Справа № 216/1304/17
Провадження 1-кп/216/84/19
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.02.2019 року м. Кривий Ріг
Дніпропетровської області
Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, кримінальне провадження № 0000065 за обвинуваченням ОСОБА_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України,
учасники кримінального провадження:
прокурор ОСОБА_4 ,
обвинувачена ОСОБА_3 , яка знаходиться поза межами залу судового засідання та приймає участь у розгляді справи в режимі відео конференції,
захисник ОСОБА_5

В С Т А Н О В И В :

У провадженні Центрально - Міського районного суду м .Кривого Рога Дніпропетровської області перебувають матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.
Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23.02.2017 року обвинуваченій ОСОБА_3 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в останнє було продовжено ухвалою суду від 11.01.2019 року до 14.03.2019 року включно.
Під час судового засідання захисник ОСОБА_5 заявила клопотання про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт відносно ОСОБА_3 , оскільки остання хворіє на ВІЧ інфекцію, 4 клінічна стадія, орофарінгінальний кандіоз, цироз печині асоційований з НСV-інфекцією, абсцес правого стегна. Станом на 07.02.2018 року стан здоров`я середньої тяжкості, згідно рекомендації лікаря інфекціоніста від 04.12.2017 року ОСОБА_3 рекомендовано проведення абдоминцетеза в умовах хірургічного стаціонару.
Обвинувачена ОСОБА_3 підтримує думку захисника у повному обсязі.
Прокурор заперечував, щодо заявленого клопотання захисника обвинуваченої та просив продовжити строки тримання під вартою у відношенні обвинуваченої строком 60 днів, оскільки вона вчинила тяжкий злочин, може вливати на свідків, так строк тримання під вартою останньої спливає 14.03.2019 року, підстав для зміни чи скасування запобіжного заходу на теперішній час не встановлено, вважає передчасно говорити про неможливість перебування останньої у СІЗО.
Заслухавши учасників судового засідання, вивчивши клопотання та додані до нього матеріали, а також дослідивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до висновку про те, що клопотання захисника підлягає задоволенню з таких підстав.
Статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:
1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканість, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК України, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини.
Статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:
1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;
3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;
4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;
5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;
6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;
7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;
8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;
9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;
10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;
11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Згідно із ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Тримання під вартою є найбільш суворим запобіжним заходом, який застосовується лише тоді, коли є підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим процесуальних обов`язків і належної поведінки.
Тобто застосування такого запобіжного заходу можливе не тільки за наявності обґрунтованої підозри щодо вчинення особою злочину та ризиків, а й у разі неможливості зменшити наявні ризики до розумних меж через застосування більш м`яких запобіжних заходів.
ЄСПЛ робить висновок, що перед застосуванням до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою національний судовий орган повинен обов`язково розглянути можливість застосування інших, альтернативних триманню під вартою, заходів. Позбавлення свободи може бути виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, поперше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (п. 31 рішення ЄСПЛ у справі «Амбрушкевич проти Польщі»).
Відповідно до вимог пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини обмеження права особи на свободу й особисту недоторканність можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного заходу у вигляді ув`язнення. Питання про те, чи є тримання під вартою обґрунтованим, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин. Тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Лабіта проти Італії» та у справі «Харченко проти України»).
Згідно із практикою Європейського суду з прав людини: «При розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів» (пункт 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»), «Тримання особи під вартою буде свавільним, оскільки національні суди не обґрунтували необхідність такого тримання і не було розглянуто можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу» (пункт 29 рішення Європейського суду з прав людини від 11 жовтня 2010 року у справі «Хайредінов проти України»).
Право на свободу є одним із основоположних прав людини, яке має виняткову роль як засіб забезпечення інших прав і свобод людини. Це право гарантується статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статтею 29 Конституції України.
Проголошуючи «право на свободу», стаття 5 Конвенції передбачає фізичну свободу людини; її мета полягає в забезпеченні того, щоб жодна особа не могла бути свавільно позбавлена волі.
Частиною другою статті 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
ЄСПЛ відповідно до усталеної практики зазначив, що особиста свобода повинна бути правилом, а позбавлення свободи до рішення суду - суворим винятком.
Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
Як слідує із наданих суду матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, однак враховуючи стан здоров`я обвинуваченої ОСОБА_3 , яка хворіє на тяжкі хронічні захворювання та потребує хірургічного втручання, що підтверджується матеріалами справи, а тому її лікування в умовах СІЗО є неможливим.
Тому ураховуючи вимоги ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, фактичні обставини справи, особу обвинуваченої, яка згідно довідки з медичної частини № 3 станом на 07.11.2018 року ОСОБА_3 за станом здоров`я не може приймати участі у судовому засіданні, крім того, згідно рекомендації лікаря інфекціоніста від 04.12.2017 року ОСОБА_3 рекомендовано проведення абдоминцетеза в умовах хірургічного стаціонару, тому суд вважає, що є підстави для застосування більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі, ніж тримання під вартою, а саме цілодобового домашнього арешту за виключенням часу необхідного для лікування, без застосування електронних засобів контролю, за місцем її реєстрації.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 176-178, 181, 183, 193-196, 369-372 КПК України,
ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт ОСОБА_3 - задовольнити.
Змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на цілодобовиий домашній арешт щодо обвинуваченої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за виключенням часу необхідного для лікування, без застосування електронних засобів контролю, за місцем реєстрації за адресою:
АДРЕСА_1 .
строком на 60 днів, тобто до 15-00 годин 28 квітня 2019 року, включно.
Заборонити обвинуваченій ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залишати житло цілодобово, за виключенням часу необхідного для лікування.
З покладенням на обвинувачену ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 наступних обов`язків:
- вжити заходів щодо лікувавння про що повідомити слідчого та прокурора.
- не відлучатися за межі міста Кривого Рогу без дозволу слідчого, прокурора або суду, залежно від стадії кримінального провадження;
- повідомляти слідчого, прокурора чи суд, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну місця проживання та роботи;
- за першою вимогою з`являтись до органів досудового розслідування та суду;
- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Копію ухвали направити до Криворізького ВП ГУНП у Дніпропетровській області, - для контролю за поведінкою ОСОБА_3 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1