печерський районний суд міста києва
Справа № 757/7694/19-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 лютого 2019 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

розглянувши в судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах управління розслідування особливо тяжких злочинів Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного у кримінальному провадженні №0000658 від 30 жовтня 2018 року, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,-

ВСТАНОВИВ:
15.02.2018 старший слідчий в особливо важливих справах управління розслідування особливо тяжких злочинів Головного слідчого управління Національної поліції України капітан поліції ОСОБА_6 , звернувся до слідчого судді з клопотанням, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного у кримінальному провадженні №0000658 від 30 жовтня 2018 року, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Клопотання обґрунтовує тим, що у провадженні Головного слідчого управління Національної поліції України знаходиться кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000658 від 30 жовтня 2018 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 190 ч.4, 189 ч.4 КК України.

Суть підозри сторона обвинувачення обґрунтовує наступним.

Так, під час проведення досудового розслідування встановлено, що у 2016 році мешканець м. Рівне ОСОБА_7 , маючи вагомий авторитет на території вказаного міста, з метою особистого збагачення, вирішив створити стійку організовану групу для вчинення умисних корисливих тяжких та особливо тяжких злочинів на території м. Рівне Рівненської області.

Встановлено, що в 2009 році ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 , придбав шляхом укладення договору купівлі-продажу нежитлове приміщення (будівлю кафе) загальною площею 281,2 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку під приміщенням площею 0,021 га., кадастровий номер :01:026:0008.

У 2015 році у ОСОБА_9 внаслідок неправомірної діяльності особи, дії якої розслідувані у іншому кримінальному провадженні та обвинувальний акт щодо якого перебуває у провадженні Рівненського міського суду Рівненської області за його обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч.5 ст.27, ч.3 ст.358, ч.4 ст.358, ч.5 ст.191, ч.1 ст.209 КК України, виник цивільно-правовий спір із ОСОБА_7 , щодо права власності на вищевказане приміщення.

Зазначений спір остаточно вирішений Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ, який ухвалою від 09.03.2017 залишив в силі ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 26.08.2016 та рішення Рівненського міського суду від 20.04.2016, якими приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , витребувано із володіння осіб, в інтересах яких діяв ОСОБА_7 ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , та фактично визнано право власності за ОСОБА_13 .

У подальшому, усвідомлюючи, що відповідно до законодавства України приміщення за указаною адресою перебуває у власності ОСОБА_9 , а також, що цивільно-правовий спір з цього питання знайшов своє остаточне вирішення судом, ОСОБА_7 вирішив протиправно у складі раніше створеної організованої групи заволодіти грошовими коштами ОСОБА_9 шляхом вимагання з погрозою насильства над ним, знищення та пошкодження його майна, маючи на меті завдання майнової шкоди потерпілому в особливо великих розмірах.

Діючи з указаною метою як учасник організованої групи та її організатор, ОСОБА_7 розподілив ролі між іншими її учасниками, спрямовані на досягнення указаної кінцевої мети. Відповідно до розробленого ОСОБА_7 плану неправомірної діяльності, на неустановлених осіб було покладено обов`язок звертатись до ОСОБА_9 з погрозами заподіяння йому насильства, пошкодження та знищення належного йому майна, вимагаючи при цьому у останнього вирішити конфліктну ситуацію із ОСОБА_7 , яка насправді мала не об`єктивний характер, а надуманий та була спровокована учасниками групи з метою заволодіння грошовими коштами ОСОБА_14 . Також, на неустановлених осіб відповідно до розробленого плану було покладено обов`язок у випадку відмови ОСОБА_9 , передати учасникам організованої групи обумовлену суму грошових коштів завдати пошкоджень майну потерпілого з тим, щоб надати погрозам щодо заподіяння тілесним ушкоджень ознак реальності.

На ОСОБА_5 , який тривалий час підтримував товариські стосунки з ОСОБА_9 та користувався його довірою, відповідно до розробленого ОСОБА_7 плану покладалось переконати потерпілого в тому, що погрози, звернуті до нього неустановленими особами, мають реальний характер та уникнути їх реалізації можливо лише передавши грошові кошти ОСОБА_7 в обумовленій сумі.

ОСОБА_7 , як організатор організованої групи, взяв на себе обов`язки загального керівництва учасниками, координації їх дій, розподілу отриманих коштів та безпосереднього отримання коштів від ОСОБА_13 .

