В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2019 р. м. Кобеляки

Кобеляцький районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_2

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

представника потерпілого ОСОБА_5

представника потерпілого ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кобеляки кримінальне провадження №0000098 по обвинуваченню:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Рожанівка, Заліщицького району Тернопільської області та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, із вищою освітою, одруженого, не працюючого, невійськовозобов`язаного, не судимого:

у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364-1 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до обвинувального акту ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364-1 КК України, яке він вчинив за таких обставин:

ОСОБА_7 , перебуваючи на посаді генерального директора ТОВ «Сільські традиції», відповідно до наказу № 93-П від 07.05.2014, був службовою особою, якій надані організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції для практичного виконання завдань, покладених на неї Статутом підприємства та контрактом.

Згідно з Статутом органом управління Товариства є Дирекція. Дирекцію очолює Генеральний директор. У компетенцію Дирекції входить вирішення всіх питань, пов`язаних з діяльністю Товариства, за винятком тих, що віднесені до компетенції Загальних зборів учасників. Дирекція Товариства підзвітна Загальним зборам учасників і організує виконання всіх їх рішень. Дирекція не вправі приймати рішення, обов`язкові для Учасників. Дирекція діє від імені Товариства в межах, передбачених Статутом і чинним законодавством.

У відповідності до п.12.6 Статуту Товариства Генеральний директор у межах, встановлених Загальними зборами учасників, Статутом і чинним законодавством: діє без доручення від імені Товариства, у тому числі представляє його інтереси й укладає угоди відповідно до Статуту та умов трудового договору (контракту), із врахуванням умов та обмежень, визначених Статутом, видає доручення на право представництва від імені Товариства, у тому числі доручення із правом передоручення, видає накази про призначення на посаду працівників Товариства, про їх переведення і звільнення, застосовує заходи заохочення й накладає дисциплінарні стягнення, забезпечує виконання планів діяльності Товариства, забезпечує виконання рішень Загальних зборів учасників і Дирекції Товариства, підготовлює матеріали, проекти та пропозиції з питань, що вносяться на розгляд Загальних зборів учасників і Дирекції Товариства, відкриває розрахунковий, валютний та інші рахунки Товариства в банківських установах, має право підпису фінансових документів, укладає договори, розпоряджається Резервним фондом та іншими фондами Товариства, затверджує договірні тарифи на послуги і продукцію Товариства, організує бухгалтерський облік і звітність, затверджує положення про виробництва та інші структурні підрозділи Товариства, затверджує локальні нормативні акти по організації управлінських процесів у Товаристві, зміні структури управління, режиму роботи, організації діловодства й ін., затверджує соціальні програми Товариства (включаючи оздоровлення, профілактику і лікування працівників Товариства, підготовку й перепідготовку персоналу, культурну програму, житлову програму і т.п.), затверджує матеріали відомчої газети, матеріали прес-релізів про Товариство або його відокремлений підрозділ для розміщення в засобах масової інформації, затверджує документи по представницьких видатках і кошторису представницьких видатків, затверджує правила внутрішнього трудового розпорядку Товариства, затверджує графіки відпусток заступників генерального директора, директорів по напрямках, керівників структурних підрозділів, заяви про надання відпусток даним працівникам, затверджує норми виробітку продукції, норми часу на виготовлення продукції, ухвалює рішення щодо інших питань, не віднесених до компетенції Загальних зборів учасників і Дирекції Товариства.

У відповідності із п.12.7 статуту Товариства, Генеральний директор здійснює юридичні дії за допомогою підписання ним наступних документів лише за погодженням з Учасниками Товариства, про що приймається відповідне рішення Загальних зборів учасників, а саме документи по структурі управління, з питань соціального розвитку (про надання благодійної та спонсорської безоплатної матеріальної допомоги, про надання працівникам Товариства корпоративних кредитів і позик, безоплатну матеріальну допомогу і т.п. п.12.7.2), з кадрових питань, з питань фінансів, економічного планування, бюджетування і фінансового аналізу.

17 жовтня 2014 року ОСОБА_7 , будучи службовою особою, діючи умисно, із корисливих мотивів, зловживаючи своїм службовим становищем, з метою одержання неправомірної вигоди для себе, всупереч інтересам юридичної особи та в порушення вимог п.12.7 Статуту Товариства, уклав без погодження з учасниками Товариства договір позики № 10/2014 від 17.10.2014 між собою, як Генеральним директором Товариства, та собою, як фізичною особою, на загальну суму 860000,00 грн.

