка раніше вчиняла злочини, передбачені ч.2 ст.185 та ч.3 ст.185 КК України, судимості за які не зняті та не погашені у встановленому законом порядку, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, а саме: металевих прутів, приїхав на власному велосипеді до огородженої металевим парканом території Приватного сільськогосподарського підприємства «Степ» (далі - ПСП «Степ»), розташованої в с.Першотравневе Долинського районуКіровоградської області. Реалізуючи в подальшому свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, переслідуючи мету особистого збагачення, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання,впевнившись, що за ним ніхто не спостерігає і його дії ніким не будуть помічені, обвинувачений ОСОБА_4 , не зайшовши на територію ПСП «Степ», шляхом вільного доступу, використовуючи фізичну силу своїх рук, за допомогою принесеного із собою металевого ломика, почергово зірвав металеві прути, з яких складався паркан загальною довжиною 5 м., після чого із викраденим майном з місця злочину зник, розпорядившись ним в подальшому на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому ПСП «Степ» майнову шкоду в загальному розмірі 1025 грн.00 коп..
Таким чином, своїми умисними діями обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.185 КК України, а саме: таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину в скоєному кримінальному правопорушенні визнав повністю, та показав, що дійсно 12 грудня 2018 року, близько 21 год. 00 хв. з метою вчинення крадіжки металевих прутів із паркана, які він раніше бачив, проходячи цією місцевістю, він приїхав на своєму велосипеді до огородженої металевим парканом території підприємства, що знаходиться в с.Першотравневе Долинського району Кіровоградської області. Знав, що власником (директором) підприємства є гр-н ОСОБА_5 . Підійшовши до паркану, він за допомогою принесеного із собою металевого ломика зірвав з нього металеві прути в кількості приблизно 40 шт., після чого за допомогою резинки із велосипедної камери привязав їх на велосипед та відвіз до м.Долинська, де здав на металобрухт, отримавши за це грошові кошти в сумі 400 грн.. Отримані грошові кошти витратив на придбання ліків та хліба. Також показав, що довжина викраденого ним металевого паркана становила приблизно 5 м., а метою вчинення ним крадіжки було отримання грошових коштів за відсутності роботи. Прохав суд не призначати йому покарання у виді позбавлення волі, а звільнити з іспитовим строком.
Представник потерпілого юридичної особи ПСП «Степ» в судове засідання по розгляду кримінального провадження не з`явився. Про дату, час та місце розгляду кримінального провадження повідомлявся у встановленому законом порядку (а.п.26, 38, 44). Про причини неявки суд не повідомив. Заяв та клопотань в межах кримінального провадження суду також не подав.
З огляду на викладене, відповідно до положень ст.325 КПК України судом, після з`ясування думки учасників судового провадження: прокурора та обвинуваченого, які вважали за можливе зясувати всі обставини під час судового розгляду за відсутності представника потерпілого ПСП «Степ», судовий розгляд кримінального провадження проведено без представника потерпілого ОСОБА_6 .. При цьому судом прийнято до уваги, що за змістом п.2 ч.3 ст.56 КПК України брати участь у судовому провадженні є правом представника потерпілого і за відсутності у нього наміру скористатися цим правом, суд позбавлений можливості примусити представника потерпілого з`явитися в судове засідання.
При визначенні обсягу доказів, що підлягають дослідженню, та порядку їх дослідження, суд, з урахуванням думки учасників судового провадження: прокурора, обвинуваченого, які не заперечували проти визнання недоцільним дослідження доказів щодо тих фактичних обставин, які ними визнаються та не оспорюються, зокрема, події кримінального правопорушення (часу, місця, способу вчинення), винуватості обвинуваченого у його вчиненні, виду та розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; переконавшись, що вони правильно розуміють зміст цих обставин та немає сумнівів у добровільності їх позицій; роз`яснивши учасникам судового провадження, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням доказів, характеризуючих особу обвинуваченого та необхідних для вирішення судом відповідно до п.2 ч.4 ст.374 КПК України питань щодо речових доказів та судових витрат.
Враховуючи зазначені обставини та показання обвинуваченого ОСОБА_4 , який в судовому засіданні надав послідовні показання щодо обставин вчинення ним кримінального правопорушення, суд приходить до висновку, щомало місце діяння, у вчиненні якого він обвинувачується; це діяння містить склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка) за кваліфікуючою ознакою: вчинена повторно, оскільки обвинувачений є особою, яка має не зняті та не погашені у встановленому законом порядку судимості за вчинені злочини, передбачені ч.1 примітки до ст.185 КК України; його вина у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, є встановленою та доведеною і він підлягає покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання суд відповідно до ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до ч.3 ст.12 КК України вчинене обвинуваченим ОСОБА_4 суспільно-небезпечне діяння містить склад злочину, який класифікується як злочин середньої тяжкості.
За змістом п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами, далі - Постанова №7 від 24.10.2003 року), досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.
