Справа № 734/3434/18 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/164/19
Категорія - ч. 3 ст. 185 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2019 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000522 від 08 серпня 2018 року, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Козелецького районного суду Чернігівської області від 01 листопада 2018 року щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеса, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше неодноразово судимого, останній раз: 16 грудня 2013 року Козелецьким районним судом Чернігівської області за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, за яким судимість не погашена і не знята,

зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Козелецького районного суду Чернігівської області від 01 листопада 2018 року ОСОБА_8 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 визначено рахувати з 08 серпня 2018 року, тобто з моменту його фактичного затримання.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили залишено у виді тримання під вартою.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів в сумі 5 274 грн. 00 коп.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу вважаючи призначене йому покарання надто суворим, в якій просить пом`якшити його, посилаючись на те, що він має стареньку бабусю, яка потребує стороннього догляду, який він має здійснювати, оскільки є єдиним опікуном.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_8 08 серпня 2018 року, близько 12 год. 30 хв. маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, у місці відсутності паркану, проник до господарства ОСОБА_9 , що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , де через незачинені вхідні двері проник до житлового будинку, звідки таємно викрав грошові кошти в сумі 2800 грн., що належить ОСОБА_10 , чим завдав останньому шкоди на вищевказану суму та ноутбук марки Lenovo G50-70 вартістю 3800 грн., зарядний пристрій до ноутбука марки Lenovo G50-70 вартістю 303 грн. 45 коп., кабель HDMI вартістю 70 грн., які належать ОСОБА_11 , завдавши останньому шкоди на загальну суму 4 173 грн. 45 коп.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу з наведених в ній підстав, прокурора, котрий просив залишити вирок суду першої інстанції без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши вирок у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційну скаргу обвинуваченого належить залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції розглянув провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_8 відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України. Учасники кримінального провадження не заперечували проти такого розгляду, їм було з достатньою повнотою роз`яснено суть та наслідки розгляду кримінального провадження у скороченому порядку, тому суд обґрунтовано визнав недоцільним дослідження інших доказів, крім показань обвинуваченого та дослідження даних про його особу.

Висновки суду щодо фактичних обставин вчинення злочину, що зазначені у вироку, та кваліфікація дій обвинуваченого за ч. 3 ст. 185 КК України у апеляційній скарзі обвинуваченого не оспорюються, а тому, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, ці обставини в апеляційному порядку не перевіряються.

Перевіряючи вирок в частині правильності призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції достатньо та правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обтяжуючих покарання обставин.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, ОСОБА_8 призначено покарання за таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно, поєднану з проникненням у житло у виді позбавлення волі на строк 4 роки. При цьому належить взяти до уваги те, що суд мотивував таке рішення не лише ступенем тяжкості вчиненого злочину, але визнав та врахував обставини, що пом`якшують покарання за вчинення кримінального правопорушення, а саме щире каяття, пов`язане з визнанням вини та активне сприяння розкриттю злочину.

Апеляційні доводи обвинуваченого ОСОБА_8 , про зайву суворість призначеного покарання, за вчинене не ним таємне викрадення чужого майна, вчиненого повторно та поєднане з проникненням у житло, тобто умисного тяжкого злочину, та пов`язане з цим апеляційне прохання щодо зміни вироку, шляхом можливості перейти до іншого більш м`якого виду основного покарання, на думку колегії суддів - є безпідставними.

Згідно апеляційних доводів і пояснень обвинуваченого, які він надавав при апеляційному розгляді, суд першої інстанції призначив занадто суворе покарання, при цьому не достатньо врахував при призначені покарання те, що він визнав вину у вчиненому кримінальному правопорушенні, щиро розкаявся, допомагав у розкритті злочину під час досудового розслідування та є єдиним опікуном його бабусі.

Разом з цим, на думку колегії суддів, зазначені апеляційні доводи обвинуваченого, не можуть вважатися обставинами, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, та судом першої інстанції вони були в повному обсязі враховані при призначенні покарання, про що свідчить зміст відомостей та висновків суду, наведених ним у мотивувальній частині вироку.

Доводи обвинуваченого про те, що він є єдиним опікуном його старенької бабусі, є безпідставними, оскільки в матеріалах кримінального провадження не міститься жодних підтверджуючих даних з цього приводу, окрім того, такі докази не були ним надані і під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Таким чином, апеляційні вимоги ОСОБА_8 про зміну вироку шляхом пом`якшення призначеного покарання на підставі норм КК України, з урахуванням наведених апелянтом доводів, належить вважати безпідставними, оскільки носять суто суб`єктивний характер.

Твердження обвинуваченого викладене у поданій ним апеляційній скарзі, що призначене йому судом першої інстанції покарання є занадто суворим, колегія суддів вважає необґрунтованим і дійшла висновку про те, що при його призначені, місцевий суд у повній мірі дотримався вимог кримінального закону, призначивши покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 3 ст. 185 КК України, при цьому, до його призначення підійшов з дотриманням принципу законності, індивідуалізації, справедливості та обґрунтованості покарання, а також дослідив дані про особу обвинуваченого, зокрема, його майновий та стан здоров`я, негативну характеристику за місцем проживання, при цьому було враховано обставини, що пом`якшують покарання: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання, та об`єктивно встановив, що, ОСОБА_8 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, має не зняту і непогашену судимість, що свідчить про те, що він після відбування покарання у місцях позбавлення волі не зробив для себе відповідних висновків, в результаті чого на шлях виправлення не став, натомість вчинив нове кримінальне правопорушення.

З огляду на викладене, при апеляційному перегляді кримінального провадження не встановлено достатніх підстав для застосування норм ст. 69, 69-1, 75 КК України, або пом`якшення покарання в інший спосіб, тобто в межах санкції ч. 3 ст. 185 КК України з альтернативними видами покарань.

Таким чином, призначене судом першої інстанції покарання у такий спосіб, як це зазначено у вироку, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження вчинення ним нових злочинів, а тому відповідає вимогам ст. 65 КК України, оскільки за своїм видом і розміром є справедливим, через що, підстав для зміни вироку за доводами обвинуваченого про зайву суворість покарання, не вбачає.

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону під час провадження досудового розслідування по даному кримінальному провадженню та його розгляді в суді, які були б підставою для скасування постановленого щодо обвинуваченого судового рішення не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а вирок Козелецького районного суду Чернігівської області від 01 листопада 2018 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Згідно ч. 4 ст. 532 КПК України дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим в той самий строк з дня вручення копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4