В подальшому, з метою реалізації свого злочинного наміру, надав укладений договір позики № 10/2014 від 17.10.2014 до бухгалтерії Товариства, з метою одержання неправомірної вигоди для себе, всупереч інтересам юридичної особи, запевнивши працівників бухгалтерії Товариства, що рішення про отримання ним корпоративної позики погоджене з учасниками Товариства, так як це передбачено Статутом Товариства, 21.10.2014 прибув до ТОВ «Сільські традиції», що знаходиться в смт.Білики, вул.Будівельна, 1, Кобеляцького району Полтавської області, де в приміщенні власного кабінету працівниками бухгалтерії йому особисто було передано грошові кошти відповідно до видатково-касових ордерів № 1501 від 17.10.2014 на суму 149000,00 грн, № 1502 від 18.10.2014 на суму 587000,00 грн. та № 1504 від 20.10.2014 на суму 122000,00 грн., в яких ОСОБА_7 особисто поставив свій підпис за датами, які в них вказані, тобто незаконно з каси Товариства отримав грошові кошти в загальній сумі 858000,00 грн.

Згідно висновку № 422 від 29.04.2016 судової економічної експертизи заборгованість ОСОБА_7 перед ТОВ «Сільські традиції» по договору позики документально підтверджується в сумі 858000 грн., що є матеріальною шкодою для підприємства.

Згідно висновку № 319/320 від 04.08.2017 додаткової судово-почеркознавчої та судово-технічної експертизи підписи від імені ОСОБА_7 в договорі позики № 10/2014 від 17.10.2014 та видаткових касових ордерах №№ 1501, 1502 та 1504 від 17.10.2014, 18.10.2014 та 20.10.2014 виконані саме ОСОБА_7 .

Допитаний під час розгляду справи в суді обвинувачений ОСОБА_7 вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав, заперечивши факт його скоєння взагалі та наголосив, що діяв при цьому виключно в межах закону та у повній відповідності до своїх службових повноважень, не зловживаючи ними та не допускаючи їх перевищень.

Заперечуючи свою причетність до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, обвинувачений ОСОБА_7 суду пояснив:

що, будучи генеральним директором ТОВ «Сільські традиції» за період з 03.06.2014 по 10.10.2014, він отримав в касі підприємства готівки на загальну суму 1096000,00 грн, з яких за період з 13.10.2014 по 01.12.2014 було повернуто 961849,00 грн, що підтверджується наданим стороною захисту висновком експертного дослідження № 6 від 03.07.2015. Крім цього, ним було повернуто в касу підприємства ще 858000,00 грн, що підтверджується наданим ним до суду оригіналом квитанції до прибуткового касового ордеру б/н від 16.10.2014. Крім цього, у відповідності до касової книги, наданої суду представником потерпілої особи, ОСОБА_7 25.11.2014 повернуто в касу підприємства ще 111141,00 грн.

Що стосується договору позики № 10/2014 від 17.10.2014 та видаткових касових ордерів №№ 1501, 1502 та 1504 від 17.10.2014, 18.10.2014 та 20.10.2014, то він вперше їх побачив на досудовому слідстві, їх не підписував, та ніяких грошей за цими документами не отримував.

ОСОБА_7 зазначено, що під час судового розгляду стороною захисту були надані докази, якими спростовується факт видачі йому готівки із каси підприємства, а саме:

- згідно інформації про доходи ОСОБА_7 за 2014 рік, яка обов`язково повинна надаватися підприємством до фіскальних органів, відсутні дані про отримання ОСОБА_7 в 2014 році будь-якої позики;

- в рядку 1155 «Інша поточна дебіторська заборгованість» звіту ТОВ «Сільські традиції» за 2014 рік значиться «0», що свідчить про те, що Товариством в 2014 році взагалі будь-які позики, які б не повернули в тому році, не надавалися;

- лист Головного управління ДФС у Харківській області 796/Д/20-40-23-13 від 01.02.2018, яким встановлено, що ТОВ «Сільські традиції» 18.10.2014 не надавалось жодної податкової накладної, тобто 18.10.2014 року будь-якого відвантаження готової продукції не здійснювалось, що виключає можливість надходження готівки в касу підприємства в рахунок за відвантажену продукцію.

