Справа № 352/596/18
Провадження № 11-кп/4808/17/19
Категорія ч. 3 ст. 296 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2019 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду

в складі суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

розглянувши у приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000083 за апеляційною скаргою прокурора Тисменицької місцевої прокуратури ОСОБА_7 з доповненнями на вирок Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 09 жовтня 2018 року, згідно з яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , з середньою освітою, неодруженого, працюючого неофіційно, українця, громадянина України, військовозобов`язаного, депутатом будь-якої ради не обирався, несудимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 342, ч. 1 ст. 345, ч. 3 ст. 296 КК України, з призначенням покарання :

- за ч. 2 ст. 342 КК України чотири місяці арешту;

- за ч. 1 ст. 345 КК України шість місяців арешту;

- за ч. 3 ст. 296 КК України два роки позбавлення волі.

Згідно з ч. 1 ст. 70 КК України остаточно визначено покарання обвинуваченому ОСОБА_8 за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням два роки позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України обвинуваченого ОСОБА_8 від відбування призначеного судом основного покарання звільнено з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю три роки. Покладено на ОСОБА_8 згідно зі ст. 76 КК України відповідні обов`язки.

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , з середньою освітою, неодруженого, працюючого неофіційно, українця, громадянина України, військовозобов`язаного, депутатом будь-якої ради не обирався, несудимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 342, ч. 1 ст. 345, ч. 3 ст. 296 КК України, з призначенням покарання :

- за ч. 2 ст. 342 КК України чотири місяці арешту;

- за ч. 1 ст. 345 КК України шість місяців арешту;

- за ч. 3 ст. 296 КК України два роки позбавлення волі.

Згідно з ч. 1 ст. 70 КК України остаточно визначено покарання обвинуваченому ОСОБА_9 за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням два роки позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України обвинуваченого ОСОБА_9 від відбування призначеного судом основного покарання звільнено з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю три роки. Покладено на ОСОБА_9 згідно зі ст. 76 КК України відповідні обов`язки.

Вирішено питання про речові докази.

Стягнуто в солідарному порядку з обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_8 в користь держави понесені НДЕКЦ при УМВС України в Івано-Франківській області судові витрати на проведення судової автотоварознавчої експертизи за № 4.5-17/18 в сумі 1144 грн.

за участю прокурора ОСОБА_10 ,

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_11 ,

ВСТАНОВИЛА:

Прокурор в апеляційній скарзі просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок. Призначити ОСОБА_8 покарання: за ч. 2 ст. 342 КК України чотири місяці арешту, за ч. 1 ст. 345 КК України шість місяців арешту, за ч. 3 ст. 296 КК України один рік позбавлення волі. Згідно з ч. 1 ст. 70 КК України ОСОБА_8 визначити покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим і остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі на строк один рік. ОСОБА_9 призначити покарання: за ч. 2 ст. 342 КК України чотири місяці арешту, за ч. 1 ст. 345 КК України шість місяців арешту, за ч. 3 ст. 296 КК України один рік позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України ОСОБА_9 визначити покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим і остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі на строк один рік.

Мотивує свої вимоги тим, що, не оспорюючи правильність кваліфікації дій та доведеність вини обвинувачених, вважає вирок незаконним з підстав невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особам обвинувачених внаслідок м`якості. Посилається на те, що судом не враховано тяжкість вчинених злочинів, не в повній мірі враховано обставини, при яких було вчинено злочини, а саме явну неповагу обвинувачених до суспільства, загальноприйнятих правил та норм поведінки, їх бажання самоствердитись за рахунок приниження поліцейських, знищення ввіреного їм майна, відверте та зухвале протиставлення себе суспільству та державі, яке тривало значний час, вперто не припинялось, незважаючи на зусилля працівників правоохоронних органів. Вказує, що вчинені злочини підривають авторитет органів державної влади, зокрема правоохоронних органів перед суспільством. Зазначає, що також суд не повною мірою врахував те, що протиправні дії обвинувачених створювали реальну небезпеку для життя та здоров`я потерпілих поліцейських. Вважає, що крім цього, суд недостатньо врахував обставину, яка обтяжує покарання, - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Прокурор подав доповнення до апеляційної скарги, де просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок. Призначити ОСОБА_8 покарання: за ч. 2 ст. 342 КК України чотири місяці арешту, за ч. 1 ст. 345 КК України шість місяців арешту, за ч. 3 ст. 296 КК України, із застосуванням ст. 69 КК україни, один рік позбавлення волі. Згідно з ч. 1 ст. 70 КК України ОСОБА_8 визначити покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим і остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі на строк один рік. ОСОБА_9 призначити покарання: за ч. 2 ст. 342 КК України чотири місяці арешту, за ч. 1 ст. 345 КК України шість місяців арешту, за ч. 3 ст. 296 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, один рік позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України ОСОБА_9 визначити покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим і остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі на строк один рік.

