н/п 1-кп/640/1112/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"21" листопада 2018 р. Київський районний суд м. Харкова, в складі колегії суддів:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря - ОСОБА_4 ,
прокурора - ОСОБА_5 ,
потерпілого - ОСОБА_6 ,
захисника - ОСОБА_7 ,
обвинуваченого - ОСОБА_7 ,
розглянувши в підготовчому судовому засіданні направлений з Харківської місцевої прокуратури № 2 Харківської області обвинувальний акт за результатами досудового розслідування Київського ВП ГУНП в Харківській області у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002497 від 09 червня 2018 року за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, який має середню освіту, не одружений, раніше не судимий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою АДРЕСА_2 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, -

-

ВСТАНОВИВ:
До суду надійшов обвинувальний акт у кримінальному проваджені за обвинуваченням ОСОБА_7 , у вчиненні злочину, передбаченого ч ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, який надійшов від прокурора Харківської місцевої прокуратури № 2 юриста 1 класу ОСОБА_5 , підсудний Київському районному суду м. Харкова.
Прокурор в підготовчому судовому засіданні заявив, що підстав для закриття, зупинення провадження немає. У справі маються всі необхідні для розгляду в судовому засіданні матеріали. Порушень КПК України при проведені досудового розслідування не встановлено. Клопотань щодо проведення закритого судового засідання ним не заявлено.

Захисником обвинуваченого заявлено клопотання про повернення прокурору обвинувального акту. В обґрунтування клопотання посилається на те, що під час досудового розслідування було проведено ряд експертиз висновки яких неповні, суперечать матеріалам справи, частина доказів не досліджена взагалі. З метою усунення протиріч в висновках експертиз та усунення неповноти досудового слідства, ним, під час досудового слідства, було заявлено відповідні клопотання. В задоволені вказаних клопотань йому було відмовлено. Усунути вказані недоліки досудового слідства в ході судового розгляду неможливо. Посилається на те, що відмова в усуненні неповноти та протиріч досудового слідства порушує загальні засади кримінального провадження, а саме принцип презумпції невинуватості, забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, змагальність сторін, диспозитивність. Зазначає про те, що питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного. Обвинувальний акт не містить повного викладу обставин подій які мали місце до моменту спричинення ОСОБА_7 потерпілому відповідних тілесних ушкоджень. Вважає, що в діях потерпілого та іншої особи вбачається склад злочину, передбаченого ст.ст. 186, 296 КК України. В задоволені його клопотання про внесення відомостей до ЄРДР про вчиненні вказаними особами зазначених кримінальних правопорушень було відмовлено. Ухвалою слідчого судді від 02.10.2018 року задоволено його скаргу, зобов`язано відповідних осіб органу поліції внести відомості до ЄРДР за його заявою від 18.09.2018 року. Проте до ЄРДР внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 125 КК України. При складанні обвинувального акту до реєстру матеріалів досудового розслідування були включені докази, отримані злочинним шляхом. Враховуючи вищевикладене вважає, що обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України, та підлягає поверненню прокурору.

Обвинувачений підтримав позицію захисника, обвинувальний акт просив повернути прокурору.

Потерпілий в судовому засіданні заперечував проти клопотання захисника та обвинуваченого про повернення обвинувального акту прокурору, в його задоволенні просив відмовити, справу призначити до судового розгляду.

Прокурор заперечував з приводу клопотання захисника та обвинуваченого про повернення обвинувального акту, в його задоволенні просив відмовити. Зазначив про те, що підстави для повернення обвинувального відсутні.

Суд, вислухавши учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали справи, доводи викладені захисником в обґрунтування клопотання, дійшов висновку про наявність підстав для повернення обвинувального акту прокурору для усунення відповідних недоліків.

Відповідно до ч.3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні, суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Приписами ч. 4 ст. 110 КПК України встановлено, що обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, яка в свою чергу, містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором.
Обвинувальний акт має містити, відповідно до ч. 2 ст. 291 КПК України - найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); дату та місце його складення та затвердження.

Разом з тим, після отримання обвинувального акту суд зобов`язаний перевірити його на відповідність вимогам ст.291 КПК України, з`ясувати достатність фактичних і юридичних підстав для прийняття одного з рішень, передбачених ч.3 ст.314 КПК України, та вирішити питання, пов`язані з підготовкою кримінального провадження до судового розгляду. Завданням підготовчого провадження є процесуальне та організаційне забезпечення проведення судового розгляду.

Таким чином, обвинувальний акт відповідно до п.5 ч.2 ст.291 КПК України повинен містити не тільки виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, але й формулювання обвинувачення.

В порушення цих вимог закону обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 не містить конкретного формулювання обвинувачення, а в ньому викладено лише фактичні обставини кримінального правопорушення та правова кваліфікація його дій. В обвинувальному акті не зазначено мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, не зазначено на якому ґрунті виникли неприязні стосунки між сторонами, тобто не конкретизована суб`єктивна сторона вчиненого злочину. Зазначено про те, що обвинувачений наніс потерпілому ОСОБА_6 декілька ударів ножем, проте не зазначено конкретної кількості нанесених ударів. Крім того, в обвинувальному акті не зазначено з яких саме причин злочин не було доведено до кінця.

Вимоги ст. 291 КПК України в обвинувальному акті не дотримані.

В обвинувальному акті зазначається, що ОСОБА_7 , маючи умисел, спрямований на умисне протиправне заподіяння смерті іншій особі, знаходячись біля будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , під час сварки з раніше незнайомим ОСОБА_6 , що виникла на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, діючи умисно, усвідомлюючи при цьому суспільно-небезпечний характер та наслідки своїх дій, свідомо допускаючи їх настання, дістав ніж, яким наніс ОСОБА_6 декілька ударів.

Згідно обвинувального акту - ОСОБА_7 наніс ОСОБА_6 декілька ударів ножем в область правого плеча, лівого бедра та в область грудної клітини, де знаходяться життєво важливі органи людини, спричинивши потерпілому, згідно висновку експерта №09-2993/2018 від 17.09.2018 року наступні тілесні ушкодження: проникаюче колото-різане поранення передньої черевної стінки з пошкодженням лівого полюса селезінки, пасма великого сальника, діафрагми з проникненням в ліву плевральну порожнину. Це поранення супроводжувалося внутрішньочеревною кровотечею та лівостороннім гемопневматораксом, дане поранення відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпечності для життя в момент заподіяння. Колото-різане поранення правого плеча з пошкодженням м`яких тканин і кровотечею, непроникаюче колото-різане поранення правової пахової області, непроникаюче колото-різане поранення нижнього відділу грудини, непроникаюче колото-різане поранення в третьому міжребер`ї по передній паховій лінії зліва, непроникаюче колото-різане поранення лівої пахової області, непроникаюче колото-різане поранення сідничної області, що відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинила за собою короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад шести днів, але не більше як три тижні. Ці ушкодження утворилися від ударної травматичної дії (достатньої для формування вищевказаних ушкоджень) гострого предмету, яки мав колюче-ріжучі властивості.

В обвинувальному акті не зазначено конкретної кількості ударів ножем, які були нанесені ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_6 .

Таким чином, фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , викладені не повно, без зазначення обставин та часу завдання потерпілому ОСОБА_6 тілесних ушкоджень наведених в обвинувальному акті, а саме не вказано кількості завданих ударів ножем, що є порушенням вимог ч. 2 ст. 291 КПК України.

Тобто ні мотив, ні мета кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 15, ч.1 ст.115 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , в обвинувальному акті не зазначені, що є порушенням вимог кримінально-процесуального законодавства і права ОСОБА_7 на захист, оскільки позбавляє його права надати докази на спростування інкримінованого йому мотиву та мети кримінального правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується.

Правильна кваліфікація умисного вбивства передбачає ретельне дослідження мотиву та мети вчинення злочину. Так, виходячи з мотиву та мети в деяких випадках здійснюють розмежування видів умисного вбивства за обтяжуючих обставин, відмежування кваліфікованого вбивства від простого вбивства та вбивства за пом`якшуючих обставин. Урахування мотиву та мети сприяє правильному визначенню ступеня суспільної небезпечності вчиненого вбивства й індивідуалізації покарання.

Таким чином, мотив і мета злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч.1 ст.115 КК України, впливає на кваліфікацію дій особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, тому їх відсутність, або не чітке формулювання, позбавляє суд згідно п.5 ч.2 ст.191 КПК України переконатися, що викладені фактичні обставини кримінального правопорушення відповідають його правовій кваліфікації з посиланням на положення закону та статті закону України про кримінальну відповідальність.

Наданий до суду обвинувальний акт не відповідає вимогам ч. 2 п.5 ст. 291 КПК України, оскільки фактично не містить формулювання обвинувачення відповідно до положень закону, так як в даному обвинувальному акті зазначені лише фактичні обставини справи, які встановлені слідчим під час досудового розслідування, та наявна вказівка на те, що ОСОБА_7 вчинив злочин, який йому інкримінується. В обвинувальному акті не зазначено мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, не зазначено на якому ґрунті виникли неприязні стосунки між сторонами, тобто не конкретизована суб`єктивна сторона вчиненого злочину. Зазначено про те, що обвинувачений наніс потерпілому ОСОБА_6 декілька ударів ножем, проте не зазначено конкретної кількості нанесених ударів. Крім того, в обвинувальному акті не зазначено з яких саме причин злочин не було доведено до кінця.

Статтею 91 КПК України передбачено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

Аналіз змісту указаних вимог закону у сукупності свідчить про те, що формулювання в обвинувальному акті обвинувачення, яке за визначенням у п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, є твердженням про вчинення особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, з достатньою повнотою повинно містити конкретні обставини, що були встановлені органом досудового розслідування, та які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні згідно зі ст. 91 цього ж Кодексу, логічно узгоджуватися та відповідати наведеній правовій кваліфікації кримінального правопорушення, яке ставиться у вину особі, з тією метою, щоб вона мала змогу зрозуміти суть пред`явленого їй обвинувачення та, виходячи з його змісту, обирати власну правову позицію захисту.