В своїй діяльності на посаді генерального директора ТОВ «Сільські традиції» ОСОБА_7 діяв виключно в межах повноважень, наданих Статутом та контрактом від 07.07.2014, укладеним між ОСОБА_7 та представником засновника ТОВ «Сільські традиції» - компанії «Грейнгейт Лімітед» (Private Company limited by shares Graingate limited) ОСОБА_10 , п. 3.7 якого надавав право генеральному директору видавати на зворотній основі кредити, позики та інші види фінансової допомоги працівникам Товариства на загальну суму, що не перевищує один мільйон гривень. Тобто, ОСОБА_7 зазначено, що, у випадку коли б він дійсно підписав договір позики № 10/2014 від 17.10.2014 та отримав по ньому кошти в сумі 858000 грн, він діяв би в межах наданих йому повноважень контрактом від 07.07.2014.

З приводу висновку судової економічної експертизи № 422 від 29.04.2016 ОСОБА_7 зазначив, що ця експертиза досліджувала виключно протокол інвентаризації розрахунків від 12.04.2016 по договору позики № 10/2014 від 17.10.2014, що, виключає можливість документального підтвердження наявності або відсутності його заборгованості за отриману в касі підприємства готівку. Що стосується висновків додаткової судово-почеркознавчої та судово-технічної експертизи № 319/320 від 04.08.2017, то він зазначив, що незважаючи на її висновки, він вважає, з урахуванням, що експертом при дослідженні договору позики та видаткових касових ордерів було встановлена наявність на зворотній стороні документів люмінесценції по контуру штрихів підписів, його підписи підроблені з більшою майстерністю, ніж можливості експерта щодо встановлення факту підробки.

Органами досудового розслідування дії обвинуваченого ОСОБА_7 , які виразилися у зловживанні повноваженнями, з метою одержання неправомірної вигоди для себе всупереч інтересам юридичної особи приватного права, що спричинило тяжкі наслідки, кваліфіковані за ч. 2 ст. 364-1 КК України.

З встановлених обставин справи стороною обвинувачення суду не було надано належних, допустимих, достовірних доказів, які б за своєю сукупністю були достатніми для визнання ОСОБА_7 винним у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення з огляду на таке.

Представник потерпілої юридичної особи ОСОБА_5 під час допиту пояснив, що 10.04.2016 він, перебуваючи на посаді директора ТОВ Сільські традиції видав наказ № 76-ОС про проведення інвентарізації документів та розрахунків по договору позики № 10/2014 від 17.10.2014. Цим наказом він призначив інвентаризаційну комісію в складі заступника директора ОСОБА_11 , заступника головного бухгалтера ОСОБА_12 , бухгалтерів ОСОБА_13 та ОСОБА_14 . На підставі протоколу інвентаризації розрахунків за договором позики № 10/2014 від 17.10.2014 від 12.04.2016, підписаного усіма членами інвентаризаційної комісії, ОСОБА_5 12.04.2016 видав наказ № 76/1- ОС, яким ним були затверджені результати інвентаризації. Пуктом 3 зазначеного наказу заборгованість ОСОБА_7 по договору позики № 10/2014 від 17.10.2014 в сумі 858000 грн перед ТОВ Сільські традиції була кваліфікована як збитки, завдані Товариству. В своїх показаннях ОСОБА_5 підтвердив, що ОСОБА_7 неодноразово отримував готівку із каси підприємства, частково повертав її, однак про стан розрахунків він не пам`ятає. На запитання чому він призначив вибіркову інвентаризацію розрахунків, лише по договору позики № 10/2014 від 17.10.2014, між ОСОБА_7 та Товариством та чому він визнав встановлену інвентаризацією заборгованість збитками для підприємства ОСОБА_5 відповів, що вважає, що діяв в межах законодавства, однак, не пояснив якого саме.

