Провадження № 1-кп/761/984/2018
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 листопада 2018 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі - головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження
№ 120 171 001 000 455 58 від 16.04.2017, у якому
гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Біла Церква Київської області, громадянин України, українець, який має середню освіту, у шлюбі не перебуває, зареєстрований за адресою - АДРЕСА_1 без постійного місця проживання, раніше засуджувався:
-03.08.2016 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки,
обвинувачується за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України,
у с т а н о в и в:
У провадженні Шевченківського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням гр. ОСОБА_4 за ч.2 ст. 15, ч. 2 ст.185 КК України. Обвинувачений перебуває під вартою, строк дії відповідної ухвали спливає 23.11.2018.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до спливу раніше продовженого двомісячного строку.
У судовому засіданні прокурор просив продовжити строк тримання обвинуваченого під вартою, оскільки, на його думку, не зменшились ризики не процесуальної поведінки ОСОБА_4 , зокрема, існує ймовірність переховування обвинуваченого від суду, вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення.
Обвинувачений та його захисник наполягали на відсутності підстав для продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, вважали позицію прокурора не обґрунтованою, зазначені останнім ризики позапроцесуальної поведінки обвинуваченого недоведеними.

Суд, заслухавши доводи сторін кримінального провадження, дослідивши наявні матеріали судової справи, дійшов висновку про таке.
Частиною 3 статті 331 КПК на суд покладений обов`язок повторно розглянути питання доцільності тримання обвинуваченого під вартою до спливу продовженого двомісячного строку дії цього запобіжного заходу.

За наслідками розгляду цього питання суд своєю вмотивованою ухвалою має право скасувати, змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжити його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

На стадії судового розгляду питання продовження строку дії запобіжного заходу безпосередньо пов`язано с встановленням обов`язкової наявності двох складових - чи є достатні підстави вважати, що існує хоча б один з передбачених ст. 177 КПК ризиків, на які вказує прокурор; чи може запобігти існуючим ризикам застосування до обвинуваченого менш суворого запобіжного заходу.
При цьому обґрунтованість підозри не піддається процесуальній оцінці, оскільки саме за наслідками дослідження доказів у судовому провадженні суд має вставити поза розумним сумнівом доведеність вини особи.
З наведеного витікає, що, вирішуючи питання доцільності подальшого утримання особи під вартою, суд має встановити існування ризиків неправомірної процесуальної поведінки цієї особи та можливість запобігти цим ризикам шляхом застосування менш суворого запобіжного заходу.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Таким чином, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Так, ризиками не процесуальної поведінки обвинуваченого зазначена можливість переховування його від суду та вчинення ним іншого злочину.

Суд приймає до уваги, що з моменту ратифікації Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод Держава Україна та її органи влади взяли на себе зобов`язання визнати юрисдикцію Європейського Суду з прав людини(далі ЄСПЛ), у силу ст. 9 КПК суд під час розгляду кримінального провадження зобов`язаний керуватися рішеннями ЄСПЛ.

Низкою рішень Європейського суду з прав людини сформульовані підстави, за наявності яких допускається безперервне тримання особи під вартою.
До цих підстав серед іншого віднесені наявність ризику, що обвинувачений не з`явиться до суду; вчинить дії, які перешкоджають правосуддю; скоїть інше кримінальне правопорушення; стане причиною громадських заворушень.
Ризик переховування обвинуваченого від суду, крім суворості покарання, має оцінюватись також з урахуванням низки інших релевантних факторів, які можуть або підтвердити цей ризик, або продемонструвати, що він наскільки незначний, що не виправдовує попереднє ув`язнення особи.
Вказаний ризик підлягає врахуванню у світлі таких чинників, як характер людини, його моральні принципи, місце мешкання, робота, сімейні зв`язки та будь-які інші зв`язки з країною, у якій ведеться її переслідування.
Небезпека того, що обвинувачений буде чинити перешкоди належному проведенню судового процесу, має підкріплюватися фактичними доказами.

Вирішуючи питання існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого, суд відмічає, що ризиком слід вважати ймовірність настання певної події, що ставиться у залежність від інших чинників.

У кримінальному провадженні ризиком є небезпека того, що обвинувачений може вдатися до поведінки, яка буде створювати перешкоду судовому розгляду або ж загрозу суспільству.

Отже, суд, оцінивши вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має зробити висновок щодо значного ступеню небезпеки позапроцесуальних дій цієї особи.

Надаючи оцінку реальності ризику того, що обвинувачений ОСОБА_4 переховуватиметься від суду, суд бере до уваги, що ймовірність такої поведінки обвинуваченого є достатньо високою.

На користь існування вказаного ризику слід віднести відсутність у обвинуваченого достатніх вагомих стримуючих чинників, які б мінімізували ймовірність вчинення ним дій, спрямованих на ухилення від можливого покарання у разі доведення його вини.

Крім цього, обвинувачений після зміни щодо нього запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, тривалий час ухилявся від явки до суду, порушив покладенні на нього обов`язки, у зв`язку з цим оголошувався у розшук.
На теперішній час будь-які обставини, які б спростували попередні висновки суду, не наведені.

Наявність у обвинуваченого захворювання, місця мешкання не переважують вищевказаних ризиків до такого ступеню, щоб повністю виключити ризик переховування обвинуваченого від суду.

Співставлення негативних для обвинуваченого наслідків переховування у вигляді його покарання після можливого затримання у подальшому, з засудженням, у разі доведення прокурором його винуватості у найближчій перспективі доводять, що цей ризик залишається достатньо високим.

Суд не може залишити поза увагою ризик незаконного впливу обвинуваченого на свідків у цьому кримінальному провадженні, додаткової актуальності цьому ризику додає той факт, що судовий розгляд триває та на цій стадії не допитані ще всі свідки сторони обвинувачення.

За результатами встановлених у судовому засіданні обставин та з урахуванням доводів сторони обвинувачення та сторони захисту, суд вважає доведеними чинники, передбачені ч.1 ст. 194 КПК.
Крім того, оцінка згідно з ст.178 КПК особистості обвинуваченого, міцності його соціальних зв`язків у сукупністю з тяжкістю покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, існуючими ризиками, пов`язаними з перешкоджанням кримінальному провадженню, приводить суд до переконання, що застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого.
Зазначене доводить, що встановлені вище обставини є достатніми для продовження відносно ОСОБА_4 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Враховуючи викладене, керуючись ст. 177, 178, 182, 183 194, 331 КПК України, суд
у х в а л и в :
Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 по 11 січня 2019 року включно.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1