Так, упродовж 2016-2018 років невстановлені слідством особи, діючи у складі організованої групи з метою протиправного заволодіння грошовими коштами потерпілого, неодноразово приходили до місця проживання ОСОБА_9 , розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , зустрічались з ним та під час розмови повідомили йому, що він повинен передати ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 100 тис. доларів США, а у випадку відмови до нього буде застосовано фізичне насильство та буде знищено або пошкоджено його майно приміщення кафе за адресою: АДРЕСА_3 .

ОСОБА_9 , усвідомлюючи, що будь-які правові підстави для передачі ним грошових коштів ОСОБА_7 відсутні, відмовився виконати указані протиправні вимоги.

Внаслідок відмови потерпілого виконати протиправні вимоги щодо передачі грошових коштів ОСОБА_7 , 05.09.2018 року невстановлені слідством особи, діючи у складі організованої групи під керівництвом ОСОБА_7 , здійснили підпал кафе за адресою: АДРЕСА_3 , з тим, щоб залякати ОСОБА_9 та створити у нього враження реальності звернутих до нього погроз застосування насильства та знищення його майна.

У подальшому, упродовж листопада 2018 року-січня 2019 року ОСОБА_5 , діючи у складі організованої групи відповідно до заздалегідь розробленого плану, неодноразово зустрічався з ОСОБА_15 , переконував його у можливості та реальності заподіяння йому за вказівкою ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, пошкодження його майна, а також необхідності залагодження конфлікту з останнім шляхом поступок його вимогам. При цьому ОСОБА_5 розумів, що фактично будь-яких зобов`язань матеріального характеру між потерпілим і ОСОБА_7 не існує, та мав на меті схилити ОСОБА_9 до передачі грошових коштів через нього з тим, щоб мінімізувати безпосередні зв`язки між потерпілим і організатором групи та перешкодити таким чином викриттю зазначеної неправомірної діяльності.

ОСОБА_9 , усвідомлюючи, що будь-які правові підстави для передачі ним грошових коштів ОСОБА_7 відсутні, відмовився на виконання указаних неправомірних вимог.

У подальшому 27.01.2019, ОСОБА_5 , на виконання раніше обумовленого злочинного плану, діючи у складі організованої групи, зустрівся з потерпілим біля будинку АДРЕСА_4 та повідомив йому, що ОСОБА_9 повинен передати ОСОБА_7 до 20.00 годин цього дня грошові кошти в сумі 120 тис. доларів США, а у разі невиконання цієї вимоги, ОСОБА_7 організує підпал вищевказаного приміщення або застосування насильства до ОСОБА_13 .

Також, в ніч з 27.01.2019 на 28.01.2019, невстановлені слідством особи, діючи у складі організованої групи на виконання раніше обумовленого злочинного наміру, з метою вимагання грошових коштів з ОСОБА_9 , здійснили підпал автомобілю «ЗАЗ LANOS» д.н.з. НОМЕР_1 зеленого кольору 2010 року випуску, який був припаркований біля будинку №4 по вул.Корольова у м. Рівне, яким користувався ОСОБА_13 .

Далі, 13.02.2019 приблизно в 16-35 годин ОСОБА_5 , діючи у складі організованої групи на виконання раніше обумовленого злочинного наміру, з метою вимагання грошових коштів в особливо великих розмірах з ОСОБА_9 , перебуваючи в автомобілі FIAT VI973963, який припаркований біля GASTROPUB FATHER за адресою: Рівненська область, м. Рівне, вул. Степана Бандери, 24-А, отримав від ОСОБА_9 заздалегідь імітовані ідентифіковані (помічені) засоби, які імітують долари США у кількості 1200 купюр номіналом по 100 доларів США кожна на загальну суму 120 тисяч доларів США (що станом на 13.02.2019 за офіційним курсом Національного банку України еквівалентно 3 240 000 гривень в розрахунку 27 гривень за 1 долар США) та був затриманий працівниками поліції.

Таким чином, ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 вчинив злочин, передбачений ч. 4 ст. 189 КК України, - вимагання, тобто вимога передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим, пошкодження та знищення його майна, кваліфікуючими ознаками якого є завдання майнової шкоди в особливо великих розмірах та вчинення злочину організованою групою.

Обґрунтовуючи клопотання, слідчий вважає наявними підстави для застосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років.

Слідчий вважає наявними ризики, передбачені ст.177 КПК України, зокрема, що підозрюваний, перебуваючи на волі матиме можливість переховуватись від органів досудового розслідування та суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності особисто може перешкоджати кримінальному провадженню і здійсненню досудового розслідування шляхом знищення, приховання або спотворення речей і документів, що мають істотне значення для встановлення всіх обставин вчиненого кримінального правопорушення, та незаконно впливати на свідків й інших обвинувачених у цьому кримінальному провадженні.

Обставини встановлені під час досудового розслідування на думку слідчого виправдовують тримання підозрюваного під вартою, оскільки інші запобіжні заходи не зможуть запобігти вказаним ризикам.

Прокурор в судовому засіданні доводи клопотання підтримала, просила задовольнити, зазначила, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є єдиним можливим заходом, а відтак інші, більш м`які запобіжні заходи не можуть забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Підозрюваний та його захисник в судовому засіданні заперечували щодо задоволення клопотання, вказавши, що у слідства відсутні будь-які підстави вважати, що наявні ризики, які вказані у ст. 177 КПК України. В матеріалах клопотання на думку захисту відсутні будь-які докази того, що є підставі стверджувати, що підозрюваний вчиняв тиск на потерпілого у кримінальному провадженні, брав участь у підготовці та вчиненні кримінального правопорушенні та підштовхував потерпілого до того, щоб виконати вимоги підозрюваного ОСОБА_7 , тому захист вважає, що вся підозра ґрунтується лише на припущеннях. Просили застосувати більш м`який запобіжний захід, у вигляді домашнього арешту у певний період доби, надавши суду копію Договору оренди нерухомості №10-10, як підтвердження постійного місця проживання підозрюваного ОСОБА_5 ..

Вивчивши клопотання та докази, якими обґрунтовується клопотання, заслухавши думку учасників судового провадження, надходжу до наступних висновків.

05.02.2019 о 17-50 год., ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 , затриманий у порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 189 КК України.

14.02.2019, ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 189 КК України.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Враховуючи, що відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), слідчий суддя приймає до уваги, що згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» не можна ставити питання про те, що арешт є виправданим тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки останнє є завданням попереднього розслідування.

Європейський Суд з прав людини у справі «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства» зазначив, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Перевіряючи обґрунтованість підозри, слідчий суддя, встановив, що дані які вказують на обґрунтовану підозру, які навіть в сторонньої людини не можуть викликати розумних сумнівів, підтверджується долученими до матеріалів клопотання доказами, а саме: протоколи допитів потерпілого ОСОБА_13 , протоколи оглядів, протоколи про результати проведених негласних слідчих (розшукових) дій, які містять достатні дані, що дають підстави вважати ОСОБА_5 причетним до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Приймаючи таке рішення, слідчий суддя виходить з того, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце та підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, які приведені у клопотанні слідчого та доданих матеріалах та з того, що слідчий суддя на даному етапі провадженні не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на наведені у клопотанні слідчого дані у слідчого судді є всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, інкримінованому йому стороною обвинувачення.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочинну діяльність.

У відповідності до ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний в сукупності оцінити тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, дані про особу підозрюваного, розмір майнової шкоди, в заподіянні якого підозрюється особа.

Вирішуючи питання про застосування підозрюваному запобіжного заходу суддя враховує не тільки положення, які передбачені КПК, а й вимоги пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі Клоот проти Бельгії (Cloot v. Belgium, § 40) серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших порушень. Однак необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідний в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться.

Долучені до клопотання докази, містять дані виключно щодо обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_5 інкримінованого діяння, однак не містять обґрунтованих доказів стосовно наявності ризиків вказаних у клопотанні, передбачених ст. 177 КПК України, які б передбачали застосування до підозрюваного виняткового запобіжного заходу, так як на думку слідчого судді він є занадто суворий та не відповідає ступеню ризиків у кримінальному провадженні.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Зокрема, при розгляді клопотання встановлено, що вищенаведені у клопотанні слідчого ризики не містять переконливого обґрунтування, що тільки запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який є винятковим, зможе забезпечити належне виконання підозрюваним процесуальних обов`язків. Фактично ці ризики, за переконанням слідчого судді, мають мінімізований ступінь їх здійснення, а слідчий у клопотанні та прокурор в судовому засіданні не довели обставин, які свідчать про недостатність застосування щодо ОСОБА_5 більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, для запобігання вказаним ризикам.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини, яке згідно ч. 5 сг. 9 КПК України, які є джерелом законодавства, у справі «Бойченко проти Молдови» № 41088/05, рішення від 11 липня 2006 року - «одне тільки посилання судів на відповідну норму закону без вказівки підстав з яких вони вважають обґрунтованими твердження про те, що ніби заявник може перешкоджати провадженню в справі, переховуватися від правосуддя або скоювати нові злочини, не є достатнім для ухвалення рішення про обрання запобіжного заходу». А у справі «Мамедова проти Росії» № 7064/05, рішення від 01 червня 2006 року Європейський суд дійшов такого висновку: «посилання на тяжкість обвинувачення, як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявниця переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини є недостатнім, хоча суворість покарання і є визначальний елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, і що потребує позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину».

Оскільки в матеріалах провадження відсутні достатні дані стосовно можливості переховування підозрюваного від органів досудового слідства та суду, перешкоджання ходу досудового розслідування та здійснення тиску на свідків, не знайшли свого підтвердження, враховуючи обставини кримінального правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_5 тяжкість покарання, яке загрожує останньому у разі визнання його винним у зазначеному кримінальному правопорушенні, дані про особу підозрюваного, в тому числі і те, що він має постійне місце проживання, здійснює керівництво товариством, має малолітнього сина, позитивно характеризується, має міцні соціальні зв`язки, окрім цього має не стабільний стан здоров`я, так як наявний діагноз: гіпертонічна хвороба I-II ступеня, раніше не судимий, приходить до висновку, що пропорційним тому ступеню небезпеки, ризики якого існують у кримінальному провадженні, а також тим завданням, які має досягти орган досудового розслідування, є запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Саме цілодобовий домашній арешт, як запобіжний захід, забезпечить швидке та повне проведення досудового розслідування, а також виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.

За вказаних обставин, проаналізувавши всі надані сторонами докази та дані про особу підозрюваного, слідчий суддя не знаходить підстав для задоволення клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Разом з цим, зважаючи на необхідність дотримання цілей кримінального провадження, принципів публічності, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, слідчий суддя, з метою забезпечення виконання підозрюваним, покладених на нього процесуальних обов`язків, у зв`язку з тим що в ході розгляду клопотання доведено обґрунтованість підозри та наявність існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, приходить до висновку про наявність підстав для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту з носінням електронного засобу контролю, з покладенням на підозрюваного обов`язків передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: не відлучатися з місця проживання, за адресою: АДРЕСА_5 , без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування з будь-якою особою, визначеною слідчим чи прокурором, або спілкуватися з нею із дотриманням умов, визначених слідчим суддею, судом; здати на зберігання у відповідні органи державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, які надають право на виїзд з України, носити електронний засіб контролю, за виключенням необхідності отримання медичної допомоги, строком на два місяці, у межах строку досудового розслідування кримінального провадження №0000658.

Керуючись ст. 29 Конституції України, ст.ст. 176, 177, 178, 181, 183, 184, 193, 194, 196, 202, 205, 309, 532, 534 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:
У задоволенні клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах управління розслідування особливо тяжких злочинів Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного у кримінальному провадженні №0000658 від 30 жовтня 2018 року, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - відмовити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_5 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з носінням електронного засобу контролю, за виключенням необхідності отримання медичної допомоги, строком на два місяці, у межах строку досудового розслідування кримінального провадження №0000658, а саме до 13 квітня 2019 включно.

Зобов`язати підозрюваного ОСОБА_5 виконувати процесуальні обов`язки, визначені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- не відлучатися з місця проживання, за адресою: АДРЕСА_5 , без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування з будь-якою особою, визначеною слідчим чи прокурором, або спілкуватися з нею із дотриманням умов, визначених слідчим суддею, судом;

- здати на зберігання у відповідні органи державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, які надають право на виїзд з України.

- носити електронний засіб контролю.

Зобов`язати прокурора у кримінальному провадженні передати ухвалу про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту стосовно підозрюваного ОСОБА_5 до виконання органу Національної поліції за його місцем проживання.

Обов`язок контролю за виконанням ухвали слідчого судді покладається на старшого слідчого в особливо важливих справах управління розслідування особливо тяжких злочинів Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_6 .

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1