Оцінюючи показання представника потерпілого ОСОБА_5 суд враховує їх суперечливість та необ`єктивність в оцінці дій ОСОБА_7 . Під час допиту в суді він засвідчив, що не знав про наявність контракту від 07.07.2014, укладеного між представником власника Товариства та ОСОБА_7 . Крім цього, він не пояснив, яким нормативним актом він керувався, коли призначав інвентаризацію розрахунків з ОСОБА_7 лише по договору позики № 10/2014 від 17.10.2014, а не по всім розрахункам. Суд критично оцінює таку позицію представника потерпілої особи, оскільки в наказі № 76-ОС від 10.04.2016 чітко зазначено, що ОСОБА_5 , видаючи цей наказ, діяв в межах низки нормативних актів, зокрема Положення про інвентаризацію активів та зобов`язань, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 879 від 02.09.2014, пунктом 6.1 якого встановлено, що інвентаризація кас на підприємстві проводиться відповідно до Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління НБУ від 15.12.2004 № 637. Пунктом 4.10 цього Положення передбачено, що інвентаризація каси проводиться шляхом перерахування всіх готівкових коштів, тому результати вибіркової інвентаризації не відображають стан розрахунків між ОСОБА_7 та ТОВ Сільські традиції. Також тією самою нормою встановлено, що інвентаризацією може бути встановлена лише нестача або надлишок готівки, збитки вона не встановлює. На цій підставі суд вважає показання ОСОБА_5 , такими що надані зацікавленою особою, а тому приймає до уваги лише в тій частині, в який вони не суперечать іншим доказам в справі.

Свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 під час допиту надали подібні свідчення. Так, вони дійсно брали участь в проведенні інвентаризації розрахунків між ТОВ «Сільські традиції» та ОСОБА_7 по договору позики № 10/2014 від 17.10.2014. Що стосується питання, чому інвентаризація була проведена тільки по одному договору, а не по всім розрахункам, відповіли, що виконували наказ ОСОБА_5 , при цьому ніхто з них не пам`ятає, які саме первинні бухгалтерські документи ними досліджувалися при проведенні інвентаризації з приводу встановлення джерела надходження готівки, яка, в подальшому була видана ОСОБА_7 згідно з видатковими касовими ордерами.

Оцінюючи показання свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 суд враховує їх суперечливість та необ`єктивність в оцінці дій ОСОБА_7 , вбачає при цьому їх заінтересованість, так як вони беззаперечно діяли згідно з наказом свого безпосереднього керівника ОСОБА_5 , не дотримуючись порядку проведення інвентаризації, встановленого Положенням про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління НБУ від 15.12.2004 № 637.

Свідок ОСОБА_15 під час допиту пояснила, що, станом на жовтень 2014 року, вона працювала касиром ТОВ Сільські традиції. Саме вона готувала видаткові касові ордери №№ 1501, 1502 та 1504, за погодженням з головним бухгалтером Товариства ОСОБА_16 . Вона підтвердила, що, незважаючи на те, що документи про видачу готівки були оформлені 17.10.2014, 18.10.2014 та 20.10.2014, безпосередньо ОСОБА_7 вона їх видала лише 21.10. 2014 в його робочому кабінеті у присутності ОСОБА_16 . Свідок на питання, чому видатковий касовий ордер № 1502 був оформлений 18.10.2014 у вихідний день, так як це була субота і підприємство не працювало, та чому видача готівки згідно з цим касовим ордером була проведена лише 21.10.2014, пояснила, що діяла за усною вказівкою ОСОБА_7 . Крім цього, свідок відмовився пояснити про джерело надходження в касу підприємства готівки в сумі 587000 грн, яку вона відповідно до ордеру № 1502 21.10.2014 видала ОСОБА_7 .

Оцінюючи показання свідка ОСОБА_15 суд враховує їх суперечливість, так як її дії, як касира підприємства, не відповідають Положенню про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління НБУ від 15.12.2004 № 637, пунктом 3.4 якого передбачено, що видаткові касові ордери на підприємстві оформлюються безпосередньо при видачі готівки, а не через 3 дні, як це у випадку з ОСОБА_7 .

Свідок ОСОБА_16 під час допитів пояснила, що станом на жовтень 2014 року вона працювала головним бухгалтером ТОВ Сільські традиції. Вона підтвердила показання ОСОБА_15 в частині того, що готівку відповідно до видаткових касових ордерів №№ 1501, 1502 та 1504 на загальну суму 858000 грн ОСОБА_15 в її присутності 21.10.2014 передала ОСОБА_7 в його робочому кабінеті.

