УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 травня 2019 року

м. Київ
справа № 601/1929/13-к
провадження № 51-9380ск18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Кременецького районного суду Тернопільської області від 11 липня 2018 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 26 лютого 2019 року щодо нього.
Встановлені обставини
За вироком Кременецького районного суду Тернопільської області від 11 липня

2018 року ОСОБА_4 визнано винуватим і засуджено за ч. 2 ст. 286 КК

до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.
Стягнуто з ОСОБА_4 в рахунок відшкодування моральної шкоди по 150 000 грн на користь потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 26 лютого 2019 року апеляційні скарги

обвинуваченого, прокурора і представника потерпілих залишено без задоволення,

а вирок місцевого суду щодо ОСОБА_4 без змін.
Не погоджуючись із зазначеними рішеннями, засуджений ОСОБА_4 звернувся до касаційного суду з касаційною скаргою, яка не відповідала ряду вимог, встановлених у ст. 427 КПК, а тому ухвалою Верховного Суду від 15 квітня

2019 року цю касаційну скаргу було залишено без руху і надано строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків. Також засудженому було роз`яснено, що в разі, якщо він не усуне зазначені в ухвалі недоліки в установлений строк, його касаційна скарга буде повернута.
Копію рішення касаційного суду було направлено на адресу, зазначену скаржником у касаційній скарзі.
У відповідь на ухвалу Верховного Суду від 15 квітня 2019 року засуджений надіслав до суду касаційної інстанції скаргу.
Мотиви Верховного Суду
Статтею 427 КПК визначено вимоги, яким має відповідати касаційна скарга.
Частиною 1 ст. 438 КПК визначено, що підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.
Водночас слід враховувати, що відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Залишаючи касаційну скаргу засудженого без руху, Верховний Суд в ухвалі від 15 квітня 2019 року встановив, що ця скарга не відповідала наведеним вимогам закону.
Верховний Суд звертав увагу засудженого на те, що його касаційна скарга

не містила посилань на конкретні положення кримінального процесуального закону й закону України про кримінальну відповідальність, які, на його думку,

не було дотримано судами першої й апеляційної інстанцій із зазначенням того,

у чому конкретно полягають ці порушення, як вони вплинули чи могли вплинути на законність та обґрунтованість постановлених судових рішень, і чому їх слід відносити до підстав для скасування касаційним судом вироку місцевого суду та ухвали суду апеляційної інстанції відповідно до ч. 2 ст. 438 КПК і з огляду на положення статей 370, 374, 404, 412, 413, 419 цього Кодексу. Натомість у касаційній скарзі фактично вказувалося на однобічність і неповноту судового розгляду,

що відповідно до статей 433, 438 КПК не є предметом перегляду судом касаційної інстанції.
Касаційна скарга не містила доводів на обґрунтування незаконності ухвали апеляційного суду та допущених, на думку засудженого, цим судом порушень норм матеріального і процесуального права.
У касаційній скарзі засудженого не було зазначено, чи були заявлені стороною захисту в апеляційному суді клопотання, які всупереч ч. 3 ст. 404 КПК цей суд безпідставно не задовольнив, а також, які конкретно доводи його апеляційної скарги в порушення ст. 419 цього Кодексу суд апеляційної інстанції не дослідив,

не перевірив та не оцінив, внаслідок чого визнав їх необґрунтованими.
Крім того, усупереч ч. 5 ст. 427 КПК до касаційної скарги не було долучено копій оскаржуваних судових рішень.
У заяві засуджений висловлює незгоду з ухвалою суду касаційної інстанції

від 15 квітня 2019 року та зазначає, що наразі перебуває в Чортківському слідчому ізоляторі.
Таким чином, засуджений не виконав вимог ухвали Верховного Суду від 15 квітня

2019 року та не усунув недоліки касаційної скарги, яку було залишено без руху.
Враховуючи наведене, Верховний Суд на підставі п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК вважає за необхідне повернути касаційну скаргу разом із усіма доданими до неї матеріалами.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Повернути засудженому ОСОБА_4 його касаційну скаргу на вирок Кременецького районного суду Тернопільської області від 11 липня 2018 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 26 лютого 2019 року щодо нього разом із усіма доданими до неї матеріалами.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3