Справа№487/1695/19
Провадження №1-кс/487/1796/19
УХВАЛА
Іменем України
за результатами розгляду скарги на бездіяльність слідчого

06.03.2019 року слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , при секретарі судових засідань ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність начальника Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_4 ,

встановив:

04.03.2019 року по пошті надійшла до слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва скарга ОСОБА_3 на бездіяльність начальника Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_4 , в якій він просив зобов`язати начальника Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_4 внести до ЄРДР відомості за його заявою від 05.02.2019 року про вчинення суддями кримінальних правопорушень за ознаками, передбаченими ст.364, ст.365, ст.366, ст.375 КК України, та розпочати досудове розслідування.

Скаржник ОСОБА_3 в судовому засіданні скаргу підтримав, просив її задовольнити, посилаючись на обставини зазначені у ній.

Слідчий, бездіяльність якого оскаржується, в судовому засіданні був відсутній, його відсутність, згідно частини 3 статті 306 КПК України не є перешкодою для розгляду скарги.

Вислухавши пояснення скаржника ОСОБА_3 , вивчивши матеріали скарги, слідчий суддя дійшов наступного.

Установлено, що 05.02.2019 року ОСОБА_3 звернувся до начальника слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань розташованого у місті Миколаєві із заявою про вчинення суддею Заводського районного суду м. Миколаєва ОСОБА_5 , суддями Миколаївського апеляційного суду ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , суддями Центрального районного суду м. Миколаєва ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , кримінальних правопорушень за ознаками, передбаченими ст.364, ст.365, ст.366, ст.375 КК України.

06.02.2019 року начальником першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління ДБР, розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_4 ОСОБА_3 було надіслано повідомлення, згідно якого останньому було відмовлено у внесенні відомостей до ЄРДР про вчинення кримінальних правопорушень за ознаками, передбаченими ст.364, ст.365, ст.366, ст.375 КК України, у зв`язку з тим, що відсутні правові підстави для внесення до ЄРДР відомостей, зазначених у заяві ОСОБА_3 від 05.02.2019 року.

Частиною 1 статті 214 КПК України передбачено, що слідчий або прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинення кримінального правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.

Положення ст.214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч.1 ст.2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно-небезпечного діяння, яке містить склад злочину. Тому фактичні дані, які вказують на вчинення кримінального правопорушення, повинні містити відомості, які можуть свідчити про наявність складу злочину, передбаченого КК України, що і має бути визначальним критерієм для внесення такого факту до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до ч.6 ст.48 ЗУ "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 року органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, а також фізичні і юридичні особи та їх об`єднання зобов`язані поважати незалежність судді і не посягати на неї.

Рекомендація N CM/Rec(2010)12 Комітету міністрів Ради Європи від 17.11.2010 щодо незалежності, ефективності та обов`язків суддів містить положення про те, що виконавча та законодавча влада повинні гарантувати незалежність суддів і утримуватися від дій, які можуть підірвати незалежність судової влади або довіру суспільства до неї.

Відповідно до положень ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, метою забезпечення незалежності судової влади є гарантування кожній особі основоположного права на розгляд справи справедливим судом тільки на законній підставі та без будь-якого стороннього впливу.

Незалежність судової влади є головною умовою забезпечення верховенства права, ефективного захисту прав і свобод людини та громадянина, юридичних осіб, інтересів суспільства й держави.

Незалежність і недоторканність суддів гарантують ст.ст. 126 і 129 Конституції України, якими встановлено, що судді при здійсненні правосуддя незалежні й підкоряються лише закону. Законом України "Про судоустрій і статус суддів" визначені умови виконання професійних обов`язків суддів та правові засоби, за допомогою яких забезпечується реалізація конституційних гарантій самостійності судів та незалежності суддів.

Зокрема, ст.6 "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 року встановлено, що втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповага до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання і поширення інформації усно, письмово або в інший спосіб з метою дискредитації суду або впливу на безсторонність суду, заклики до невиконання судових рішень забороняються і мають наслідком відповідальність, установлену законом.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року №8 "Про незалежність судової влади" положення частини другої статті 126 Конституції України про те, що вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється, означає заборону будь-яких дій стосовно суддів незалежно від форми їх прояву з боку, зокрема, державних органів.

Як зазначено у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року №8 "Про незалежність судової влади", відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені. Органи, які вирішують питання про дисциплінарну відповідальність та відповідальність за порушення присяги судді, не наділені законом повноваженнями оцінювати законність судового рішення. Голови судів та інші судді, які обіймають адміністративні посади в судах, органи суддівського самоврядування, кваліфікаційні комісії, Вища рада правосуддя, органи та посадові особи законодавчої та виконавчої влади не мають повноважень перевіряти правовий зміст судових рішень.

Враховуючи вищенаведене, у задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність начальника Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_4 слід відмовити.
Враховуючи викладене, керуючись статтями 303-307 КПК України, слідчий суддя

ухвалив:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність начальника Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_4 - відмовити.

Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення слідчого, згідно частини 3 статті 307 Кримінального процесуального кодексу України оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Заводського
районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1