Що стосується джерела надходження в касу підприємства зазначених готівкових коштів, ОСОБА_16 зазначила, що грошові кошти в сумі 149000 грн та 122000 грн були зняті з поточного рахунку ТОВ Сільські традиції на підставі банківських чеків.

Що стосується джерела надходження готівки 18.10.2014, то ОСОБА_16 зазначила, що ТОВ Сільські традиції в цей день здійснило продажу свиней живих СПД ФО ОСОБА_17 за готівкові кошти.

Крім цього, ОСОБА_16 пояснила, що при продажу свиней ОСОБА_17 18.10.2014 підприємство повинно було виписати податкову накладну, однак, чому це не було зроблено, вона пояснити не змогла. Також ОСОБА_16 не відповіла на питання, чому у документах звітів, які ТОВ Сільські традиції за її підписом подало до державних фіскальних органів, немає відмітки, що ОСОБА_7 було отримано дохід у вигляді позик або будь-якої іншої фінансової допомоги, а також на питання, чому в рядку 1155 «Інша поточна дебіторська заборгованість» звіту ТОВ «Сільські традиції» за 2014 рік значиться 0, що свідчить про те, що в 2014 році Товариством будь-які позики не надавалися, або вони в той самий рік були повернуті.

Також, ОСОБА_16 підтвердила показання ОСОБА_7 в частині отримання ним в касі підприємства за період з 03.06.2014 по 10.10.2014 готівки на загальну суму 1096000,00 грн, з яких за період з 13.10.2014 по 01.12.2014 було повернуто 961849,00 грн, що підтверджується наданим стороною захисту висновком експертного дослідження № 6 від 03.07.2015. Крім цього, свідком ОСОБА_16 підтверджено, що ОСОБА_7 було повернуто в касу підприємства ще 111141,00 грн. Однак, ОСОБА_16 заперечувала про надходження в касу Товариства від ОСОБА_7 16.10.2014 858000 грн по прибутковому касовому ордеру без номера, при цьому пояснити наявність її підпису під цим документом вона не змогла.

Також, ОСОБА_16 пояснила, що документально підтвердити свої свідчення вона не може, тому що 15.08.2017 усі первинні бухгалтерські документи ТОВ Сільські традиції за 2014 рік були знищені у з`вязку з закінченням терміну їх зберігання.

Оцінюючи показання свідка ОСОБА_16 суд враховує їх суперечливість з іншими доказами в справі.

Так, судом встановлений факт, що в жовтні 2014 року між ТОВ Сільські традиції та СПД ФО ОСОБА_17 ніяких господарських операцій проведено не було. Про це свідчать надані стороною захисту відповіді на адвокатські запити від ФОП ОСОБА_17 від 10.01.2018 та від Головного управління ДФС у Харківській області від 01.02.2018 за № 796/Д/20-40-23-13. Ці докази ні прокурором, ні потерпілою особою спростовані не були.

Ця обставина свідчить, що 18.10.2014 в касу ТОВ Сільські традиції від ФОП ОСОБА_17 не могли надійти кошти в сумі 587000 грн, тобто відсутнє підтвердження наявності джерела надходження готівки, яка по видатковому касовому ордеру № 1502 18.10.2014 була б видана ОСОБА_7 .

Згідно пункту 2 «Положення про документальне забезпечення записів в бухгалтерському обліку», затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за № 168/704, первинні документи це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

За таких обставин, видатковий касовий ордер № 1502 від 18.10.2014, у розумінні ст.85 КПК України, є неналежним доказом, так як він фактично не відображає факт господарської операції з купівлі за готівковий розрахунок ФОП ОСОБА_17 у ТОВ Сільські традиції 18.10.2014 живих свиней, що виключає його використання судом як доказ у справі.

Оцінюючи усі надані сторонами кримінального провадження докази у сукупності, суд не погоджується з висновком сторони обвинувачення про те, що дії ОСОБА_7 виразилися у зловживанні повноваженнями.

Так, відповідно до п.12.7 Статуту, ОСОБА_7 , як генеральний директор Товариства, повинен зокрема, узгоджувати із учасниками Товариства надання корпоративної позики. Однак, судом критично оцінені висновки прокурора, що корпоративна позика і позика, про яку йде мова в договорі № 10/2014 від 17.10.2014 є аналогічними поняттями.