З урахуванням викладеного, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 являється особою раніше судимою. Неодноразово вчиняв умисні злочини проти власності, за які засуджувався до покарання у виді позбавлення волі із звільненням в подальшому від його відбування з випробуванням та умовно-достроково.
Останній раз засуджувався 03.09.2014 року за вироком Долинського районного суду Кіровоградської області за ч.2 ст.289, ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.15 ч.2 ст.185, ч.2 ст.309, ст.70, ст.71 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі без конфіскації майна. Згідно ухвали Миколаївського районного суду Миколаївської області від 09.10.2017 року обвинувачений був звільнений від подальшого відбування покарання умовно-достроково, невідбутий строк покарання складає 1 рік 5 місяців 09 днів (а.п.59-61, 62-65).
Таким чином, кримінальне правопорушення, щодо якого здійснюється судовий розгляд, обвинувачений ОСОБА_4 вчинив в період умовно-дострокового звільнення від відбування призначеного судом покарання, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку особи обвинуваченого, його схильність до вчинення нових злочинів та небажання ставати на шлях виправлення.
Обвинувачений ОСОБА_4 не працюючий, постійних доходів для проживання не має, суспільно-корисною діяльністю не займається.
Обвинувачений ОСОБА_4 не одружений, малолітніх дітей та осіб похилого віку на утриманні не має. По місцю проживання характеризується задовільно. Згідно відповіді Долинської центральної районної лікарні Кіровоградської області на «Д» обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває (а.п.54-56).
Відповідно до положень п.6 ч.4 ст.314-1 КПК України досудова доповідь стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 не складалась, оскільки він вчинив злочин протягом невідбутої частини покарання після застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
Відповідно до ст.66 КК України обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд визнає щире каяття.
Відповідно до ст.67 КК України обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , судом не встановлено.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує також вимоги ст.65 КК України щодо призначення судом покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, з урахуванням того, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, та роз`яснення, що містяться в п.1 Постанови №7 від 24.10.2003 року щодо дотримання судами у кожному конкретному випадку при призначенні покарання вимог кримінального закону й зобов`язання враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 раніше неодноразово вчиняв умисні корисливі злочини, за які засуджувався до покарання у виді позбавлення волі із звільненням в подальшому від його відбування з випробуванням та умовно-достроково; має не зняті та не погашені у встановленому законом порядку судимості за умисні середньої тяжкості та тяжкі злочини проти власності, однак не зважаючи на це, знову вчинив суспільно-небезпечне діяння, яке містить склад злочину, що віднесений згідно ч.3 ст.12 КК України до категорії середньої тяжкості, є умисним та закінченим злочином.
Крім того, суд звертає увагу, що після умовно-дострокового звільнення 17.10.2017 року з установи відбування покарань, обвинувачений ОСОБА_4 жодних висновків для себе щодо необхідності дотримуватися встановлених у суспільстві правил співжиття та не порушувати охоронювані кримінальним законом відносини власності не зробив, і в період умовно-дострокового звільнення знову вчинив умисний закінчений злочин, передбачений ч.2 ст.185 КК України.
За вказаних обставин суд не вбачає підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 положень ст.69 КК України, виходячи з даних про його особу та наявності лише однієї обставини, яка пом`якшує покарання у виді щирого каяття.
З огляду на викладене суд також не вбачає підстав для призначення ОСОБА_4 покарання відповідно до положень ст.75 КК України, оскільки з урахуванням тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину та його особи, наявності у нього непогашених та не знятих судимостей за вчинені раніше тяжкі та середньої тяжкості злочини, а також пом`якшуючої покарання обставини, яка не є такою, що істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, судом не встановлені обставини, за яких призначення покарання в межах санкції ч.2 ст.185 КК України є недоцільним, а виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових злочинів можливе без відбування обвинуваченим ОСОБА_4 покарання в умовах ізоляції від суспільства.
Вказаний висновок суду узгоджується з правовими висновками, викладеними Верховним Судом у постановах від 28.11.2018 року у справі №242/2232/17 та від 19.07.2018 року у справі №755/6254/17.
Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
На підставі викладеного, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 ,з урахуванням: ступеня тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення,яке є злочином середньої тяжкості; особи обвинуваченого, який раніше неодноразово вчиняв умисні середньої тяжкості та тяжкі злочини проти власності та маючи не зняті та непогашені у встановленому законом порядку судимості за їх вчинення позитивних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став і знову вчинив умисний закінчений злочин у період умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, що свідчить про його підвищену суспільну небезпечність та схильність до асоціальної поведінки, суд приходить до висновку, що у відповідності до ст.65 КК України, необхідним і достатнім покаранням для виправлення та попередження вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 нових злочинів, навіть за наявності пом`якшуючої покарання обставини у виді щирого каяття та відсутності обставин, що обтяжують покарання, буде покарання у виді позбавлення волі, призначене в межах санкції ч.2 ст.185 КК України, яка передбачає кримінальну відповідальність за вчинене ним суспільно-небезпечне діяння, з відбуванням призначеного покарання в умовах ізоляції від суспільства, що, виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації юридичної відповідальності буде відповідати характеру вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, його небезпечності, даним про особу обвинуваченого, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів.