Вказує, що враховуючи особи обвинувачених, а також зазначені судом обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , що істотно знижують суспільну небезпеку осіб обвинувачених, вважає, що ці обставини давали підстави для призначення покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч. 3 ст. 296 КК України, тобто застосування ч. 1 ст. 69 КК України.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, групою осіб, з мотивів явної неповаги до суспільства, вчинили грубе порушення громадського порядку, тобто хуліганство, що супроводжувалося особливою зухвалістю, пов`язане з опором представникам влади, які виконували обов`язки з охорони громадського порядку та припиняли хуліганські дії. Крім того, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, вчинили опір працівникам правоохоронного органу під час виконання ними службових обов`язків. Окрім того, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, вчинили погрозу вбивством та насильством щодо працівників правоохоронного органу у зв`язку із виконанням цими працівниками службових обов`язків, за таких обставин.

14 лютого 2018 року приблизно о 08 год. працівники сектору реагування патрульної поліції № 1 (СРПП №1) Тисменицького відділу поліції Управління Національної поліції в Івано-Франківській області у складі поліцейських сержанта поліції ОСОБА_12 та сержанта поліції ОСОБА_13 заступили на охорону громадського порядку по обслуговуванню Тисменицької дільниці патрулювання на території Тисменицького району.

Вечором того ж дня в чергову частину Тисменицького відділу поліції поступило повідомлення від особи, яка не представилася про те, що в с. Одаї Тисменицького району по вул. Слобідська відбувається бійка між невідомими особами.

Черговим Тисменицького відділу поліції майором поліції ОСОБА_14 повідомлення було прийнято та зареєстровано в Журналі Єдиного обліку № 634 від 14 лютого 2018 року На реагування з приводу отриманого повідомлення про вчинення правопорушення та перевірки достовірності отриманого повідомлення, оперативним черговим Тисменицького відділу поліції ОСОБА_14 на місце події було направлено СРПП № 1 (позивний СВЕТР № 14) в складі поліцейських сержанта поліції ОСОБА_12 та сержанта поліції ОСОБА_13 .

Прибувши на місце події за адресою: АДРЕСА_1 , поліцейські ОСОБА_12 та ОСОБА_13 були запрошені жителькою вказаного будинку ОСОБА_15 до його середини для першочергового встановлення обставин вчинення правопорушення. Перебуваючи в приміщенні будинку, близько 20 год. під час встановлення першочергових обставин події, жителі вказаного будинку ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, усвідомлюючи те, що працівники поліції, будучи в форменому одязі та підтримуючи єдиний однострій, перебувають при виконанні службових обов`язків, здійснюючи при цьому функції підтримання та охорони громадського порядку, умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, почали умисно висловлювати погрози вбивством, насильством щодо працівників правоохоронного органу, після чого ОСОБА_8 схопив дерев`яну биту, а ОСОБА_9 сокиру, якими розпочали хаотично розмахувати, в тому числі в сторону поліцейських ОСОБА_13 та ОСОБА_12 .

Після цього, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , сприймаючи реальну загрозу для свого життя та здоров`я покинули приміщення будинку АДРЕСА_1 та з метою повідомлення оперативного чергового про вказану подію викликали допоміжні сили.

Продовжуючи свої неправомірні дії ОСОБА_8 спільно із своїм рідним братом ОСОБА_9 14 лютого 2018 року близько 20.10 год., вийшли за межі власного домоволодіння на вулицю Слобідську в с. Одаї Тисменицького району, тримаючи в руках дерев`яну биту та сокиру, діючи у групі осіб направилися до місця стоянки службового автомобіля працівників поліції марки «ВАЗ» мод. 210990-20, білого кольору, номерний знак НОМЕР_1 .

Підійшовши до вказаного службового автомобіля, який був припаркований на узбіччі проїзної частини вулиці Слобідської, що в с. Одаї Тисменицького району, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства та загальновизнаних норм поведінки, виражаючись нецензурною лайкою у громадському місці, за допомогою дерев`яної бити та сокири нанесли серію ударів по різних частинах кузова.