Крім цього, відповідно до п.12.5 Статуту, стосунки між Товариством і Генеральним директором регулюються трудовим договором (контрактом) за умови, що він не суперечить законодавству України і положенням Статуту.

Згідно з п. 3.7 контракту від 07.07.2014, передбаченого п.12.5 Статуту, генеральний директор має право приймати рішення щодо надання на зворотній основі кредитів, позик на загальну суму, що не перевищує 1 млн.грн.

Отже ОСОБА_7 при укладенні договору позики № 10/2014 від 17.10.2014 діяв в межах повноважень, наданих йому контрактом від 07.07.2014.

Оцінюючи усі надані сторонами кримінального провадження докази у сукупності, суд не погоджується з висновком сторони обвинувачення про те, що діями ОСОБА_7 сприченені тяжкі наслідки для ТОВ Сільські традиції.

Так, суд встановив, що за період з 03.06.2014 по 10.10.2014 ОСОБА_7 отримав в касі підприємства готівки на загальну суму 1096000,00 грн., з яких за період з 13.10.2014 по 01.12.2014 було повернуто 961849,00 грн, що підтверджується висновком експертного дослідження № 6 від 03.07.2015. Крім цього ним було повернуто в касу підприємства ще 858000,00 грн, що підтверджується наданим до суду оригіналом квитанції до прибуткового касового ордеру б/н від 16.10.2014. Крім цього, відповідно до касової книги ОСОБА_7 25.11.2014 повернуто в касу підприємства ще 111141,00 грн.

Отже, враховуючи грошові кошти згідно з договором позики № 10/2014 від 17.10.2014, за період з 03.06.2014 по 20.10.2014, ОСОБА_7 в касі Товариства отримано 1954000,00 грн (1096000,00 грн.+858000,00 грн).

В свою чергу, за період з 13.10.2014 по 01.12.2014, ОСОБА_7 в касу підприємства було повернуто 1930990,00грн (961849,00 грн + 858000,00 грн. + 111141,00 грн.).

Відповідно до п. 12.9 Статуту ТОВ Сільські традиції генеральний директор несе матеріальну відповідальність перед Товариством за збитки, заподіяні Товариству його винними діями. Тому, повернення ОСОБА_7 різниці між отриманою готівкою, та повернутою до каси, яка встановлена судом в сумі 23010 грн, є предметом цивільно-правових відносин.

Суд також вважає суперечливим висновок судової економічної експертизи № 422 від 29.04.2016, так як зазначена експертиза досліджувала виключно протокол інвентаризації розрахунків від 12.04.2016 згідно з договором позики № 10/2014 від 17.10.2014. Такий підхід суперечить Положенню про інвентаризацію активів та зобов`язань, затверджений наказом Міністерства фінансів України № 879 від 02.09.2014, про який було зазначено вище.

Суд також критично оцінює посилання у висновку № 319/320 від 04.08.2017 додаткової судово-почеркознавчої та судово-технічної експертизи, що люмінесценція по контуру штрихів підписів ОСОБА_7 на документах що досліджувалися сталася з причин підписання цих документів на поверхні, яка перед цим була оброблена миючою речовиною.

Однак, такий висновок експерта ґрунтується виключно на його припущеннях та не відповідає матеріалам справи. Так, у відповідності до наявних в справі доказів, договір позики № 10/2014 від 17.10.2014 та видаткові касові ордери №№ 1501, 1502 та 1504 від 17.10.2014, 18.10.2014 та 20.10.2014 підписувалися ОСОБА_7 в різний час, тому зазначені документи не можуть мати однакові сліди люмінесценції з причини, зазначеної експертом.

Отже висновок експерта, що наявність люмінесценції на зворотній стороні досліджених документів не свідчить про факт попередньої технічної підготовки при виготовлені підписів ОСОБА_7 , ґрунтується на припущеннях, тому суд не може взяти його до уваги.

Відповідно до ст. 3 Закону України Про судову експертизу, судово-експертна діяльність здійснюється на принципах законності, незалежності, об`єктивності і повноти дослідження. До того ж згідно з п.2.3 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 08.01.1998 за № 53/5 експерту забороняється вибирати вихідні дані, якщо вони відображені в наданих йому матеріалах неоднозначно.

