Справа № 176/2540/18
У Х В А Л А

14 березня 2019 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі колегії суддів: головуючого судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2

ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника обвинуваченого ОСОБА_7

при розгляді у відкритому судовому засіданні кримінального провадження за обвинуваченнямОСОБА_6 у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.307, ч.1 ст. 263 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває вищезазначене кримінальне провадження.
Ухвалою Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 17 січня 2019 року ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Строк ухвали становить шістдесят днів з дня постановлення ухвали до 18 березня 2019 року.
Прокурор заявила клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з підстав продовження існування ризиків передбачених ст.177 КПК України.
Захисник ОСОБА_7 , подав письмове клопотання про зміну запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 на домашній арешт. Сторона захисту вважає, що прокурором не доведено жодного ризику, що обвинувачений може переховуватись від суду та не з`являтись за його викликами. Прокурором, на думку захисника, жодним чином не обґрунтовані ризики передбачені ст.177 КПК України.
Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав клопотання захисника.
Вислухавши доводи сторін кримінального провадження, вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу, суд враховує вимоги ст.29 Конституції України, ст.9 Загальної Декларації прав людини, ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположених свобод та ст.12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом.
Так, відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.
Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, чи з дня застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Колегія суддів, вислухавши думку учасників кримінального провадження і проаналізувавши клопотання прокурора та захисників, прийшла до наступного. Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу, суд враховує вимоги ст.29 Конституції України, вимоги ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположених свобод, правову позицію ЄСПЛ у рішенні від 12.01.2012р. у справі "Тодоров проти України", відповідно до якої «для продовження тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку». Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.
Колегія суддів вважає, що п.3 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположених свобод визначає право заарештованого на розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження, при цьому таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.
Під час досудового розслідування було проведено переважна кількість процесуальних дій пов`язаних з доказуванням обвинувачення, вилучено речові докази по справі, проведено слідчі експерименти та експертизи, було допитано свідків, а тому ризик можливості незаконно впливати на вказаних осіб в обвинуваченого відсутній, можливість щось приховати чи змінити з об`єктивної сторони у нього також практично виключена. Аналізуючи дані про особу обвинуваченого суд та беручі до уваги той факт, що обставини по справі з часу обрання запобіжного заходу дещо змінились та з урахуванням викладеного вище, а також те, що ризики передбачені ст.177 КПК України (ухилення обвинуваченого від суду, вчинення іншого кримінального правопорушення, тиску на свідків), на думку колегії суддів, не мають явно вираженої наявності, - все це дає підстави для застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу. Відповідно до рішення Європейського суду прав людини від 14.10.2010 року «Хайредінов проти України» зазначено: для того, щоб позбавлення особи не вважалось свавільним, додержання національного закону пр. його застосуванні є недостатнім. Суд вважає, що тримання під вартою у відповідності до підпункту (с) пункту статті 5 Конвенції має задовольняти вимогу пропорційності. Суд розглядав питання, чи було взяття заявника під варту конче необхідним для забезпечення його присутності в суді та чи могли інші, менш суворі заходи бути достатніми для досягнення цієї цілі. З урахіванням такої позиції ЄСПЛ і того, що обставини даної справи дозволяють зробити аналогічні висновки з точки зору необхідості продовження найбільш суворого запобіжного заходу, колегія суддів приходить до висновку, що міра запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем фактичного проживання обвинуваченого забезпечить належну процесуальну поведінку ОСОБА_6 шляхом заборони обвинуваченому залишати своє житло цілодобово, зобов`язавши останнього прибувати за кожною вимогою суду та вважає достатнім застосування, на даному етапі кримінального провадження, більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.131,132,177,178,183,184,331 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А :

Змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.307, ч.1 263 КК України на цілодобовий домашній арешт з застосуванням засобів електронного контролю.
Суд зобов`язує обвинуваченого ОСОБА_6 прибувати за кожною вимогою до суду та, крім того, покладає на нього обов`язки передбачені ч.5 ст.194 КПК України, а саме:
1) утримуватися від спілкування зі свідками по даному кримінальному провадженню
2) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;
3) носити електронний засіб контролю. Роз`яснити обвинуваченому, що працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань.
Строк дії ухвали визначити, два місяці, до 14 травня 2019 року включно.
Звільнити обвинуваченого ОСОБА_6 з під варти з зали суду негайно.
Виконання ухвали щодо зміни запобіжного заходу ОСОБА_6 доручити Жовтоводському ВП ГУНП в Дніпропетровській області.
Контроль по організації виконання ухвали покласти на керівника Кріворізької місцевої прокуратури №2.
Роз`яснити обвинуваченому, що в разі порушення ним умов застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту до нього може бути знову застосований більш суворий запобіжний захід тримання під вартою.
Копію ухвали вручити обвинуваченому та прокурору після її проголошення та направити начальнику Криворізького слідчого ізолятору управління Державної пенітенціарної служби України в Дніпропетровській області.
Ухвала оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Суддя: ОСОБА_2

ОСОБА_3