справа № 274/682/18
провадження № 1-кс/0274/218/19

У Х В А Л А 31.01.2019 року м. Бердичів
В с т а н о в и в:
Згідно поданого клопотання, слідчий СВ Бердичівського ВП ОСОБА_6 просить накласти арешт на майно із забороною користування та розпорядження ним, а саме на транспортний засіб автомобіль марки «Audi A-8», р/н НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 14.08.2012р., виданого Бердичівським ВРЕР УДАІ УМВС України в Житомирській області, належить ОСОБА_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування клопотання слідчий зазначає, що 21.12.2015 року близько 02 год. 45 хв. гр. ОСОБА_4 , керуючи автомобілем марки «Audi A-8», р/н НОМЕР_1 , та рухаючись в напрямку мікрорайону «М`ясокомбінат» в м. Бердичеві, по вул. Європейська, поруч з будинком № 53, скоїв наїзд на гр. ОСОБА_8 , який перетинав проїзну частину справа наліво відносно напрямку руху транспортного засобу. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження.
21.12.2015 року при проведенні огляду місця дорожньо-транспортної пригоди встановлено, що автомобіль «Audi A-8», р/н НОМЕР_1 має механічні пошкодження у вигляді пошкодження правого бокового скла заднього виду, деформації правого переднього крила, які утворились внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Слідство зазначає, що в подальшому 22.12.2015 року ОСОБА_4 вказаний транспортний засіб добровільно надано органу досудового розслідування з метою проведення всіх необхідних слідчих дій.
На даний час вказаний автомобіль зберігається на майданчику автогосподарства при ГУНП в Житомирській області, що розташований в с.Гуйва.
До цього часу рішення у кримінальному провадженні не прийнято, проведення слідчих дії у кримінальному провадженні продовжується.
Враховуючи, що вказаний автомобіль під час ОМП не вилучався, надання вказаного майна органу досудового розслідування відбувалось добровільно за письмовою згодою власника, вказане майно не набувало статусу тимчасово-вилученого та необхідності у накладенні на нього арешту не виникало.
В подальшому 25.01.2019 року до Бердичівського ВП ГУНП в Житомирській області звернувся представник ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 із письмовим клопотанням про повернення вищевказаного автомобіля власнику.
Слідство зазначає, що оскільки на даний час власник автомобіля відмовляється добровільно надавати вказаний транспортний засіб органу досудового розслідування для проведення слідчих дій (про що свідчить клопотання його представника), вказаний транспортний засіб визнано речовим доказом відповідно до ст. 98 КПК України, без якого неможливо довести обставини вчинення кримінального правопорушення та винність особи, а також враховуючи необхідність проведення повторних слідчих експериментів зі свідками за участю вказаного транспортного засобу, а також за їх результатами призначення ряду судових експертиз, виникла необхідність у накладенні арешту на вказаний автомобіль.
Слідчий ОСОБА_3 в судовому засіданні клопотання про арешт майна підтримав з підстав, зазначених в ньому. Просив суд задовольнити.
Власник майна ОСОБА_4 та адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечили щодо задоволення клопотання, посилаючись на те, що автомобіль з грудня 2015 року, тобто більше 3 років, перебуває на майданчику тимчасово вилученого майна, він псується. Зазначали, що слідство по кримінальному провадженню належним чином не проводиться.
Судом встановлено, що згідно протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 21.12.2015 року автомобіль «Audi A-8», р/н НОМЕР_1 має механічні пошкодження у вигляді пошкодження правого бокового скла заднього виду, деформації правого переднього крила, які утворились внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Згідно заяви ОСОБА_4 від 22.12.2015 року, ОСОБА_4 вказаний транспортний засіб було добровільно надано органу досудового розслідування з метою проведення всіх необхідних слідчих дій.
Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 14.08.2012 року, виданого Бердичівським ВРЕР УДАІ УМВС України в Житомирській області, автомобіль марки «Audi A-8», р/н НОМЕР_1 належить ОСОБА_4 .
Відповідно до частин першої та другої статті 131 КПК України, захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.
Одним із заходів забезпечення кримінального провадження являється арешт майна.
Згідно частини першої статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є зокрема доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна, окрім іншого, допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Також згідно ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Власником автомобіля ОСОБА_4 22.12.2015 року слідчому СВ Бердичівського ВП було надано заяву, згідно якої транспортний засіб автомобіль марки «Audi A-8», р/н НОМЕР_1 було добровільно ним надано органу досудового розслідування з метою проведення всіх необхідних слідчих дій.
Таким чином, слідчий суддя звертає увагу слідчого на той факт, що ОСОБА_4 добровільно почав співпрацювати зі слідством, при цьому будь-якого приховування, зникнення, втрати, передачі чи відчуження автомобіля з його боку не відбулося.
В свою чергу, доводи слідчого про те, що на даний час власник автомобіля відмовляється добровільно надавати вказаний транспортний засіб органу досудового розслідування для проведення слідчих дій, спростовуються безпосередньою відсутністю самого транспортного засобу у власника, оскільки автомобіль зберігається на майданчику автогосподарства при ГУНП в Житомирській області, що розташований в с.Гуйва.
Окрім того, суд звертає увагу на той факт, що з 22.12.2015 року по теперішній час автомобіль зберігається на майданчику при ГУНП в Житомирській області. До цього часу на нього не було накладено арешт. Тобто більше трьох років без жодної правової підстави транспортний засіб зберігається на майданчику автогосподарства при ГУНП в Житомирській області.
Такими діями порушуються права власника транспортного засобу щодо права власності на нього, а саме обмеження користування та розпорядження майном.
Окрім того, враховуючи умови зберігання автомобіля, він втрачає свою функціональність, а також ринкову вартість.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:
1) правову підставу для арешту майна;
2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);
3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);
3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);
4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);
5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;
6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.
Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані, як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та ( або) зберігли на собі його сліди.
Таким чином, автомобіль марки «Audi A-8», р/н НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_4 , являється тимчасово вилученим.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 169 КПК України тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна.
Враховуючи наведене вище, слідчий суддя прийшов до висновку, що слідчим в судовому засіданні не обґрунтовано та не доведено необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, оскільки необхідні слідчі дії по кримінальному провадженню вже проведені, враховуючи порушення прав власника транспортного засобу щодо права власності на нього, а також відсутність будь-якої правової підстави зберігання транспортного засобу на майданчику автогосподарства при ГУНП в Житомирській області понад трьох років, тому слідчий суддя прийшов до висновку про відмову у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна та повернення транспортного засобу власнику.
На підставі викладеного, керуючись статтями 167, 169, 170 - 173 КПК України, слідчий суддя,-
У х в а л и в :
Повернути транспортний засіб автомобіль марки "Audi А -8", р/н НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 14.08.2012 року, виданого Бердичівським ВРЕР УДАІ УМВС України в Житомирській області, належить ОСОБА_4 , зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , власнику майна.
Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1