Оцінюючи обставини вчинення кримінального правопорушення, яке інкримінується обвинуваченому ОСОБА_7 , зокрема, мету його вчинення одержання неправомірної вигоди для себе, суд зазначає, що таке трактування стороною обвинувачення мети скоєння кримінального правопорушення не відповідає фактичним обставинам справи, а саме, ще до початку отримання коштів по договору позики № 10/2014 від 17.10.2014, ОСОБА_7 почав повертати в касу отримані раніше кошти, зокрема ним було повернуто 13.10.2014 - 29630,00 грн., 14.10.2014 - 170108,00 грн. та 16.10.2014 - 858000 грн, а тому не може інкримінуватися як мотив вчинення кримінального правопорушення.

Зважаючи на те, що стороною обвинувачення цей факт лише констатований без обґрунтування його наявності будь-якими доказами, надання таких доказів та, навіть, спроби їх встановлення під час розгляду справи в суді, суд вважає це припущенням, яке не може взяти до уваги.

Згідно зі ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягає доказуванню зокрема: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення тощо.

Показання вище наведених свідків та досліджені в судовому засіданні докази жодним чином не підтверджують обвинувачення ОСОБА_7 сформульоване в обвинувальному акті. При цьому, прокурором у зміненому обвинувальному акті від 22.02.2017 (т.3 а.к.п. 45-49) обвинувачення стосовно ОСОБА_7 сформульоване в загальних рисах, без розкриття суті суб`єктивної сторони, мотиву, мети вчинення кримінального правопорушення, в чому саме полягає вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, що суперечить п.а ч. 3 ст.6 Європейської конвенції з прав людини та вимогам ст. 91 КПК України.

Суд відповідно до ст. 22 КПК України, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив усі необхідні умови для реалізації сторонами під час розгляду кримінального провадження в суді їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, щоб провадження було здійснено на засадах змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення та стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Цим правом сторони скористались повністю, надали на пропозицію суду, на їх розсуд, для дослідження всі докази, які мали в своєму розпорядженні та заявили про відсутність у них інших доказів.

Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, виходив з положень закону, що жоден доказ не має наперед встановленої сили, та дійшов висновку про відсутність як доказів вини обвинуваченого ОСОБА_7 у скоєнні інкримінованого йому злочину, так і відсутність в його діях складу цього злочину.

Враховуючи тривалість розслідування (із 2016 року), розгляду кримінального провадження та повне надання судом сторонам можливості вільно розпоряджатися своїми правами в частині доведення переконливості поданих доказів, суд, дотримуючись засад безсторонності та розумних строків, вважає, що можливості здобуття інших доказів вичерпані.

При цьому суд враховує вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, згідно з якою кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Зі змісту ч. ч. 1 і 2 ст.17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Виходячи з вимог ч. ч. 1 і 3 ст. 23 КПК України, суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримав усно.

Згідно ч. 3 ст. 373 КПК України, обвинувальний вирок не може ґрунтуватись на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення. Водночас, виправдувальний вирок відповідно до підпункту 1 частини 1 цієї ж статті, може бути постановлений у разі, якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим, в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що під час досудового розслідування не було встановлено, а прокурором під час розгляду кримінального провадження не наведено суду доказів, які б забезпечували надійне, повне та достовірне встановлення всіх обставин, що входять до предмету доказування щодо обвинувачення ОСОБА_7 , тому його потрібно визнати невинуватим та виправдати за відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364-1 КК України.

Заявлений в справі ТОВ «Сільські традиції» цивільний потрібно залишити без розгляду.

Речові докази у справі (оригінал Статуту) потрібно, повернути ТОВ «Сільські традиції», особисті документи що були надані на дослідження ОСОБА_7 повернути ОСОБА_7 .

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні віднести на рахунок держави.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.369-371, 373-376 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_9 визнати невинуватим та виправдати за недоведеністю вини у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 364-1 КК України

Цивільний позов ТОВ «Сільські традиції» про стягнення із ОСОБА_7 матеріальної шкоди 858 000,00 (вісімсот п`ятдесят вісім тисяч) гривень - залишити без розгляду.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні віднести на рахунок держави.

Речові докази у справі (оригінал Статуту) - повернути ТОВ «Сільські традиції», особисті документи що були надані на дослідження ОСОБА_7 повернути ОСОБА_7 .

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Кобеляцький районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копії вироку вручити учасникам процесу в залі суду негайно після його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя