КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-кп/824/788/2018 Категорія КК: ч. 2 ст. 121 КК України
Головуючий в суді 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Головуючий в апеляційній інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді-доповідача: ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження № 0001708 за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , представників потерпілої ОСОБА_7 адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 подали апеляційну скаргу на вирок Обухівського районного суду Київської області від 10 травня 2018 року щодо

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Барда, Азербайджан, азербайджанця, громадянина України, неофіційно працюючого охоронцем готельно-ресторанного комплексу «Шахерезада», розлученого, маючого середню базову освіту, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 121 Кримінального кодексу України,

за участю прокурорів: ОСОБА_6 , ОСОБА_11

представників потерпілої: ОСОБА_12 , ОСОБА_8

захисника: ОСОБА_13

обвинуваченого: ОСОБА_10

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Обухівського районного суду Київської області від 10 травня 2018 року ОСОБА_10 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 124 КК України та призначено йому покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік 6 місяців.

Як зазначено у вироку, ОСОБА_10 умисно заподіяв тяжкі тілесні ушкодження при перевищенні меж необхідної оборони, за таких обставин.

26 листопада 2017 року приблизно о 05 годині 15 хвилин, ОСОБА_10 , працюючи неофіційно охоронцем в готельно-ресторанному комплексі «Шахерезада», який розташований в селі Підгірці Обухівського району Київській області по вулиці Васильківській, 52, перебуваючи у приміщенні для охорони, що знаходиться на території вказаного комплексу, сидів на ліжку напроти входу до вказаного приміщення. В цей час, до приміщення охорони забіг ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та одразу штовхнувши руками в область грудей ОСОБА_10 , який впав на спину на ліжко, де сидів, безпричинно почав наносити йому удари руками в область голови, хапав руками за вуха, а потім обома руками взявши за шию останнього, почав душити його, при цьому перебуваючи в положенні напівстоячи і нахилившись над останнім, після чого ОСОБА_10 , захищаючись від протиправних дій ОСОБА_14 , який застосував до нього фізичне насильство, що мало характер посягання та було небезпечним для здоров`я і виразилось у заподіянні йому ударів руками в область голови та стисканні руками шиї, належним чином не урахувавши засоби захисту і нападу, правою рукою взяв металевий ніж, який знаходився на тумбочці поруч ліжка у приміщенні, де вони перебували, застосувавши ніж до ОСОБА_14 , який не мав при собі предметів, якими можна було б нанести тілесні ушкодження, маючи можливість припинити посягання шляхом спричинення ОСОБА_14 менш тяжкої шкоди, умисно завдав останньому один удар ножем у стегно лівої ноги в область паху зліва, від чого останній отримав тяжке тілесне ушкодження та переставши душити за шию ОСОБА_10 сів на ліжко, чим ОСОБА_10 перевищив межі необхідної оборони.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 380 від 15.12.2017 року смерть ОСОБА_14 , 1994 року народження, настала ІНФОРМАЦІЯ_3 внаслідок сліпого колюче-різаного поранення лівого стегна з ушкодженням стегнової артерії та вени та шоку.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу зі змінами та доповненнями, у якій просить скасувати вирок суду та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції в іншому складі суду.

Вважає, що вирок суду першої інстанції є незаконним у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю висновків суду, викладених у содовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість.

В обґрунтування своїх вимог прокурор зазначає, що в мотивувальній частині вироку суд виклав формулювання обвинувачення, яке він визнав доведеним, однак вказуючи на умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень при перевищенні меж необхідної оборони, а саме на те, що обвинувачений умисно завдав потерпілому один удар ножем у стегно лівої ноги в область паху зліва, від чого останній отримав тяжке тілесне ушкодження, в подальшому мотивуванні свого рішення ставить під сумнів кваліфікацію злочину по якому нібито сформулював обвинувачення. Так, злочин, передбачений ст. 124 КК України, може бути вчинений лише умисно, про що чітко зазначено в диспозиції вказаної статті. Однак, суд в мотивуванні свого рішення допускає чимало протиріч щодо наявності умислу обвинуваченого на спричинення саме тілесного ушкодження потерпілому. Суд в мотивувальній частині вказує, що локалізація та характер тілесного ушкодження - ножове поранення у верхній частині ноги, не може свідчити, що шляхом заподіяння такого ушкодження обвинувачений реально міг досягнути злочинного умислу щодо заподіяння смерті. Водночас, суд в подальшому приходить до висновку, що пошкодження саме стегнової артерії потягло значну крововтрату, однак об`єктивно розрахувати її пересічення одним ударом у фактичних обставинах обвинувачений, на думку суду, об`єктивно не міг, оскільки будь-яких даних про його медичну або спеціальну підготовку суду не представлено.

