Справа № 216/1/19
провадження 1-кп/216/1/19
ВИРОК
іменем України

04 січня 2019 року місто Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду у м. Кривому Розі Дніпропетровської області кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000163 від 08.11.2017, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Марївка Софіївського району Дніпропетровської області, громадянина України, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», учасника АТО, який має повну середню освіту, у зареєстрованому шлюбі не перебуває, неповнолітніх дітей та інших утриманців не має, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

14.04.2016 Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 4 ст. 407 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у вигляді 2 місяців арешту,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 408 КК України,
в с т а н о в и в:

Указом Президента України «Про часткову мобілізацію» №15/2015 від 14.01.2015, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» №113-VIII від 15.01.2015, відповідно до ст. 106 ч. 1 п.п. 1, 17, 20, ст.112 Конституції України та ст.ст. 4, 11 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» №3543-XII від 21.10.1993 оголошено проведення, зокрема, на території Дніпропетровської області часткової мобілізації та постановлено здійснити призов військовозобов`язаних для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, інших військових формувань України в обсягах, визначених мобілізаційними планами з урахуванням резерву.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» №1932-XII від 06.12.1991 та ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» №3543-XII від 21.10.1993 особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Так, в ході судового розгляду було встановлено, що на виконання вищевказаного Указу Президента України та визначених завдань Софіївським РВК Дніпропетровської області 19.05.2014 з урахуванням стану здоров`я та інших даних, а також відсутності визначених ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» №3543-XII від 21.10.1993 підстав для відстрочки або звільнення від призову на військову службу під час мобілізації, здійснено призов ОСОБА_4 на військову службу під час мобілізації, яку він став проходити у військовій частині польова пошта НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ) на посаді стрільця, а з 15.11.2014 на посаді стрільця радіотелефоніста у військовому званні солдата.
Під час проходження військової служби під час мобілізації, в кінці лютого 2015 року ОСОБА_4 убув у відпустку, яку проводив за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , та з якої мав повернутися до військової частини 06.03.2015.
Поряд з цим, під час перебування у вказаній відпустці ОСОБА_4 , діючи в умовах особливого періоду, з прямим умислом, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово незаконно ухилитися від неї, вирішив стати на злочинний шлях та у порушення зазначених статутних вимог після закінчення відпустки не з`являтися вчасно на службу без поважних причин.
У подальшому, усвідомивши протиправність своїх дій та передбачену відповідальність за вчинений злочин, 10.03.2016 біля 09 год. 00 хв., тобто більше ніж через один місяць, усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, побоюючись кримінальної відповідальності за вчинений злочин, ОСОБА_4 добровільно та з власної ініціативи прибув до військової прокуратури Криворізького гарнізону і заявив про себе.
Так, вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14.04.2016, солдата ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та призначено покарання у вигляді арешту з відбуванням на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_3 ) строком на 2 місяці.
Тоді ж, ОСОБА_4 , діючи в умовах особливого періоду, з мотивів небажання виконувати вирок суду в частині відбування покарання при гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_2 та з метою взагалі незаконно ухилитися від проходження військової служби, став на злочинний шлях та у порушення зазначених статутних вимог, а також ст. 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548-XIV від 24.03.1999, вирішив самовільно залишити військову частину НОМЕР_1 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, 14.04.2016 о 15 год. 00 хв. після вироку Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14.04.2016, яким останнього було визнаним винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та призначено покарання у вигляді 2 місяців арешту з відбуванням на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_2 , самовільно без дозволу командування залишив військову частину НОМЕР_1 та направився до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де став проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для з`явлення у військову частину, звернення до правоохоронних або інших державних органів чи органів військового управління за наявності реальної можливості для цього.
09.11.2018 біля 12 год. 00 хв. тобто більше ніж через два роки, ОСОБА_4 , усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, побоюючись кримінальної відповідальності за вчинений злочин, у супроводі карного розшуку Софіївського відділення поліції ГУНП в Дніпропетровської області прибув до військової прокуратури Криворізького гарнізону і заявив про себе.
Отже, солдат ОСОБА_4 своїми умисними діями вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 408 КК України за ознаками дезертирства, тобто самовільного залишення військової частини з метою ухилення від військової служби, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби).

У судовому засіданні 04 січня 2019 року прокурором була надана угода про визнання винуватості укладена між прокурором та обвинуваченим і його захисником, укладена під час судового провадження.

