УХВАЛА
16 травня 2019 р.

м. Київ
справа № 607/2667/17-к
провадження № 51-8056км18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_5 ,
представника цивільного відповідача ОСОБА_6

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу представника цивільного відповідача директора ДПФ «Альтфатер Тернопіль» ОСОБА_7 на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 січня 2018 року та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 4 липня 2018 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000209, за обвинуваченням

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Пустомити Львівської області, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , жительки АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.286 КК України.

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 січня 2018 року ОСОБА_8 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.
На підставі п. «в» ст.1 Закону України "Про амністію у 2016 році» ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного покарання.

Ухвалено стягнути з ДП фірма «Альфатер Тернопіль» на користь потерпілої ОСОБА_9 на відшкодування моральної шкоди в сумі 100 000 грн.
Ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 04 липня 2018 року вирок суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову щодо стягнення моральної шкоди на користь потерпілої ОСОБА_9 змінено. Постановлено стягнути з ДП фірма «Альтфатер Тернопіль» на відшкодування моральної шкоди на користь потерпілої ОСОБА_9 500 000 грн. У решті вирок залишено без зміни.
Згідно вироку ОСОБА_8 визнано винуватим та засуджено за те, що він 3 грудня 2016 року о 02 год. 40 хв. будучи водієм ДПФ «Альтфатер-Тернопіль», керуючи автомобілем-сміттєвозом "МАН М 4425.264" та рухаючись заднім ходом від вул. Купчинського на прилеглій території до будинків вулиці Петлюри у м. Тернополі в напрямку будинку №2, в порушення вимог п. п. 1.5, 1.10, 2.3 «б», 10.9, 10.10, 12.1 Правил дорожнього рухуУкраїни, належно не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміну, не враховував дорожні умови, неправильно вибрав безпечну швидкість руху і такі прийоми керування транспортним засобом, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, де скоїв наїзд задньою лівою частиною керованого автомобіля на пішохода ОСОБА_10 , який знаходився на проїзній частині позаду даного автомобіля. У результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпілий ОСОБА_10 отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких настала його смерть.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі представник цивільного відповідача директор ДПФ «Альтфатер Тернопіль» ОСОБА_7 посилається на незаконність судових рішень щодо ОСОБА_8 у частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_9 . Стверджує, що потерпілою не було доведено розміру моральної шкоди, а суди при ухвалені своїх рішень не врахували, що відповідно до п.27.3 ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", без доведення розміру моральної шкоди може прийматись сума моральної шкоди, яка підлягає виплаті страховиком близьким родичам загиблого тільки в розмірі 12 мінімальних заробітних плат, що станом на день настання страхового випадку (03 грудня 2016 року) становило 19 200 (дев`ятнадцять тисяч двісті) гривень. Окрім того, вважає, що судами залишено поза увагою й те, що цивільно-правову відповідальність застраховано страховиком - Приватним акціонерним товариством «Страхова Компанія «Уніка» та згідно його полісу №АК/0097546 - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ліміт відповідальності за яким на одного потерпілого за шкоду заподіяну життю і здоров`ю становить 200 000 грн., а за шкоду заподіяну майну - 100 000 грн. Вказує про те, що оскільки позову до страховика в частині стягнення моральної шкоди потерпілою не було пред`явлено, то суду необхідно було відмовити в позові до цивільного відповідача ДПФ «Альтфатер Тернопіль» із урахуванням того, що страховик замінює страхувальника в делікатному зобов`язані в частині страхового відшкодування належного до виплати потерпілій особі, про що також зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року. Окрім того, судами порушені вимоги ст. 1194 ЦК України, апеляційною інстанцією безпідставно не застосовані норми ч. 2 ст. 1193 ЦК України. Стверджує, що до апеляційного суду було подане клопотання відповідно до вимог ст. 404 КПК України про дослідження доказів, які не досліджувалися судом першої інстанції, оскільки вони стали відомі після ухвалення вироку, однак апеляційний суд, не виконав вимоги закону, їх не дослідив та всупереч ст. 94 КПК України не дав їм оцінки. Окрім того, залишаючи апеляційну скаргу представника цивільного відповідача без задоволення, та збільшуючи розмір відшкодування моральної шкоди на користь потерпілої, не навів достатніх мотивів прийнятого рішення, належним чином його не обґрунтував. У зв`язку з цим просить судові рішення щодо ОСОБА_8 у частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_9 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

У запереченні потерпіла ОСОБА_9 просить судові рішення щодо ОСОБА_8 , залишити без зміни, а подану касаційну скаргу без задоволення.
Позиції інших учасників судового провадження
Прокурор ОСОБА_5 заявила клопотання про відкладення касаційного розгляду, ураховуючи вимоги ч. 1 ст. 36 Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» щодо повноважень Верховного Суду із забезпечення сталості та єдності судової практики.

Представник цивільного відповідача ОСОБА_6 не заперечував щодо відкладення розгляду кримінального провадження.

Мотиви суду
17 квітня 2019 року, ухвалою колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду передано на розгляд Великої Палати ВС провадження за касаційною скаргою представника цивільного відповідача - Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі МТСБУ) на вирок Франківського районного суду м. Львова від 28 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 27 листопада 2017 року, у якому одним із основних аргументів є те, що згідно з оскарженими судовими рішеннями з МТСБУ безпідставно стягнуто шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, адже потерпілий не звертався до нього із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному ст. 35 Закону про ОСЦПВВНТЗ.
Ураховуючи те, що представник цивільного відповідача директор ДПФ «Альтфатер Тернопіль» ОСОБА_7 у поданій касаційній скарзі висловлює фактично аналогічні доводи та із урахуванням існуючої практики Великої Палати, Касаційного цивільного суду та Касаційного кримінального суду Верховного Суду, з метою дотримання єдності практики, колегія суддів дійшла висновку, що розгляд цього кримінального провадження слід відкласти.
Керуючись статтею 434 КПК України, Верховний Суд
постановив:
Клопотання прокурора задовольнити.
Відкласти розгляд кримінального провадження за касаційною скаргою представника цивільного відповідача директора ДПФ «Альтфатер Тернопіль» ОСОБА_7 на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 січня 2018 року та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 4 липня 2018 року до прийняття рішення Великою Палатою Верховного Суду, про що повідомити учасників судового провадження.
Ухвала Верховного Суду оскарженню не підлягає.
Судді

ОСОБА_11 ОСОБА_2 ОСОБА_3