Провадження № 11-кп/824/1144/2019 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.186 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2019 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
із участю

прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 10 грудня 2018 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, не працюючого, не одруженого, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , раніше судимого: 14.11.2006 року Деснянським районним судом м. Києва за ч.2 ст.186, ч.1 ст.187, ч.2 ст.190 КК України до 4 років позбавлення волі; 05.10.2009 року Деснянським районним судом м. Києва за ч.2 ст.190, ст.71 КК України до 2 років позбавлення волі; 19.09.2012 року Деснянським районним судом м. Києва за ч.1 ст.309 КК України до 6 місяців арешту; 15.01.2013 року Шевченківським районним судом м. Києва за ч.2 ст.185, ст.395 КК України до 2 років 1 місяця позбавлення волі, звільненого на підставі ст.2 Закону України «Про амністію у 2014 році»; 26.09.2014 року Деснянським районним судом м. Києва за ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі, звільненого 06.04.2018 року по відбуттю строку покарання, -

визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.186 КК України і призначено йому покарання у виді п`яти років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 ухвалено обчислювати з 07 вересня 2018 року.

Запобіжний захід ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили залишено у виді тримання під вартою в ДУ «Київський СІЗО».

Згідно вироку суду ОСОБА_8 засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, скоєного за наступних обставин.

ОСОБА_8 08.07.2018 року приблизно о 02 год. 00 хв. перебуваючи по проспекту Лісовому, 33-а, в м. Києві, переслідуючи корисливу мету, підійшов до раніше незнайомої ОСОБА_9 та під вигаданим приводом здійснення телефонного дзвінка, шляхом обману заволодів чужим майном, що належало потерпілій ОСОБА_9 , а саме мобільним телефоном «Xiaomi Redmi 5». Після цього, ОСОБА_8 утримуючи вищевказане майно став відходити від ОСОБА_9 , на що остання висловила вимогу повернення мобільного телефону, після чого, ОСОБА_8 , дістав з кишені газовий балончик та розпилив слиногінний газ в обличчя ОСОБА_9 . У подальшому ОСОБА_8 розуміючи, що його дії викриті, з метою утримання майна, не реагуючи на вимогу потерпілої ОСОБА_9 зупинитись та повернути мобільний телефон втік, а викраденим розпорядився на власний розсуд, тим самим ОСОБА_8 повторно відкрито викрав чуже майно, що належало потерпілій ОСОБА_9 , а саме мобільний телефон «Xiaomi Redmi 5», вартістю 3749 грн. 17 коп., у якому знаходились сім-картки операторів мобільного зв`язку «Водафон» та «Лайфсел», які для потерпілої матеріальної цінності не становлять.

Не погоджуючись із рішенням районного суду обвинуваченим ОСОБА_8 подано апеляційну скаргу, в якій він просить змінити правову кваліфікацію інкримінованого йому правопорушення з ч.2 ст.186 КК України на ч.2 ст.190 КК України.

Мотивуючи свої вимоги зазначає, що досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні було здійснено з порушеннями вимог кримінального процесуального закону, що призвело до невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження.

У доповненнях до апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_8 зазначає, що органом досудового розслідування та місцевим судом допитано не всіх свідків, а саме ОСОБА_10 , який може підтвердити його непричетність до викрадення мобільного телефону «Xiaomi Redmi 5».Згідно показань потерпілої кримінальне правопорушення було вчинене декількома особами, однак у подальшому обвинувачення пред`явили лише йому. Вказане, на думку обвинуваченого, свідчить про упередженість досудового розслідування та неповноту судового розгляду.

Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 на підтримку поданої апеляційної скарги з доповненнями, доводи прокурора, який вважав необґрунтованими вимоги апеляційної скарги з доповненнями обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі з доповненнями, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга з доповненнями задоволенню не підлягає, із наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини кримінального провадження, прийшов до правильного висновку щодо обсягу та доведеності вини ОСОБА_8 , правильно кваліфікувавши його дії за ч.2 ст.186 КК України.

В оскаржуваному вироку місцевий суд навів всі встановлені обставини, які, відповідно до ст.91 КПК України, підлягають доказуванню, а також виклав оцінку та аналіз досліджених в судовому засіданні доказів із зазначенням підстав, з яких приймає одні докази та відкидає інші.

Так, вина ОСОБА_8 у скоєнні інкримінованого злочину підтверджується доказами, які були безпосередньо досліджені в судовому засіданні.

У суді першої та апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав, та пояснив, що 08.07.2018 року о 02 год. 00 хв. він перебував у себе вдома за адресою АДРЕСА_1 , жодного злочину не вчиняв, що може підтвердити його товариш ОСОБА_11 , який у той час знімав у нього кімнату та перебував у квартирі. Зазначив, що кримінальне провадження щодо нього сфабриковане працівниками поліції.

Як видно з показань потерпілої ОСОБА_9 у місцевому суді, 08.07.2018 року приблизно о 02 год. 00 хв. вона разом зі своїми подругами ОСОБА_12 та ОСОБА_13 перебували біля будинку №33-а по проспекту Лісовому в м. Києві, де розпивали спиртні напої. Потім до них підійшов незнайомий їй раніше хлопець, та звернувся до ОСОБА_12 з питанням чи не впізнає вона його, та що він ОСОБА_14 . ОСОБА_12 впізнала останнього, оскільки вони вчились в одній школі і гуляли в період навчання в одній компанії. Після цього, ОСОБА_8 залишився з ними і вони спілкувались біля 40 хвилин. У ході розмови ОСОБА_8 запропонував взяти ще спиртних напоїв, та попросив у неї мобільний телефон, щоб зателефонувати товаришу. ОСОБА_8 продиктував їй номер телефону, який вона набрала, однак слухавку ніхто не взяв. Через деякий час на її телефон зателефонували з номеру, який їй продиктував ОСОБА_8 , після чого вона передала телефон ОСОБА_8 . Отримавши телефон ОСОБА_8 став відходити від них, потім з кишені куртки дістав газовий балончик та розпилив слиногінний газ в їхній бік та втік. Вони стали кричати щоб ОСОБА_8 зупинився, ОСОБА_12 побігла з останнім, однак ОСОБА_8 втік.

