УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 березня 2018 року

м. Київ
справа № 234/14561/16-к
провадження № 51-531ск19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу прокурора ОСОБА_4 , яка брала участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, на ухвалу Донецького апеляційного суду від 05 листопада 2018 року в межах кримінального провадження № 0002297 від 02 серпня 2016 року за обвинуваченням:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Корсаков Сахалінської області, проживаючого за адресою:

АДРЕСА_1 , раніше судимого, останній раз вироком Краснолиманського міського суду Донецької області

від 28 березня 2016 року за ч. 1 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки;
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_2 , раніше судимого вироком Ясинуватського міського суду Донецької області

від 04 квітня 2011 року за ч. 1 ст. 187 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки;
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК.
Встановлені обставини
Вироком Краматорського міського суду Донецької області від 04 грудня 2017 року:
- ОСОБА_5 визнано винуватим і засуджено за ч. 2 ст. 186 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ч. 1 ст. 71 КК, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднано покарання за вироком Краснолиманського міського суду Донецької області

від 28 березня 2016 року і призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців.
- ОСОБА_6 визнано винуватим і засуджено за ч. 2 ст. 186 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
Вирішено питання щодо речових доказів.
Ухвалою Донецького апеляційного суду від 05 листопада 2018 року апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та прокурора залишено без задоволення,

а вирок місцевого суду без змін.
Відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_5 про застосування щодо нього Закону України «Про амністію у 2016 році».
Не погоджуючись із рішенням апеляційного суду, прокурор ОСОБА_4 звернулася до касаційного суду з касаційною скаргою, яка не відповідала вимогам, встановленим у ст. 427 КПК, а тому хвалою Верховного Суду від 11 лютого

2019 року цю касаційну скаргу було залишено без руху і надано строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків. Також прокурору було роз`яснено, що в разі, якщо вона не усуне зазначені в ухвалі недоліки, в установлений строк, її касаційна скарга буде повернута.
На виконання ухвали від 11 лютого 2019 року прокурор повторно звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою однак вимог ст. 427 КПК не дотрималася

і не усунула недоліків касаційної скарги, зазначених у рішенні касаційного суду.
Мотиви Верховного Суду
Статтею 427 КПК визначено вимоги, яким має відповідати касаційна скарга.
Частиною 1 ст. 438 КПК визначено, що підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.
Водночас слід враховувати, що відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Залишаючи касаційну скаргу прокурора без руху, Верховний Суд в ухвалі від 11 лютого 2019 року зазначив, що ця касаційна скарга не відповідала наведеним вимогам закону.
Верховний Суд звертав увагу прокурора на те, що в касаційній скарзі, вказуючи на недотримання апеляційним судом вимог статей 2, 94, 370 і 419 КПК, прокурор фактично не погоджувалася із висновком апеляційного суду про правильність кваліфікації місцевим судом дій обвинувачених за ч. 2 ст. 186 КК. При цьому

не вказувала, у чому конкретно полягають ці порушення і як вони вплинули чи могли вплинути на законність оскаржуваного судового рішення та чому їх слід відносити до підстав для скасування касаційним судом ухвали апеляційного суду відповідно до ч. 2 ст. 438 КПК з огляду на приписи ст. 412 цього Кодексу. Натомість доводи прокурора зводилися до невідповідності висновків місцевого суду (рішення якого не оскаржувалося у касаційній скарзі) фактичним обставинам кримінального провадження, що відповідно до положень статей 433, 438 КПК не є предметом перегляду судом касаційної інстанції.
Крім того, у касаційній скарзі прокурора не було вказано, чи заявлялися стороною обвинувачення в апеляційному суді клопотання, які всупереч ч. 3 ст. 404 КПК цей суд безпідставно не задовольнив, а також, які конкретно доводи апеляційної скарги в порушення ст. 419 цього Кодексу суд апеляційної інстанції не дослідив,

не перевірив та не оцінив, внаслідок чого визнав їх необґрунтованими.
У поданій на усунення недоліків касаційній скарзі прокурор не погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, у той же час, на обґрунтування щодо незаконності ухвали апеляційного суду з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1

ст. 438 КПК, доводів із урахуванням вимог ч. 2 ст. 412 цього Кодексу не наводить.
Посилаючись на недотримання апеляційним судом вимог ст. 419 КПК, прокурор ставить перед касаційним судом питання про достовірність доказу (показань потерпілого в частині втрати ним свідомості), а також у цій частині наголошує на невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, що відповідно до положень статей 433, 438 КПК

не є предметом перегляду судом касаційної інстанції.
Також прокурором у касаційній скарзі не зазначено, чи заявлялися стороною обвинувачення в апеляційному суді клопотання, які всупереч ч. 3 ст. 404 КПК цей суд безпідставно не задовольнив.
Таким чином, недоліки касаційної скарги, залишеної без руху ухвалою Верховного Суду від 11 лютого 2019 року прокурором не усунуто.
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК касаційна скарга повертається, якщо особа не усунула недоліки касаційної скарги, яку залишено без руху, в установлений строк.
З огляду на викладене, оскільки прокурор не усунула зазначені в ухвалі суду недоліки в установлений строк, Верховний Суд вважає за необхідне на підставі п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК повернути касаційну скаргу.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Повернути прокурору ОСОБА_4 , яка брала участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, її касаційну скаргу на ухвалу Донецького апеляційного суду від 05 листопада 2018 року щодо ОСОБА_5 і ОСОБА_6 разом із усіма доданими документами.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3