Постанова
Іменем України
31 січня 2019 року

м. Київ
справа № 747|1120|16-к
провадження № 51-5508км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 15 лютого 2018 року в кримінальному провадженні № 0000238 щодо
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,
засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 20 лютого 2017 року ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за ч. 4 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років із конфіскацією майна.
Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 15 лютого 2018 року апеляційні скарги прокурора та захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 залишено без задоволення, а вирок місцевого суду без змін.
Як установив місцевий суд, 21 серпня 2016 року близько 01:00 ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, з метою заволодіння чужим майном, шляхом пошкодження вікна проник всередину житлового будинку в с. Рябухи, де вимагаючи кошти в ОСОБА_8 завдав їй спочатку декілька ударів кулаками в обличчя, а потім ще декілька ударів сокирою по голові, спричинивши потерпілій тяжкі тілесні ушкодження. Після цього ОСОБА_7 зірвав з вух потерпілої сережки, знайшов у будинку та забрав 300 гривень та особисті речі потерпілої, спричинивши останній матеріальні збитки на загальну суму 642,92 грн.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого, порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду щодо ОСОБА_7 і призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції.
Свої вимоги прокурор мотивує тим, що апеляційний суд не достатньою мірою врахував, що ОСОБА_7 вчинив злочин із застосуванням насильства до потерпілої. Крім того поза увагою суду залишилося те, що ОСОБА_7 ніде не працює, веде аморальний спосіб життя - вживає алкогольні напої, суспільно-корисною працею не займається, негативно характеризується за місцем проживання, зухвалість його дій, який в нічний час проник до будинку потерпілої, завдав їй ударів в життєво важливий орган - голову, насильницьким способом зірвав з вух сережки та викрав інше майно ОСОБА_8 , після чого з місця злочину зник. Вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання за інкримінований злочин не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через м`якість. Окрім того вказує, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Позиції інших учасників судового провадження
Від учасників процесу заперечень на касаційні скарги не надходило.
В судовому засіданні захисник ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 заперечував щодо задоволення касаційної скарги, просив залишити її без задоволення, а судове рішення - без зміни.
Прокурор ОСОБА_5 вважала касаційну скаргу обґрунтованою, просила її задовольнити, скасувати судове рішення та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.
Мотиви Суду
Відповідно до вимог ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судових рішень у межах касаційної скарги.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченогоч. 4 ст. 187 КК України, і правильність кваліфікації його дій у касаційній скарзі прокурора не оспорюються.

Твердження прокурора про невідповідність призначеного засудженому ОСОБА_7 покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого через м`якість є необґрунтованими.
Відповідно до ст. 50 КК Українипокарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Виходячи з положень ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Як убачається із кримінального провадження, суд першої інстанції, призначаючи засудженому ОСОБА_7 покарання в межах санкції інкримінованого йому правопорушення, урахував характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, конкретні обставини даного злочину, а саме нанесення ударів сокирою по голові, що могло потягти за собою позбавлення життя потерпілої, дані про особу винуватого, котрий притягувався до кримінальної відповідальності та має не зняту та не погашену судимість, негативну характеристику з місця проживання, що має постійне місце проживання, на обліку в лікарів психіатра та нарколога не перебуває, пом`якшуючі покарання обставини повне визнання своєї вини, щире каяття, обтяжуючі покарання обставини - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та щодо особи похилого віку.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про можливість виправлення засудженого ОСОБА_7 лише за умови його ізоляції від суспільства та призначив йому покарання, передбачене санкцією частини статті, за якою його визнано винуватим.
Суд апеляційної інстанції, перевіривши доводи апеляційних скарг прокурора та захисника ОСОБА_6 про невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого, обґрунтовано залишив вирок місцевого суду в частині призначеного покарання без змін та дійшов висновку, що покарання, призначене місцевим судом, відповідає характеру і ступенюсуспільної небезпеки вчиненого ОСОБА_7 злочину, даним, що характеризують його особу, та є достатнім і справедливим. З таким висновком погоджується і колегія суддів суду касаційної інстанції.
Таким чином, призначаючи засудженому ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років з конфіскацією майна, суд дотримався вимог статей 50, 65 КК України, оскільки вказане покарання відповідає обставинам справи, характеру й тяжкості вчиненого, є справедливим, а також необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
Перегляд кримінального провадження в апеляційному порядку здійснювався відповідно до вимог кримінального процесуального закону.
Суд не знаходить підстав для скасування оскаржуваного судового рішення внаслідок невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, та не вважає призначене покарання явно несправедливим через його м`якість.
Оскільки в касаційній скарзі прокурора не наведено переконливих доводів на обґрунтування твердження про невиправдану м`якість призначеного ОСОБА_7 покарання, скарга задоволенню не підлягає.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, не встановлено.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Суд
ухвалив:
Ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 15 лютого 2018 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3