Конкретне обвинувачення, фактичні обставини по справі та визначена правова кваліфікація злочину є важливішим елементом кримінального переслідування, оскільки не тільки впливає на право обвинуваченого захищатись від обвинувачення але й на весь визначений КПК України порядок судового розгляду.

При цьому під формулюванням обвинуваченням розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Формулювання обвинувачення має містити дані щодо події кримінального правопорушення із зазначенням часу, місця, форми вини і мотивів, способу вчинення, наслідків і інших даних, на підставі яких, відповідно до диспозиції статті КК України, можна встановити в діях обвинуваченого склад кримінального правопорушення.

В порушення вищезазначених вимог закону обвинувачення викладено не конкретно, оскільки не зазначені форми вини і мотив, тобто суб`єктивна сторона злочину, а також об`єктивна сторона, так як не вказано механізм та обставини вчинення злочину, що свідчить про неконкретність пред`явленого обвинувачення та порушує право обвинуваченого на захист та в подальшому позбавить суд можливості належним чином роз`яснити обвинуваченому суть обвинувачення на виконання вимог ст. 348 КПК України, та розглянути кримінальне провадження в його межах.

Згідно ч.1 ст. 348 КПК України, після оголошення обвинувачення головуючий встановлює особу обвинуваченого і повинен роз`яснити йому суть обвинувачення, встановити чи зрозуміле воно йому, чи визнає він себе винним і чи бажає давати показання. Відповідно до закону суд не зможе перейти до розгляду справи, якщо прокурор при оголошенні обвинувального акту не зазначить конкретне формулювання обвинувачення.

Згідно вимог ст. 374 КПК України, якщо суд ухвалює обвинувальний вирок, в ньому також зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

Відповідно до вимог ст. 22 КПК України, під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу. Повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, звернення з обвинувальним актом та підтримання державного обвинувачення у суді здійснюється прокурором. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Згідно ч.3 ст.42 КПК України підозрюваний, обвинувачений має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його підозрюють, обвинувачують. Підозрюваний, обвинувачений має право на захист, яке полягає у надані йому можливості надати усні або письмові пояснення з приводу підозри чи обвинувачення, право збирати і подавати докази, брати особисту участь у кримінальному провадженні, користуватись правовою допомогою захисника, а також реалізовувати інші процесуальні права, що передбачено ст.20 КПК України.

Про те, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має право бути негайно і детально проінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього, вказано й у підпункті «а» пункту 3 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованою Україною.

З даного приводу Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 25 липня 2000 року у справі «Маттоціа проти Італії» зазначив, що «…обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь «детальності» інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.».

При цьому, Європейський суд з прав людини також вказав «…межі гарантій, передбачених підпунктом «а» пункту 3 статті 6 Конвенції, мають оцінюватись, зокрема, у світлі більш загального права на справедливий судовий розгляд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції. У кримінальних справах надання повної та докладної інформації щодо висунутих особі обвинувачень, які в подальшому можуть бути сприйняті судом як юридична кваліфікація діяння, є неодмінною передумовою забезпечення справедливості провадження.» (рішення: від 9 березня 2011 року у справі «Жупнік проти України», від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції»).

З огляду на вищенаведене та враховуючи специфіку судового розгляду, який відповідно ч. 1 ст. 337 КПК України проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, на основі засад змагальності сторін, у підготовчому судовому засіданні суд наділений повноваженнями перевірити повноту і правильність викладених в обвинувальному акті відомостей, які вимагаються ст. 291 КПК України, з правової точки зору, але не вдаючись до їх оцінки, а звідси дійти висновку про можливість чи неможливість здійснення судового розгляду на підставі такого обвинувального акта.

Тобто, обвинувачений у даному випадку був позбавлений можливості належним чином підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п.3 ст. 6 Конвенції, адже його не було належним чином поінформовано про характер і причини обвинувачення через фактичну відсутність формулювання обвинувачення, як окремо визначеного елементу обвинувального акту, передбаченого п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України.

Таким чином, дослідивши всі представлені до суду дані та надавши їм належну оцінку, суд приходить до висновку, що обвинувальний акт не відповідає вимогам, встановленим нормами ст. 291 КПК України, а тому у відповідності до п.3 ч.3 ст.314 КПК України підлягає поверненню прокурору для усунення недоліків.

Керуючись положеннями ст. 291, 314 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
Обвинувальний акт по кримінальному провадженню №0002497 від 09 червня 2018 року з додатками по кримінальному провадженню за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, - повернути прокурору, який склав обвинувальний акт, для усунення протягом розумного строку вказаних в ухвалі виявлених судом недоліків.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції протягом семи днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1

судді ОСОБА_2

ОСОБА_3