В И Р О К І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 лютого 2019 року м. Володимир-Волинський
Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
потерпілої ОСОБА_7 ,
представника потерпілої ОСОБА_8 ,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , з професійно-технічною освітою, не працюючого, розлученого, громадянина України, українця, відповідно до ст. 89 КК України не судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України,
ОСОБА_5 03.08.2018 р., близько 09 год. перебуваючи у кв. АДРЕСА_2 , під час конфлікту із ОСОБА_7 , який виник раптово на грунті особистих неприязних відносин, умисно наніс два удари правою ногою в ділянку стегна лівої та правої ноги ОСОБА_7 , внаслідок чого спричинив останній тілесні ушкодження у вигляді синців в ділянці середньої третини правого та лівого стегна по зовнішній поверхні, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину в умисному спричиненні легких тілесних ушкоджень не визнав. Пояснив, що 03.08.2018 р. приїхав із донькою ОСОБА_9 до ОСОБА_10 . Під час розмови із ОСОБА_10 виникла суперечка, в ході якої ОСОБА_10 виштовхала його з квартири. Тілесних ушкоджень ОСОБА_10 не спричиняв. Не бачив чи у неї були тілесні ушкодження до суперечки. Просить виправдати його у вчиненні даного злочину та відмовити у задоволенні цивільного позову.
Проте, показання дані обвинуваченим ОСОБА_5 , що він не вчиняв злочин, передбачений ч.1 ст. 125 КК України не відповідають обставинам кримінального провадження та повністю спростовуються іншими належними, допустимими, достовірними доказами по справі, надані з метою уникнути кримінальної відповідальності та покарання за вчинене діяння.
Незважаючи на невизнання вини ОСОБА_5 у вчиненні даного злочину, його вина підтверджується наступними дослідженими та перевіреними доказами.
Так, допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_7 показала, що 02.08.2018 р. вона повідомила ОСОБА_5 про те, що їде у Республіку Польща, а дітей заведе до своїх батьків. Цього ж дня ОСОБА_5 забрав доньку ОСОБА_9 до себе. Зранку 03.08.2018 р. ОСОБА_5 привів дочку до неї додому. У квартирі вона розмовляла з ОСОБА_11 . Під час розмови ОСОБА_11 здушив її за шию і сказав чому вона мовчить. Його дратувало те, що вона з ним не бажала розмовляти та мовчала. Вона відштовхнула ОСОБА_11 і після чого розпочалась сварка. Говорила ОСОБА_11 щоб він вийшов із квартири. ОСОБА_11 притиснув її до стіни та взяв її за волосся. Після чого вона відштовхнула ОСОБА_11 , однак він вдарив її у голову, груди та копнув у ногу. Вона почала втікати, однак ОСОБА_11 наздогнав її і знову наніс удар у ногу, внаслідок чого вона впала на підлогу. Після чого ОСОБА_11 вийшов з квартири. Синці від ударів були лише на ногах. Про дану подію вона повідомила поліцію, а також розповіла своїй сестрі ОСОБА_12 та подрузі ОСОБА_13 . Підтвердила, що ОСОБА_11 неодноразово підіймав на неї руку, навіть коли вона була вагітна. Цивільний позов підтримує у повному обсязі, просить його задовольнити.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 показав, що 03.08.2018 р. ОСОБА_15 попросив поїхати з ним та завезти доньку ОСОБА_9 до ОСОБА_10 у м. Володимир-Волинський. Приїхавши до будинку ОСОБА_10 , ОСОБА_11 пішов з донькою, а він залишився у автомобілі. ОСОБА_11 повернувся схильований, сказав, що між ним та ОСОБА_10 була суперечка. Однак нічого не говорив про нанесення тілесних ушкоджень.
Показаннями свідка ОСОБА_12 , яка суду показала, що ОСОБА_7 є її рідньою сестрою, з якою вона щоранку спілкується по телефону. 03.08.2018 р. близько 09 год. ранку ОСОБА_10 передзвонила їй і розповіла, що ОСОБА_11 штовхав її та копав. По телефону було чути, що ОСОБА_10 плаче, а також плаче дитина. Підтвердила, що ОСОБА_11 неодноразово бив ОСОБА_10 у її присутності, а також при дітях.
В судовому засіданні свідок ОСОБА_13 суду показала, що під час телефонної розмови із ОСОБА_10 , остання розповіла, що 03.08.2018 р. був конфлікт з ОСОБА_11 під час якого він ображав її та наніс тілесні ушкодження у ногу та бедро. Під час розмови було чути, що ОСОБА_10 плаче, а також плакала її дочка.
Враховуючи те, що свідкам ОСОБА_12 та ОСОБА_13 про обставини нанесення ОСОБА_5 тілесних ушкоджень стало відомо з чужих слів, зокрема від потерпілої ОСОБА_7 , котра була допитана в судовому засіданні та підтвердила дану обставину, а також враховуючи, що її показання відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, тому згідно з ст. 97 КПК України суд визнає показання цих свідків, як допустимі докази.
Суд не вбачає підстав для ненадання показанням свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 доказового значення, зокрема визнання їх недопустимими доказами, оскільки вони підтверджуються іншими допустимими доказами та повністю відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, є належними, допустимими, достовірними і підтверджують винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину.
Безпідставними є доводи захисника ОСОБА_6 про визнання показань цих свідків недопустимими доказами з тих підстав, що свідки мають неприязні відносини з обвинуваченим ОСОБА_5 та заінтересовані у дачі саме таких показань, оскільки ці доводи є голослівними, надуманими та не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Допитані в судовому засіданні свідки вказали, що у них нормальні відносини із ОСОБА_5 .