Формулювання обвинувачення та мотивувальна частина вироку мають достатньо протиріч та позбавляють можливості дійти висновку щодо правильності кваліфікації встановленої та викладеної судом.

Таким чином суд першої інстанції допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, зазначених у ч. 1 ст. 412 КПК України, які перешкодили йому ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Крім того, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, 20.03.2018 відбулось судове засідання без участі потерпілої та її представника. При цьому судом грубо порушено права потерпілої та її представника, передбачені ч. 1 ст. 56 КПК України. Також суд першої інстанції у вказаному судовому засіданні, за відсутності потерпілої та її представника, змінив порядок дослідження доказів, чим позбавив потерпілу та її представника права брати участь у безпосередній перевірці доказів та тим самим порушив загальні засади кримінального провадження, передбачені ст. 7 КПК України.

Права потерпілої, забезпечені ст. 56 КПК України, були порушені судом першої інстанції і у судовому засіданні, яке відбулось 08.05.2018 року. Так, в порушення ст. 325 КПК України суд не поставив на обговорення та не заслухав думку учасників судового провадження щодо вирішення питання про проведення судового розгляду без потерпілої та відповідно про відкладення судового розгляду. Однак, незважаючи на відсутність потерпілої у вказаному судовому засіданні, суд в мотивувальній частині вироку зазначає, що при визначенні виду і строку покарання суд також враховує індивідуальні властивості особи обвинуваченого, обставини, що характеризують поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, зокрема способу приховати знаряддя злочину, думку потерпілої, яка просила призначити найсуворіше покарання.

Таким чином суд першої інстанції неодноразово допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, зазначених у ч. 1, ч. 2 ст. 412 КПК України, здійснив судове провадження з порушенням прав потерпілої сторони, визначених кримінальним процесуальним законом, що перешкодило йому ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

В порушення п. 1 та п. 6 ч. 1 ст. 56 КПК України суд першої інстанції у судовому засіданні від 04.04.2018 попередив потерпілу про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань та не роз`яснив їй права відмовитися їх давати, чим фактично зобов`язав потерпілу це робити. Водночас, у журналі судового засідання від 04.04.2018 зазначено про попередження потерпілої про кримінальну відповідальність за відмову давати показання, що грубо порушує права потерпілої сторони визначені кримінальним процесуальним законом та ст. 63 Конституції України. Разом з тим, суд першої інстанції не роз`яснив потерпілій положення ст. 63 Конституції України.

З огляду на викладене та те, що потерпіла надавала показання щодо свого чоловіка (в матеріалах кримінального провадження мається свідоцтво про шлюб), суд першої інстанції фактично позбавив її права відмовитися давати такі показання.

Прокурор також зазначає, що суд першої інстанції безпідставно не врахував перебування обвинуваченого ОСОБА_10 в стані алкогольного сп`яніння, що відповідно до ст. 67 КПК України є обтяжуючою обставиною при призначенні покарання. Суд упереджено не зазначає у своєму вироку та не дає аналіз тому, що в матеріалах справи наявна довідка Обухівської центральної районної лікарні № 7072 від 26.11.2017 щодо освідування обвинуваченого ОСОБА_10 на стан сп`яніння, адже дана довідка підтверджує перебування обвинуваченого в стані алкогольного сп`яніння. Поза увагою суду залишилось та не знайшло своє відображення у вироку те, що ОСОБА_10 перебуває на обліку в наркологічному диспансері з 26.11.1993 з діагнозом: психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності та скоїв почин в стані алкогольного сп`яніння. Незважаючи на це, суд не призначив судово-психіатричну експертизу з питання необхідності примусового лікування обвинуваченого від алкогольної залежності. Тому, суд у вироку несправедливо вказав, що слід звернути увагу на те, що ОСОБА_14 перебував у цей час у стані алкогольного сп`яніння середнього ступеню, а ОСОБА_10 був тверезий. Дана упередженість суду порушує засади кримінального провадження, а саме ст. 21 КПК України, яка закріплює, що кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Крім того, в порушення п. 22 ч. 1 ст. 7, ст. 29 КПК України, суд позбавив можливості обвинуваченого ОСОБА_10 , уродженця міста Барда Азербайджан, азербайджанця, скористатися своїм правом використовувати в суді рідну або іншу мову, якою він володіє, користуючись у разі необхідності послугами перекладача. Дане право обвинуваченому роз`яснено не було та призвело до неякісного розгляду справи по суті в суді першої інстанції. Так, обвинуваченому неодноразово роз`яснювались його права, майже на кожному судовому засіданні, оголошувались у зв`язку з цим перерви для вручення пам`ятки про права та обов`язки обвинуваченого. У судовому засіданні, яке відбулось 28.02.2018 в третій раз з початку розгляду справи було оголошено перерву для можливості обвинуваченого ознайомитись зі своїми правами, що свідчить про неможливість обвинуваченого з повному обсязі розуміти та сприймати інформацію українською мовою. Крім того, головуючий суддя звертається до ОСОБА_10 російською мовою, чим порушує ст. 29 КПК України. Фактично головуючий бере на себе функції перекладача порушуючи права обвинуваченого.

Істотно порушуючи дані вимоги кримінального процесуального закону суд порушив права як обвинуваченого, так і сторін кримінального провадження, та позбавив їх Обухівської центральної районної лікарні № 7072 від 26.11.2017 щодо освідування обвинуваченого ОСОБА_10 на стан сп`яніння, адже дана довідка підтверджує перебування обвинуваченого в стані алкогольного сп`яніння. Поза увагою суду залишилось та не знайшло своє відображення у вироку те, що ОСОБА_10 перебуває на обліку в наркологічному диспансері з 26.11.1993 з діагнозом: психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності та скоїв почин в стані алкогольного сп`яніння. Незважаючи на це, суд не призначив судово-психіатричну експертизу з питання необхідності примусового лікування обвинуваченого від алкогольної залежності. Тому, суд у вироку несправедливо вказав, що слід звернути увагу на те, що ОСОБА_14 перебував у цей час у стані алкогольного сп`яніння середнього ступеню, а ОСОБА_10 був тверезий. Дана упередженість суду порушує засади кримінального провадження, а саме ст. 21 КПК України, яка закріплює, що кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Крім того, в порушення п. 22 ч. 1 ст. 7, ст. 29 КПК України, суд позбавив можливості обвинуваченого ОСОБА_10 , уродженця міста Барда Азербайджан, азербайджанця, скористатися своїм правом використовувати в суді рідну або іншу мову, якою він володіє, користуючись у разі необхідності послугами перекладача. Дане право обвинуваченому роз`яснено не було та призвело до неякісного розгляду справи по суті в суді першої інстанції. Так, обвинуваченому неодноразово роз`яснювались його права, майже на кожному судовому засіданні, оголошувались у зв`язку з цим перерви для зручення пам`ятки про права та обов`язки обвинуваченого. У судовому засіданні, яке відбулось 28.02.2018 в третій раз з початку розгляду справи було оголошено перерву для можливості обвинуваченого ознайомитись зі своїми правами (т.1 а.с. 130), що свідчить про неможливість обвинуваченого з повному обсязі розуміти та сприймати інформацію українською мовою. Крім того, головуючий суддя звертається до ОСОБА_10 російською мовою, чим порушує ст. 29 КПК України. Фактично головуючий бере на себе функції перекладача порушуючи права обвинуваченого можливості задавати запитання, сприймати інформацію на тій мові, якою володіє ОСОБА_10 в достатній мірі.

Від представників потерпілої ОСОБА_7 адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 надійшла апеляційна скарга зі змінами та доповненнями, у яких вони просять скасувати вирок суду та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

Вважають, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у фактичним обставинами кримінального провадження, при ухваленні зазначеного вироку відбулося істотне порушення вимог кримінального процесуального закону: судове провадження здійснено за відсутності потерпілого, належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання.

В обґрунтування своїх вимог представники потерпілої зазначають, що 20 березня 2018 року відбулося судове засідання без участі потерпілої ОСОБА_7 та представника потерпілої, адвоката ОСОБА_8 , визнавши причини їх неявки поважними.

Проте, в SMS-повідомленні про розгляд справи, що надійшло на мобільний телефон потерпілої ОСОБА_7 ( НОМЕР_1 ) та на мобільний телефон представника потерпілої, адвоката ОСОБА_8 ( НОМЕР_2 ) була зазначена дата 23 березня 2018 року, час 14.00. Повідомлення потерпілій ОСОБА_7 доставлено 28.02.2018 о 17:55:00, про що свідчить довідка про доставку SMS, а повідомлення представнику потерпілої, адвокату ОСОБА_8 було доставлено 28.02.2018 о 17:55:00, про що свідчить довідка про доставку SMS.

Тому, було закономірним та очевидним рішення потерпілої ОСОБА_7 та її представника адвоката ОСОБА_8 керуватися саме змістом SMS-повідомлення про дату і час наступного судового засідання, яке було сформовано та доставлене їм 28 лютого 2018 року після судового засідання та повідомлення їх під розпис на аркуші справи.

Крім того, в судовому засіданні, яке відбулось 20.03.2018 року, після визнання причин неявки потерпілої ОСОБА_7 та представника потерпілої адвоката ОСОБА_8 неповажними, прокурор заявила клопотання про зміну порядку дослідження доказів по справі, а суд, заслухавши думки прокурора, захисника та обвинуваченого, на місці ухвалив змінити порядок дослідження доказів по справі та перейти до дослідження письмових доказів і, у разі подання нових доказів, долучити їх до матеріалів справи. Потерпіла ОСОБА_7 та представник потерпілої адвокат ОСОБА_8 були позбавлені можливості висловити свої думки, зауваження чи заперечення щодо зміни порядку дослідження доказів та долучення доказів до матеріалів справи, заявити клопотання, знайомитись з письмовими доказами, які суд долучав до матеріалів справи.

Суд першої інстанції також не дослідив речові докази кримінальному провадженні, зокрема, знаряддя нанесення тяжких тілесних ушкоджень (ніж) ОСОБА_14 , особисті речі підсудного ОСОБА_10 та потерпілого ОСОБА_14 , чим порушив вимоги ст. 23 КПК України щодо безпосереднього дослідження речей і документів.

Представники потерпілої також зазначають, що 08 травня 2018 року відбулися судові дебати у справі № 372/166/18, проте, в порушення ст. 364 КПК України, потерпіла, ОСОБА_7 , не приймала участь у судових дебатах з поважних причин. Більше того, питання щодо думок учасників кримінального провадження про можливість проведення судових дебатів без участі потерпілої ОСОБА_7 судом не розглядалося, відповідного рішення судом не приймалося. Таким чином, відбулося істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Таким чином, в порушення ст. 68 КПК України, суд не залучив відповідного перекладача для підсудного ОСОБА_10 , а тому останній був позбавлений можливості повноцінно захищатись від пред`явленого обвинувачення. Крім того, відповіді підсудного ОСОБА_10 російською мовою не давали представнику потерпілої ОСОБА_8 можливості здійснення повноцінного представництва, так як мовою, якою здійснюється кримінальне провадження, є українська (ст. 29 КПК України), а сторона обвинувачення та суд складають процесуальні документи державною мовою.

Отже, в порушення ч. 3. ст. 29 КПК України суд не забезпечив учасникам кримінального провадження, які не володіють чи недостатньо володіють державною мовою, право давати показання, заявляти клопотання і подавати скарги, виступати в суді рідною або іншою мовою, якою вони володіють, користуючись у разі необхідності послугами перекладача в порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законом.