Крім того, судом встановлено, що за вироком Долинського районного суду Кіровоградської області від 03.09.2014 року обвинувачений ОСОБА_4 був засуджений за ч.2 ст.289, ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.15 ч.2 ст.185, ч.2 ст.309, ст.70, ст.71 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі без конфіскації майна. Згідно ухвали Миколаївського районного суду Миколаївської області від 09.10.2017 року обвинувачений був звільнений від подальшого відбування покарання умовно-достроково, невідбутий строк покарання складає 1 рік 5 місяців 09 днів.
Відповідно до ч.4 ст.81 КК України у разі вчинення особою, до якої було застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, протягом невідбутої частини покарання нового злочину суд призначає їй покарання за правилами, передбаченими статтями 71 і 72 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст.71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Відповідно до ч.4 ст.71 КК України остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
Відповідно до п.26 Постанови №7 від 24.10.2003 року невідбутою частиною покарання за попереднім вироком треба вважати, крім іншого, частину покарання, від відбування якого особу звільнено умовно-достроково.
У разі, коли особа була засуджена до арешту або позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням (статті 75, 104 КК) або була звільнена від відбування покарання умовно-достроково (статті 81, 107 КК) і в період іспитового строку або строку умовно-дострокового звільнення вчинила новий злочин, суд зобов`язаний визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі, зокрема й тоді, коли останнім за часом вироком призначаються більш м`які види покарання.
На підставі викладеного, з урахуванням факту вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 кримінального правопорушення, щодо якого здійснюється судовий розгляд, в період умовно-дострокового звільнення від відбування покарання за вироком Долинського районного суду Кіровоградської області від 03.09.2014 року, остаточне покарання обвинуваченому слід призначити відповідно до ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання до покарання за даним вироком суду невідбутої частини покарання за вироком Долинського районного суду Кіровоградської області від 03.09.2014 року.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не пред`являвся.
Питання про долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до п.5 ч.9 ст.100 КПК України. Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України процесуальні витрати у даному кримінальному провадженні, а саме: витрати, пов`язані із залученням експерта (за проведення судової товарознавчої експертизи №5214/18-27 від 22.12.2018 року) в сумі 286 грн. 00 коп. (а.п.46-49) підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_4 ..
Під час досудового розслідування до обвинуваченого ОСОБА_4 не був застосований захід забезпечення кримінального провадження у виді запобіжного заходу.
В судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про обрання обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.
З метою забезпечення дієвості даного кримінального провадження, в тому числі, виконання вироку, враховуючи особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який не працює, раніше судимий за вчинення умисних злочинів проти власності і новий умисний злочин проти власності вчинив в період умовно-дострокового звільнення від відбування покарання; та з огляду на визначений судом обвинуваченому ОСОБА_4 вид покарання у виді позбавлення волі, яке він повинен відбувати в умовах ізоляції від суспільства, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення клопотання прокурора та застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою до набрання даним вироком законної сили з метою запобігти ухиленню обвинуваченого від відбування призначеного судом покарання. При цьому, жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч.1 ст.176 КПК України, не може, на думку суду, запобігти наведеному вище ризику.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.349, 368, 371, 373-376, 392, 395, 532 КПК України, суд,-
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, та призначити йому покарання за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.
Відповідно до ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання за даним вироком суду частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком Долинського районного суду Кіровоградської області від 03 вересня 2014 року та призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді 2 (двох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.
До набрання вироком законної сили обрати стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою, взявши його під варту негайно в залі судових засідань.
Початок строку відбування покарання рахувати з 14 травня 2019 року.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не пред`являвся.
Після набрання вироком законної сили речові докази у кримінальному провадженні: шість частин металевого паркану, які під час досудового розслідування були передані на зберігання представнику потерпілого ОСОБА_6 , повернути Приватному сільськогосподарському підприємству «Степ» (с.Першотравневе Долинського району Кіровоградської області), як власнику, анулювавши розписку про зберігання.
Стягнути із ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Першотравневе Долинського району Кіровоградської області (паспорт серія НОМЕР_1 , виданий 14 липня 2007 року Долинським РВ УМВС України в Кіровоградській області) на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта у даному кримінальному провадженні за проведення судової товарознавчої експертизи №5214/18-27 від 22.12.2018 року в розмірі 286 грн. 00 коп. (двісті вісімдесят шість гривень 00 копійок).
Вирок може бути оскаржений до Кропивницького апеляційного суду через Устинівський районний суд Кіровоградської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Головуючий ОСОБА_1