При цьому, поліцейські ОСОБА_12 та ОСОБА_13 з метою припинення незаконних дій висловили законну вимогу ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на припинення вказаних протиправних дій, подавши відповідну голосову команду, та намагались підійти до останніх з метою припинення вказаних злочинних дій.

Однак, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , не бажаючи припиняти свої хуліганські дії, грубо порушуючи громадський порядок, проявляючи явну неповагу до суспільства, загальноприйнятих правил та норм поведінки, бажаючи показати свою неповагу до суспільних правил та норм поведінки, самоствердитись з рахунок приниження поліцейських та знищення ввіреного їм майна, протиставити себе суспільству та державі, почали голосно висловлюватися нецензурною лайкою на адрес поліцейських ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , погрожувати фізичною розправою, сокирою та дерев`яною битою відповідно, продовжили наносити удари по автомобілю працівників поліції, чим спричинили матеріальну шкоду Головному управлінню Національної поліції в Івано-Франківській області.

Після цього, приблизно о 21 год. ОСОБА_8 та ОСОБА_9 припинили вчинення хуліганських дій та направились на територію власного домоволодіння, що в АДРЕСА_1 .

При цьому, на місце події на допомогу поліцейським ОСОБА_12 та ОСОБА_13 прибули допоміжні сили Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області з метою затримання обвинувачених безпосередньо на місці вчинення злочину.

Однак, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на законні вимоги поліцейських щодо затримання не реагували та вчинили їм активну фізичну протидію опиралися, застосовували підручні засоби опору, а саме: дерев`яні палиці, якими розмахували перед працівниками поліції, імітуючи нанесення ударів, не даючи можливості підійти до себе і таким чином не давали можливості виконати працівникам поліції їхні службові обов`язки, внаслідок чого поліцейські застосували до них заходи фізичного впливу у вигляді загину рук за спину, після чого останні були доставлений до Тисменицького ВП ГУНП в Івано-Франківській області для встановлення першочергових обставин вчинення кримінального правопорушення.

Потерпілі ОСОБА_13 та ОСОБА_12 в судове засідання не з`явилися, про час та місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, заяв про розгляд апеляційної скарги з доповненнями за їх участю та про відкладення розгляду до суду апеляційної інстанції не надходило.

Тому, оскільки згідно з ч. 4 ст. 405 КПК України це не перешкоджає проведенню розгляду апеляційної скарги з доповненнями, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути вказане кримінальне провадження за їх відсутності.

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор підтримав доводи апеляційної скарги з доповненнями з мотивів, викладених у них, просив її задовольнити;

- обвинувачені ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , захисник ОСОБА_11 вважають вирок суду в частині призначеного покарання законним та обґрунтованим, а тому просять залишити апеляційну скаргу з доповненнями прокурора без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги з доповненнями, суд апеляційної інстанції вважає, що її належить залишити без задоволення, з наступних підстав.

Суд апеляційної інстанції згідно з вимогами ст. 404 КПК України переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Фактичні обставини скоєного ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , доведеність їх вини та кваліфікація дій за статтями КК України, за якими вони визнані винуватими, у поданій апеляційній скарзі з доповненнями не оспорюються і апеляційним судом не перевіряються. Прокурор висловив свою незгоду щодо призначеного обвинуваченим покарання з подальшим звільненням від відбування покарання з випробуванням, також вважає, що є підстави для призначення покарання із застосуванням ст. 69 КК України.

Згідно із приписами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Призначаючи покарання обвинуваченим, суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував характер і ступінь суспільної небезпечності скоєних злочинів, особи винних та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також те, що покарання має бути необхідне і достатнє для виправлення обвинувачених та попередження вчинення ними нових злочинів, як і те, що згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

До обтяжуючих відповідальність обвинувачених обставин суд першої інстанції відніс скоєння ними злочинів в стані алкогольного сп`яніння.

До пом`якшуючих обставин суд першої інстанції відніс те, що обвинувачені в скоєному щиро розкаялися, активно сприяли розкриттю злочинів, заподіяні злочином потерпілим збитки відшкодували в добровільному порядку.

Крім того, вирішуючи питання про призначення підсудним покарання, суд першої інстанції прийняв до уваги думку потерпілих щодо міри покарання, яку необхідно призначити обвинуваченим, а також врахував і те, що останні вкрай негативно ставляться до вчиненого, мають постійне місце проживання, за яким позитивно характеризуються, працюючи займаються суспільно-корисною працею, раніше несудимі, на обліку в наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебувають, виховувалися та проживають в багатодітній сім`ї, незадовільний стан здоров`я, їх молодий вік.