04 грудня 2018 року до Київського апеляційного суду надійшло клопотання заступника начальника Обухівського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_6 про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до ОСОБА_10 , строком на 60 днів, обґрунтоване тим, що органом досудового розслідування ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, в той час як судом першої інстанції його дії перекваліфіковано на злочин невеликої тяжкості та призначене занадто м`яке покарання у виді 1 року 6 місяців обмеження волі, що явно не відповідає тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину та наслідкам у виді смерті особи, що настали внаслідок злочинного діяння.

Крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, необхідно також врахувати наявність вагомих доказів винуватості ОСОБА_10 у вчиненні злочину, тяжкість покарання, що загрожує у випадку засудження, вік та стан здоров`я ОСОБА_10 , зокрема те, що в даному випадку відсутні обставини, які б свідчили про неможливість останнього утримуватись в умовах слідчого ізолятору, відсутність стійких соціальних зв`язків, відсутність місця роботи, майновий стан.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_11 , представників потерпілої ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , які підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити, обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_13 , які заперечували проти задоволення апеляційних скарг, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати та заслухавши останнє слово обвинуваченого, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню, а вирок суду першої інстанції - скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції, з наступних підстав.

У відповідності зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

У відповідності зі ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. Зокрема, п. 5 ч. 2 ст. 412 КПК України передбачено, що судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо судове провадження здійснено за відсутності потерпілого, належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 415 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу суду і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, зокрема, якщо встановлено порушення, передбачені п. 5 ч. 2 ст. 412 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, 20 березня 2018 року відбулося судове засідання без участі потерпілої ОСОБА_7 , належним чином не повідомленої про дату, час і місце розгляду кримінального провадження.

При цьому, суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про належне повідомлення потерпілої та її представника про призначення судового розгляду на підставі розписки від 28 лютого 2018 року (т. 1 а.с. 135) та, відповідно, можливість проводити судове засідання без їх участі, оскільки згідно SMS-повідомлення про розгляд справи, що надійшло на мобільний телефон потерпілої ОСОБА_7 та її представника - адвоката ОСОБА_8 28 лютого 2018 року, їх викликано до суду на 14 год. 00 хв. 23 березня 2018 року (т. 1 а.с. 137-138), що позбавило можливості потерпілої та її представника безпосередньо прийняти участь в дослідженні доказів у провадженні, заявляти клопотання та скористатись іншими правами, передбаченими ст. 56 КПК України.

Порушення прав потерпілої призвело до неповноти та однобічності судового слідства та порушення вимог ст. ст. 23, 26 КПК України, що перешкодило суду ухвалити законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення у кримінальному провадженні.

За таких обставин вирок суду є незаконним у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, та підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.

Враховуючи викладене доводи апеляційних скарг про необхідність скасування вироку суду та призначення нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції є законним, обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Інші доводи апеляційних скарг підлягають дослідженню та перевірці при новому розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції у відповідності з вимогами ст. 94 КПК України, та при їх обґрунтованості, суд першої інстанції повинен ухвалити рішення, що відповідає положенням ст. 370 КПК України щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості.

Колегія суддів, заслухавши думку учасників кримінального провадження, також вважає, що клопотання заступника начальника Обухівського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_6 про продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу підлягає задоволенню.

Відповідно до оскаржуваного вироку ОСОБА_10 продовжено тримання під вартою до вступу вироку в законну силу. В зв`язку з тим, що зазначений вирок підлягає скасуванню, а від заступника начальника Обухівського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_6 надійшло клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до ОСОБА_10 , строком на 60 днів, вказане клопотання підлягає задоволенню, оскільки органом досудового розслідування ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, наслідком якого є смерть особи, а також враховуючи відсутність постійного місця проживання і роботи обвинуваченого, можливість ухилення від суду, відсутність соціальних зв`язків, продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які не можуть бути попереджені іншими запобіжними заходами.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , представників потерпілої ОСОБА_7 адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Обухівського районного суду Київської області від 10 травня 2018 року у кримінальному провадженні № 0001708 щодо ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 121 КК України скасувати та призначити новий розгляд вказаного кримінального провадження в Обухівському районному суді Київської області.

Клопотання заступника начальника Обухівського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_6 задовольнити, продовжити ОСОБА_10 строк тримання під вартою на 60 (шістдесят) діб.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

__________________ _____________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4