Житомирський апеляційний суд
Справа №274/4085/18 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.82 КК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2019 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретар ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі судове провадження №274/4085/18 за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 06 грудня 2018 року,
В С Т А Н О В И В:
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, з огляду на її незаконність, та постановити рішення, яким направити провадження за його скаргою до суду першої інстанції на новий судовий розгляд. Обґрунтовує це тим, що судом першої інстанції було порушено його право на застосування положень ст.82 КК України, а саме безпідставно відмовлено в заміні невідбутої ним міри покарання на більш м`яке.

Згідно ухвали Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 06 грудня 2018 року, заяву засудженого ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким - залишено без задоволення.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи засудженого ОСОБА_7 в підтримку своєї апеляційної скарги, думку прокурора про залишення ухвали суду без змін, перевіривши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, а також ухвалу суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дотримався зазначених вимог процесуального закону.

Як вбачається з матеріалів провадження №274/4085/18, ОСОБА_7 вироком Апеляційного суду Житомирської області від 14 квітня 2009 року визнано винним та засуджено за ст.ст.115 ч.2 п.п.4, 13, 185 ч.3, 70 ч.1, 71 ч.2 КК України до довічного позбавлення волі.

На даний час засуджений відбуває покарання в Бердичівській ВК (№70).

Стаття 51 КК України визначає види покарань, зокрема відповідно до п.п.11, 12 цієї статті до осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, судом можуть бути застосовані такі види покарань: позбавлення волі на певний строк; довічне позбавлення волі.

Частиною 1 статті 64 КК України передбачено, що довічне позбавлення волі встановлюється за вчинення особливо тяжких злочинів і застосовується лише у випадках, спеціально передбачених цим Кодексом, якщо суд не вважає за можливе застосовувати позбавлення волі на певний строк.

Виходячи з положень цієї правової норми, довічне позбавлення волі є найбільш суворим основним та безстроковим покаранням, відповідно до якого засуджений за вироком суду ізолюється від суспільства і примусово поміщується до спеціальної кримінально-виконавчої установи без зазначення у вироку строку його тримання в ній.

За вимогами ч.1 ст.82 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.

Відповідно до п.п.3, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовне дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», заміна невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ч.1 ст.82 КК України можуть застосуватись до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк.

Таким чином, положеннями ст.82 КК України встановлено вичерпний перелік покарань, при відбуванні яких можлива заміна невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням, і довічне позбавлення волі, як окремий вид покарання до даного переліку не входить.

Також, загальним для видів покарань, до яких може бути застосована заміна невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням є те, що всі вони є строковими.

Призначене ОСОБА_7 покарання у виді довічного позбавлення волі не є покаранням, призначеним на певний строк і тому на нього не можуть поширювати свої дії норми ст.82 КК України.

Разом з цим, механізм захисту прав осіб, які засуджені до покарання у виді довічного позбавлення волі, передбачений ст.87 КК України, ст.151 КВК України, Положенням «Про порядок здійснення помилування» затвердженого Указом Президента України від 21.04.2015 р. №223/2015.

При цьому, відповідно до ч.2 ст.87 КК України актом помилування Президента України може бути здійснена заміна засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше 25 років.

Засудженим до довічного позбавлення волі може бути подано клопотання про його помилування після відбуття ним не менше 20 років призначеного покарання (ч.7 ст.151 КВК України).

З урахуванням зазначеного вище, заміна або звільнення від подальшого відбування покарання до довічно засуджених законом не передбачена, а можлива лише не підставі ст.87 КК України, а тому, на думку апеляційного суду, вимоги засудженого ОСОБА_7 виходять за межі повноваження суду.

Таким чином, суд першої інстанції всебічно дослідив матеріали кримінального провадження, правильно застосував норми матеріального права, та прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання засудженого ОСОБА_7 .

З огляду на вищенаведене, апеляційний суд не вбачає порушень кримінального закону при винесенні оскаржуваної ухвали, яка по суті прийнятого рішення є законною та обгрунтованою.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 06 грудня 2018 року, якою заяву засудженого ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким залишено без задоволення, без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно після її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді :