печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 грудня 2018 року Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

адвоката ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання адвоката ОСОБА_4 , в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту, накладеного на підставі ухвали Апеляційного суду м.Києва від 01.02.2018 року в рамках кримінального провадження №0000035, на грошові кошти, які були вилучені за адресою: АДРЕСА_1 ,-

В С Т А Н О В И В :
В провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 надійшло клопотання адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту, накладеного ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 01.02.2018 року №757/65004/17-к на грошові кошти в сумі 80 (вісімдесят) тисяч доларів США (всі купюри номіналом по 100 доларів США), які були вилучені за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування доводів клопотання зазначено, що у подальшому арешті вказаного майна відпала потреба, оскільки арешт накладено з метою збереження речових доказів протиправної діяльності ОСОБА_6 . Разом з тим останньому про підозру не пред`явлено. Окрім того ОСОБА_5 31.10.2017 року, тобто наступного дня після проведення обшуку, було подано скаргу начальнику СУУСБУ у м. Києві та Київській області в якій повідомила, що вилучені кошти належать їй, пояснила джерело їх походження та факт зберігання їх у сина. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 06.06.2018 року №361/1271/18 ОСОБА_6 зобов`язано повернути ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 80 (вісімдесят) тисяч доларів США.

В судовому засіданні захисник клопотання підтримала та просила задовольнити.

Прокурор проти здоволення клопотання заперечував та послався на ту обставину, що підстави викладені в ухвалі про накладення арешту на майно і до сьогоднішнього дня продовжують існувати.
Вивчивши клопотання, дослідивши його матеріали, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.

Судовим розглядом встановлено, що Слідчим відділом Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000035 зареєстрованому у ЄРДР 01.03.2016 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 205, ч. 5 ст. 191 КК України.
В рамках вказаного провадження ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 01.02.2018 року №757/65004/17-к накладено арешт на майно вилучене в ході проведення 30..10.2017 року обшуку за адресою: АДРЕСА_1 в тому числі на грошові кошти в сумі 80 (вісімдесят) тисяч доларів США (всі купюри номіналом по 100 доларів США).

У відповідності до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».
Як вбачається з мотивувальної частини ухвали майно, на яке просить накласти арешт слідчий відповідає вимогам ч. 2 ст. 170 КПК України, оскільки є речовим доказом у кримінальному провадженні відповідно до постанови слідчого СВ ГУ СБУ у м. Києві та Київській області ОСОБА_7 від 30.10.2017 року, а тому потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи власника майна.
Між тим, статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.
Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-ІІ). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, SeriesAN 296-A, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року). Будь яке втручання державного органу у право на мирне володіння повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, SeriesAN 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, SeriesAN 98).
Під час судового розгляду клопотання про скасування арешту майна встановлено, що процесуальний статус ані ОСОБА_5 , ані ОСОБА_6 у кримінальному провадженні №000003 не визначено, прокурором в судовому засіданні не було доведено, що грошові кошти були отримані внаслідок вчинення кримінального правопорушення, в противагу якому представником заявника обґрунтовано, що зазначені грошові кошти були отримані ОСОБА_5 в ході продажу своєї частки в статутному капіталі ТОВ «Орбіта-Електротовари», окрім того належність грошових коштів ОСОБА_5 підтверджується рішенням Броварського мйськрайонного суду Київської області №361/1271/18 від 06.06.2018 року.
Слідчий суддя, враховуючи ту обставину, що однією із засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту інших правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, тоді як орган досудового розслідування не представив слідчому судді належних доказів для безспірного висновку щодо необхідності продовження дії даного заходу забезпечення кримінального провадження, та принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні свої прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, слідчий суддя приходить висновку про відсутність в кримінальному провадженні даних, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння ОСОБА_5 належним їй майном, на підставі вище встановлених обставин, у зв`язку з чим вважає доцільним скасувати арешт майна.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170-175, 309, 392, 532 КПК України, -
У Х В А Л И В :
Клопотання задовольнити.
Арешт, накладений ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 01.02.2018 року в рамках кримінального провадження №0000035, на грошові кошти у сумі 80 (вісімдесят) тисяч доларів США (всі купюри номіналом по 100 доларів США), які були вилучені за адресою: АДРЕСА_1 - скасувати.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Повний текст ухвали буде проголошено 26.12.2018 року о 13.45 год.
Слідчий суддя ОСОБА_1