Справа № 461/3816/17
пр.№ 1-кп/464/507/18
У Х В А Л А
18 грудня 2018 року м.Львів
Сихівський районний суд м.Львова

в складі колегії: головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретар судового засідання ОСОБА_4 ,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові заяву прокурора ОСОБА_5 про відвід суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по кримінальному провадженню №461/3816/17 про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.307, ч.3 ст.28 - ч.2 ст.317, ч.3 ст.28 - ч.2 ст.306, ч.2 ст.311 Кримінального кодексу України,

в с т а н о в и в :

у провадженні Сихівського районного суду м.Львова перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні вищевказаних кримінальних правопорушень.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 заявив відвід суддям ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , покликаючись на те, що колегією суддів Сихівського районного суду м. Львова ОСОБА_8 (головуюча), ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , 31.10.2018 постановлено вирок, яким затверджено угоди про визнання винуватості, укладені цього ж дня, між ним та обвинуваченими ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , згідно з яким ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.307, ч.3 ст.28, ч.2 ст.317, ч.3 ст.28, ч.2 ст.306 КК України та ОСОБА_10 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України, і визначено їм покарання. Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_7 в грудні 2015 року з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення для подальшого вчинення злочинів на території м. Львова та Львівської області, а саме незаконного виготовлення, зберігання, перевезення з метою збуту та збуту психотропної речовини «амфетамін» в особливо великих розмірах, організував стійку групу, до складу якої увійшли ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та інші невстановлені слідством особи, відповідно свої висновки про винуватість зазначених членів групи уже обґрунтовано суддями ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у вироку. Враховуючи викладене, через висловлену суддями позицію щодо виконавців, виникає сумнів у їх неупередженості та безсторонності при розгляді кримінального провадження щодо організатора ОСОБА_7 , тобто, має місце порушення ст. 75 КПК України та п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Заслухавши думку обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 , які заперечили щодо заявленого прокурором відводу суддям ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , оскільки відвід даним суддям було заявлено під час підготовчого судового засідання захисником та у задоволенні такого було відмовлено, дослідивши матеріали кримінального провадження та з`ясувавши його дійсні обставини, суд дійшов до наступного з огляду на таке.
06 липня 2017 року до Сихівського районного суду м.Львова з Апеляційного суду Львівської області надійшло кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.307, ч.3 ст.28 - ч.2 ст.317, ч.3 ст.28 - ч.2 ст.306, ч.2 ст.311 Кримінального кодексу України, ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 Кримінального кодексу України, ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.307, ч.3 ст.28 - ч.2 ст.317, ч.3 ст.28 - ч.2 ст.306 Кримінального кодексу України.
31.10.2018 Сихівським районним судом м.Львова постановлено вирок, яким затверджено угоди про визнання винуватості, укладені 31 жовтня 2018 року між прокурором відділу нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Львівської області ОСОБА_5 та обвинуваченими ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .
Ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 31.10.2018 виділено з кримінального провадження №0000052 про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.307, ч.3 ст.28 - ч.2 ст.317, ч.3 ст.28 - ч.2 ст.306, ч.2 ст.311 Кримінального кодексу України, ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 Кримінального кодексу України, ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.307, ч.3 ст.28 - ч.2 ст.317, ч.3 ст.28 - ч.2 ст.306 Кримінального кодексу України в окреме провадження матеріали про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.307, ч.3 ст.28 - ч.2 ст.317, ч.3 ст.28 - ч.2 ст.306, ч.2 ст.311 Кримінального кодексу України.
Згідно з протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 07.11.2018 дане кримінальне провадження передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючої судді ОСОБА_8 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .
Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.11.2018 на підставі розпорядження в.о. керівника апарату суду №66/18 від 07.11.2018 із складу колегії вилучено суддю ОСОБА_8 у зв`язку із закінченням повноважень та включено до складу головуючого суддю ОСОБА_1 .
Стаття 75 КПК України визначає обставини, які виключають участь судді в кримінальному провадженні та підстави для його відводу.

Так, суддя не може брати участь у кримінальному провадженні:
1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача;
2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник;
3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження;
4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості;
5) у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.
Відповідно до ст.56 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя зобов`язаний своєчасно, справедливо та безсторонньо розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства.

Пункт 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 13 червня 2007 року «Про незалежність судової влади» передбачає, що відповідно до закону суддя не може брати участь у розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо він заінтересований у результаті розгляду справи або є інші обставини, які викликають сумнів в об`єктивності та неупередженості судді.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (рішення від 09.11.2006 року у справі «Білуха проти України», від 28.10.1998 року у справі «Ветштайн проти Швейцарії`тощо) важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду.

Окрім цього, в рішенні ЄСПЛ «Мироненко і Мартенко проти України», зокрема у п. 66, зазначено, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ наявність безсторонності має визначатися, для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (див., зокрема, рішення у справах «Фей проти Австрії» та «Веттштайн проти Швейцарії»). У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (див. рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства»).

Відповідно до ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість висунутого проти нього будь-якого кримінального обвинувачення.

Виходячи із положень ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод і практики Європейського суду з прав людини, які є частиною національного законодавства і джерелом права, що підлягають застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суд має завжди бути «встановленим законом». Це формулювання засвідчує принцип верховенства права, притаманний усій системі Конвенції та її протоколів, адже правовий орган, що не є встановленим відповідно до законодавства, завжди буде позбавлений легітимності, яка вимагається у демократичному суспільстві для вирішення справ приватних осіб. Вислів «встановлений законом» стосується не лише законності самого існування суду, а й складу суддів при розгляді кожної справи (рішення у справах «Булут проти Австрії» від 22.02.1996 року, «Бускаріні проти Сан-Марино» від 18.02.1999). Термін «закон», про який ідеться в цьому положенні, стосується, таким чином, не лише законодавства щодо створення і компетенції судових органів, а й будь-якого іншого положення національного права, невиконання якого робить неправомірною участь одного або кількох суддів у розгляді справи. Тут йдеться, зокрема, про положення щодо повноважень, щодо несумісностей і щодо відводу суддів (рішення у справі «Коем та інші проти Бельгії» від 22.06.2000).

Про те, що термін «суд, встановлений законом» поширюється не лише на правову основу існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, звернуто також увагу Європейським судом з прав людини у справі «Сокуренко і Стригун проти України» від 20.07.2006.

Суд, який розглядає справу, має бути «безстороннім» і «незалежним» за ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Відвід судді в розгляді справи може бути задоволеним і у випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді, що передбачають Бангалорські принципи поведінки суддів від 19 травня 2006 року, схвалені Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27 липня 2006 року № 2006/23.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що доведених підстав для відводу суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 немає, наведені заявником обставини не свідчать про упередженість або певну зацікавленість суддів у наслідках розгляду цієї справи, будь-яких інших підстав, які викликали б сумнів в об`єктивності та неупередженості судді, не виявлено, доказів упередженості сторонам не надано.

Проте, з метою запобігання формування думки щодо заінтересованості суддів ОСОБА_12 та ОСОБА_2 у результаті розгляду кримінального провадження, зважаючи на те, що сторона обвинувачення впевнено заявляє про наявність зазначених в клопотанні та в судовому засіданні обставин, вбачає позицію суддів упередженою, ураховуючи те, що з тих же підстав в судовому засіданні заявлявся відвід захисником обвинуваченого, суд дійшов висновку, що будь-яке подальше рішення по даному кримінальному провадженню викликатиме сумніви в його об`єктивності та безсторонності, та буде ними оскаржуватись, а тому з метою уникнення перешкод у розгляді справи, та задля нормалізації обстановки вирішення кримінального провадження по суті в цілому, суд дійшов до висновку про необхідність задоволення заяви про відвід.

Враховуючи викладене, керуючись ст.6 Європейської конвенції з прав людини, ст.ст. 35, 75, 81, 82, 369-372 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

заяву прокурора ОСОБА_5 про відвід суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.307, ч.3 ст.28 - ч.2 ст.317, ч.3 ст.28 - ч.2 ст.306, ч.2 ст.311 Кримінального кодексу України, задовольнити.

Кримінальне провадження №461/3816/17 про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.307, ч.3 ст.28 - ч.2 ст.317, ч.3 ст.28 - ч.2 ст.306, ч.2 ст.311 Кримінального кодексу України, передати для проведення його перерозподілу в порядку, визначеному ст.35 КПК України, іншому складу суду.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її проголошення.

Головуючий ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3