Крім того, винуватість ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України підтверджується наступними перевіреними та дослідженими доказами.
Рапортом працівника Володимир-Волинського ВП ГУНП у Волинській області від 03.08.2018 р. та протоколом про прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення, які підтверджують, що 03.08.2018 р. о 09 год. 42 хв. ОСОБА_7 зверталась до поліції з приводу нанесення їй тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , котре мало місце 03.08.2018 р. по АДРЕСА_3 .
а.к.п. 59, 60;
Висновком експерта № 127 від 08.08.2018 р., згідно з якого виявлені на тілі тілесні ушкодження: синці в ділянці середньої третини правого та лівого стегна по зовнішній поверхні. Враховуючи локалізацію, характер ушкоджень вони утворились від ударної травмувальної дії тупих предметів (предмета). За ступенем тяжкості виявлені тілесні ушкодження відносяться до категорії легких тілесних ушкодждень.
а.к.п. 61,62;
Висновком додаткової судово-медичної експертизи № 146 від 13.09.2018 р., згідно з якого виявлені на тілі тілесні ушкодження: синці в ділянці середньої третини правого та лівого стегна по зовнішній поверхні. Враховуючи локалізацію, характер ушкоджень вони утворились від ударної травмувальної дії тупих предметів (предмета) з обмеженою травмувальною поверхнею. Які - небудь індивідуальні ознаки, що вказують на характрені особливості слідоутворюючої поверхні травмувальних предметів (предмета), в ушкодженнях не відобразились. Враховуючи тілесні ушкодження, можна припустити, що їх кількість була не менше двох. Враховуючи локалізацію, характер та розташування ушкоджень на різних ділянках тіла (справа, зліва) утворення їх в спосіб при падінні з висоти власного зросту виключається.
а.к.п. 63,64;
Захисник ОСОБА_6 просив визнати недопустими доказами висновки експертиз, оскільки у клопотанні про призначення судово-медичної експертизи та ухвалі слідчого судді, на підставі якої було проведено експертизи, використанні формулювання, які наперед встановлюють вину ОСОБА_5 в спричиненні тілесних ушкоджень ОСОБА_7 .
Однак, суд не вбачає підстав для визнання висновків експертиз недопустимими доказами, оскільки слідчий у клопотанні про призначення експертизи, а також слідчий суддя в ухвалі про призначення експертизи не встановлював вину ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення. У даних документах було викладено лише обставини події про які повідомила ОСОБА_7 у заяві про вчинення кримінального правопорушення та не відображено наперед сформованої думки чи висновків про те, що ОСОБА_5 винуватий у вчиненні злочину. Крім цього, викладені в клопотанні слідчого чи ухвалі слідчого судді про призачення експертизи обставин події повідомлені ОСОБА_7 не мають преюдиціального значення, як для суду, слідчого, прокурора, так і експерта. Жоден доказ у справі не має наперед встановленої сили. Лише суд у нарадчій кімнаті надає оцінку усім зібраним доказам в їх сукупності та встановлює чи винен обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення.
За таких обставин відсутні підстави вважати, що було порушено принцип презумпції невинуватості, а також, що висновки експертизи отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією, законами, міжнародними договорами.
Оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття процесуального рішення у даному кримінальному провадженні, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 в умисному спричиненні легких тілесних ушкоджень є доведеною та кваліфікує його дії за ч.1 ст. 125 КК України, оскільки ОСОБА_5 умисно наніс удари по тілу ОСОБА_7 , спричинивши їй тілесні ушкодження, котрі відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Обставин, що помякшують та обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 судом не встановлено.
Обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є злочином невеликої тяжкості, особу обвинуваченого, який посередньо характеризується по місцю проживання, притягувався до адміністративної відповідальності, а також беручи до уваги відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, суд приходить до висновку про призначення покарання у виді громадських робіт.
Суд врахував притягнення ОСОБА_5 до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП не як доказ підтвердження винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, а як обставину, яка характеризує особу обвинуваченого.
При призначенні покарання суд не бере до уваги вирок суду від 06.08.2015 р., як характеризуючу обставину, оскільки судимість за цим вироком погашена у встановленому законом порядку, особа згідно з ст. 89 КК України вважається не судимою, а тому враховуючи правові наслідки погашення судимості, суд не може посилатись на даний вирок, як обставину, котра негативно характеризує обвинуваченого.
Обираючи покарання у виді громадських робіт, суд враховує, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого та запобіганню вчинення ним та іншими особами нових злочинів і на думку суду таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та запобіганню вчиненню ним та іншими особами нових злочинів.
Таке покарання відповідатиме принципам законності, справедливості, індивідуалізації покарання та вимогам ст.ст. 50, 65 КК України.
При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, суд враховує характер вчиненого діяння ОСОБА_5 , зокрема, що його дії носили умисний характер та були спрямовані на заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій, глибину фізичних та душевних страждань потерпілої, яка внаслідок таких дій отримала тілесні ушкодження, доведеність вини у вчиненому, вимоги розумності та справедливості, а тому цивільний позов суд задовольняє частково у розмірі 2000 грн.
Речові докази та сдові витрати відсутні.
Керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд,
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України та призначити покарання у виді 120 (сто двадцяти) годин громадських робіт.
Цивільний позов задовольнити частково. Стягнути із ОСОБА_5 в користь ОСОБА_7 2000 (дві тисячі) грн. моральної шкоди.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
Вирок може бути оскаржений до Волинського апеляційного суду через Володимир-Волинський міський суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Головуючий:/підпис/
Згідно з оригіналом.
Суддя ОСОБА_1