Аналогічні показання надали у районному суді свідки-очевидці ОСОБА_12 та ОСОБА_13 та вказали на ОСОБА_8 як особу яка викрала мобільний ОСОБА_9 .

Відповідно до протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопрушення або таке, що готується ОСОБА_9 від 08.07.2018 року, остання повідомила про викрадення мобільного телефону.

Згідно з протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 10.07.2018 року, ОСОБА_13 впізнала в особі ОСОБА_8 особу, яка заволоділа мобільним телефоном ОСОБА_9 .

Із протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 10.07.2018 року, ОСОБА_9 впізнала в особі ОСОБА_8 особу, яка заволоділа її мобільним телефоном.

У відповідності до видаткової накладної від 13.05.2018 року вартість мобільного телефону «Xiaomi Redmi 5» становить 3749 грн. 17 коп.

Показання потерпілої ОСОБА_9 свідків-очевидців ОСОБА_12 та ОСОБА_13 щодо обставин кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_8 , на думку колегії судді, є правдивими, послідовними, незмінними, логічними та такими, що узгоджуються із іншими доказами, що містяться у матеріалах кримінального провадження. Відтак підстави оговорювати обвинуваченого у ОСОБА_9 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 відсутні.

Водночас у суді першої інстанції потерпіла ОСОБА_9 , свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 у ході допиту впізнали по обличчю ОСОБА_8 , як особу, яка незаконно заволоділа мобільним телефоном. Отже, показання потерпілої та свідків щодо причетності ОСОБА_8 до грабежу, повністю узгоджуються між собою та іншими доказами, які були предметом безпосереднього дослідженні у місцевому суді.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_8 в тому, що він не причетний до пограбування, які йому інкримінуються, судом першої інстанції обґрунтовано не взято до уваги та розцінено як бажання уникнути покарання за вчинене кримінально каране діяння, оскільки про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення переконливо свідчать наведені вище докази.

У суді першої та апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_8 стверджував про наявність свідка ОСОБА_10 , який може підтвердити, що на момент вчинення кримінального правопорушення щодо потерпілої ОСОБА_9 він перебував за місцем свого проживання: у квартирі АДРЕСА_2 . При цьому будь-яких даних про фактичне місце проживання свідка чи його місце роботи ОСОБА_8 не повідомив.

Із метою перевірки показань обвинуваченого ОСОБА_8 районним судом органу досудового розслідування було доручено встановити місцезнаходження особи на ім`я ОСОБА_11 . Проте, його місце знаходження та проживання встановити не вдалось.

Враховуючи зазначене вище місцевий суд обґрунтовано критично оцінив зазначені доводи обвинуваченого ОСОБА_8 , сприймаючи їх як спосіб захисту останнього.

Відповідно до абз. 5 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини проти власності» №10 від 06.11.2009 року, якщо обман або зловживання довірою були лише способом отримання доступу до майна, а саме вилучення майна відбувалося таємно чи відкрито, то склад шахрайства відсутній. Такі дії слід кваліфікувати відповідно як крадіжку, грабіж або розбій.

Таким чином, доводи ОСОБА_8 про те, що він заволодів мобільним телефоном потерпілої шляхом шахрайства, а не грабежу, колегія суддів розцінює, як бажання обвинуваченого уникнути покарання за більш тяжке кримінальне правопорушення, оскільки про вчинення обвинуваченим грабежу переконливо свідчать приведені вище докази.

Оскільки ОСОБА_8 своїми умисними діями вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, його дії вірно кваліфіковані за ч.2 ст.186 КК України. При цьому, посилання та вимоги апеляційної скарги обвинуваченого про помилковість кваліфікації протиправного діяння є необґрунтованими.

Посилання апеляційної скарги ОСОБА_8 на порушення кримінального процесуального закону під час проведення слідчих дій є, на думку суду апеляційної інстанції голослівними, адже обвинувачений не звертався із скаргами до уповноважених органів, та розцінюються судом як обрана останнім лінія захисту.

При призначенні покарання ОСОБА_8 суд першої інстанції врахував характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого останнім кримінального правопорушення, яке відноситься до тяжких злочинів, обставини кримінального провадження, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, через незначний проміжок часу вчинив новий корисливий злочин, не працює, не відшкодував потерпілій завданих збитків, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання останнього та обґрунтовано прийшов до переконання про необхідність призначити ОСОБА_8 остаточного покарання за ч.2 ст.186 КК України у виді 5 років позбавляння волі, оскільки його виправлення, перевиховання та попередження вчинення нових злочинів можливе тільки в умовах ізоляції від суспільства.

Визначене покарання обвинуваченому, на думку колегії суддів, відповідає вимогам ст.ст.50,65 КК України, є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів та домірним скоєному.

При цьому правових підстав для застосування положень ст.ст.69, 75 КК України апеляційний суд не вбачає.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість доводів і вимог апеляційної скарги з доповненнями обвинуваченого та не знаходить підстав для скасування або зміни вироку, а тому залишає апеляційну скаргу з доповненнями без задоволення, а вирок суду першої інстанції без зміни.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу з доповненнями обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Деснянського районного суду м. Києва від 10 грудня 2018 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Головуючий:

Судді: