Справа № 405/2733/18
Провадження №1-кп/405/213/18
У Х В А Л А
м. Кропивницький 12 грудня 2018 року

Ленінський районний суд м. Кіровограда у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
захисника-адвоката ОСОБА_8 ,
обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні питання доцільності тримання під вартою обвинуваченого у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.03.2018 №0002569, за обвинуваченням ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровограда, українця, громадянина України, освіта середня спеціальна, неодружений, не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Кіровограда, українця, громадянина України, освіта середня спеціальна, неодружений, не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 ч.3 ст.185, ч. 3 ст. 185 КК України,
в с т а н о в и в :
згідно ухвали Ленінського райсуду м. Кіровограда від 19.10.2018 обвинуваченому ОСОБА_9 продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 17.12.2018.

В судовому засіданні постало питання щодо доцільності перебування обвинуваченого ОСОБА_9 під вартою.

Прокурор в судовому засіданні зазначив про необхідність продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, оскільки існують ризики кримінального провадження. Свою позицію обґрунтував тим, що ризики переховування від суду та вчинення іншого кримінального правопорушення не зменшилися. Більше того вказав на відсутність у обвинуваченого сталих соціальних зв`язків, оскільки останній не працює, не одружений, дітей на утриманні не має.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_9 - адвокат ОСОБА_8 заперечувала щодо продовження строку тримання під вартою її підзахисному, вказала, що стороною обвинувачення не доведено ризиків переховування обвинуваченого від суду та вчинення інші кримінальні правопорушень. Більше того, останній має постійне місце проживання та реєстрації і може контролюватися органами поліції в разі обрання більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою. Просила змінити її підзахисному запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.
Обвинувачений ОСОБА_9 підтримав позицію свого захисника.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_11 та обвинувачений ОСОБА_10 підтримали позицію адвоката ОСОБА_8 .

Потерпілі підтримали позицію прокурора.

Заслухавши думку прокурора, враховуючи позиції учасників кримінального провадження, суд приходить до висновку про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_9 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з наступних підстав.

Згідно ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч. 1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для справи; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Вирішуючи питання щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд виходить не лише з вимог чинного кримінально-процесуального законодавства України, а й правових позицій Європейського суду з прав людини.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, допустимими підставами для взяття й утримання особи під вартою є наявність з боку підозрюваного таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину (рішення ЄСПЛ від 02.10.2014 р. у справі «Воляник проти України»). Крім цього, судом взято до уваги позицію Європейського суду з прав людини, яка висвітлена в рішенні ЄСПЛ від 06.04.2000р. у справі «Лабіта проти Італії», в якому зазначено, що тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

При вирішенні питання щодо продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, судом враховано обставини, закріплені в ст.178 КПК України.

Суд вважає доведеним стороною обвинувачення існування ризиків, передбачених п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України переховування від суду та вчинення іншого кримінального правопорушення. Такого висновку суд дійшов зважаючи на те, що ОСОБА_9 обвинувачується, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 03 до 06 років, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, та знову вчинив ряд нових корисливих злочинів.

З огляду на викладене та те, що станом на момент розгляду питання про доцільність продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, судовий розгляд у даному кримінальному провадженні не закінчений (не допитані обвинувачені, свідки, не досліджені матеріали справи), суд вважає, за доцільне продовжити ОСОБА_9 строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, оскільки більш м`які запобіжні заходи, зазначені у ст.176 КПК України не зможуть запобігти доведеним ризикам та забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Щодо клопотання захисника в якому зазначено про недоведеність вказаних ризиків, суд вважає необхідним зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів». Тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_9 , у разі визнання його винним, з огляду на особу обвинуваченого, визначає вірогідність переховування від суду та вчинення іншого кримінального правопорушення. Наведене спростовує доводи захисту про відсутність або зменшення ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

З метою виконання обвинуваченим ОСОБА_9 покладених на нього процесуальних обов`язків, суд вважає доцільним продовжити строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 на строк шістдесят днів, тобто до 10 лютого 2019 року.

Керуючись ст. 197, 199, 331, 369, 372 КПК України, суд,
п о с т а н о в и в :
продовжити строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою застосований обвинуваченому ОСОБА_9 на 60 днів, з 14 год. 00 хв. 12.12.2018 до 14 год. 00 хв. 10.02.2019.
Ухвала набирає законної сили після її проголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_12