З врахуванням всіх вищеперелічених обставин, даних про особи обвинувачених, суд вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_8 та ОСОБА_9 можливе без ізоляції їх від суспільства, а тому призначаючи основне покарання у вигляді позбавлення волі, суд застосовує щодо підсудних норми ст. 75 КК України з встановленням іспитового строку та покладенням обов`язків передбачених ст. 76 КК України. Саме таке покарання суд вважає буде необхідним і достатнім для виправлення, перевиховання та попередження скоєння останніми нових злочинів.

У ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Стаття 65 КК України передбачає, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (частини статті), що передбачає відповідальність за вчинений злочин, але із врахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року зі змінами та доповненнями «Про практику призначення судами кримінального покарання» рішення суду про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням має бути мотивованим.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції дотримався вказаних вище вимог кримінального закону, оскільки ним зазначено достатнє обґрунтування звільнення обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 від відбування призначених остаточних покарань у виді позбавлення волі та враховано в повній мірі обставини злочинів, їх тяжкість, характеристику обвинувачених, обставину, яка обтяжує покарання.

Суд апеляційної інстанції вважає, що оцінюючи у сукупності обставини кримінальних правопорушень, їх тяжкість, дані про осіб обвинувачених та усіх інших обставин, зокрема, які пом`якшують покарання, їх виправлення можливе без відбування покарання, відповідно, про наявність підстав для звільнення обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 від відбування призначених остаточних покарань з випробуванням, встановивши максимальний іспитовий строк тривалістю три роки.

Такий утримуючий фактор, на думку суду апеляційної інстанції, буде в необхідній ступені сприяти досягненню мети покарання, особливо виправленню обвинувачених.

Таким чином, під час апеляційного розгляду не знайшли свого підтвердження доводи прокурора про те, що суд першої інстанції призначивши покарання, за відсутності передбачених законом підстав, ухвалив рішення про звільнення обвинувачених від відбування покарання.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що звільнення від відбування покарання з випробуванням полягає у звільненні засудженого від основного покарання за умови, що він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. А відповідно до ст. 78 КК України якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання.

Також, на думку суду апеляційної інстанції, призначені обвинуваченим покарання за ч. 3 ст. 296 КК України по два роки позбавлення волі є справедливими та законними з врахуванням всіх фактичних обставин по кримінальному провадженню у їх сукупності, такими, що відповідають ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особам обвинувачених, необхідними та достатніми для їх виправлення і попередження вчинення ними нових кримінальних правопорушень. Такі призначені покарання за ч. 3 ст. 296 КК України суд апеляційної інстанції також вважає такими, що відповідають також принципу співрозмірності конкретних злочинних діянь, вчинених ними, з покараннями, призначеними останнім.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Застосування ст. 69 КК України можливе лише за наявності у кримінальному провадженні виняткових обставин, які дають підстави розраховувати на досягнення мети покарання. При цьому, наявні обставини, що пом`якшують покарання, мають істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого злочину. Ці обставини надають специфічних особливостей, які свідчать, що вчинене діяння виходить за межі типових злочинів такого виду і ступінь його тяжкості порівняно з ними значно менший.

Суд апеляційної інстанції вважає, що при обставинах, які врахував суд першої інстанції, зокрема даних про осіб обвинувачених, обставинах, які пом`якшують покарання, призначаючи покарання у виді позбавлення волі на строк два роки, що є найменшим строком, встановленим санкцією ч. 3 ст. 296 КК України, підстав для застосування ч. 1 ст. 69 КК України немає.

Перевіривши доводи апеляційної скарги з доповненнями прокурора, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що покарання призначені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за кожен з вчинених ними злочинів та також остаточне покарання за оскаржуваним вироком із подальшим звільненням від відбування покарань з випробуванням, де тривалість іспитового строку три роки, відповідають цілям та загальним засадам призначення покарання, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції в цій частині не встановлено.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Тисменицької місцевої прокуратури ОСОБА_7 з доповненнями залишити без задоволення.

Вирок Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 09 жовтня 2018 року відносно обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 342, ч. 1 ст. 345, ч. 3 ст. 296 КК України та обвинуваченого ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 342, ч. 1 ст. 345, ч. 3 ст. 296 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5