У зв`язку із безсумнівною та добровільною, тобто без будь-якого впливу із чиєї б то ні било сторони, згодою сторін угоди, а також визнанням у повному обсязі обвинуваченим своєї вини в інкримінованому йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення (повідомленій підозрі), погодженні з кваліфікацією вчиненого ним діяння, підтвердженням ним його фактичних обставин, усвідомленням і правильним розумінням сторонами угоди роз`яснених судом положень частини 2 статті 473 КПК України про обмеження права прокурора та обвинуваченого на оскарження вироку згідно з положеннями статей 394 та 424 цього Кодексу, а для обвинуваченого - також його відмова від здійснення прав, передбачених абзацами першим та четвертим пункту 1 частини четвертої статті 474 цього Кодексу, суд дійшов висновку про можливість затвердження такої угоди з наступних підстав.

Зокрема згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо: 1) кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів; 2) особливо тяжких злочинів, віднесених до підслідності Національного антикорупційного бюро України за умови викриття підозрюваним чи обвинуваченим іншої особи у вчиненні злочину, віднесеного до підслідності Національного антикорупційного бюро України, якщо інформація щодо вчинення такою особою злочину буде підтверджена доказами. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, суд виходить з класифікації злочину, а саме, що обвинуваченим вчинено тяжкий злочин. Крім того судом враховується, що злочином спричинено лише шкоду інтересам держави.

За приписами ст. 472 КПК України в угоді про визнання винуватості зазначаються її сторони, формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, беззастережне визнання підозрюваним чи обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, обов`язки підозрюваного чи обвинуваченого щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою (якщо відповідні домовленості мали місце), умови часткового звільнення підозрюваного, обвинуваченого від цивільної відповідальності у вигляді відшкодування державі збитків внаслідок вчинення ним кримінального правопорушення, узгоджене покарання та згода підозрюваного, обвинуваченого на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 цього Кодексу, наслідки невиконання угоди.

Перевіривши угоду на відповідність нормам кримінального процесуального та кримінального законодавства, суд дійшов висновку, що укладена між прокурором та обвинуваченим угода не суперечить вимогам ст. 472 КПК України, оскільки містить всі необхідні реквізити, а її умови щодо визначення міри покарання узгоджується із принципами призначення покарань та не перевищують розміру покарання, визначеного санкцією ч. 3 ст. 408 КК України.

Зокрема за умовами угоди підозрюваний ОСОБА_4 повністю визнав свою винуватість в пред`явленому обвинуваченні за ч. 3 ст. 408 КК України, а також сторони узгодили призначення ОСОБА_4 покарання за ч. 3 ст. 408 КК України із застосуванням ч. 2 ст. 60, ч. 1 ст.69 КК України, перейшовши до більш м`якого виду покарання не визначеного санкцією ч. 3 ст. 408 КК України, у вигляді арешту із відбуванням на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_3 ), строком на 2 місяці. На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання у виді 2 місяців арешту визначено приєднати невідбуту частину покарання за вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 квітня 2016 року та остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у вигляді арешту із відбуванням на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_3 ) строком на 4 місяці.

Вирішуючи питання щодо міри покарання відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , суд вважає запропоновану угодою міру покарання такою, що відповідає вчиненому кримінальному правопорушенню та може бути застосована за істотних умов, визначених в угоді, а також відповідає вимогам Кримінального кодексу України в частині порядку призначення покарання.

На підставі викладеного, керуючись статтями 60, 63, 70, 71, 72, ч. 4 ст. 407 Кримінального кодексу України, статтями 100, 349, 369-376, 395, 474, 475, 532 Кримінального процесуального кодексу України, -

у х в а л и в:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 04 січня 2019 року між прокурором військової прокуратури Криворізького гарнізону Південного регіону України старшим лейтенантом юстиції ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 у рамках кримінального провадження №0000163 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 408 КК України.

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 408 КК України, та із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України призначити йому покарання у вигляді 2 (двох) місяців арешту.

На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання у вигляді 2 місяців арешту приєднати невідбуту частину покарання за вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 квітня 2016 року та остаточно призначити покарання у вигляді арешту із відбуванням на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_3 ) строком на 4 (чотири) місяці.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 , обчислювати з моменту затримання, тобто з 10 листопада 2018 року.

Запобіжний захід, застосований до ОСОБА_4 , у вигляді тримання під вартою залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, його захиснику та прокурору.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а у разі її подання - вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок, який набрав законної сили, є обов`язковим для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, підлягає виконанню на всій території України й звертається до виконання не пізніш як через три дні з дня набрання ним законної сили або повернення матеріалів кримінального провадження до суду першої інстанції із суду апеляційної чи касаційної інстанції або Верховного суду України.

Вирок постановлено, виготовлено шляхом комп`ютерного набору та підписано суддею в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Суддя ОСОБА_1