Справа № 761/8899/19
Провадження № 1-кс/761/6418/2019
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2019 року Шевченківський районний суду м. Києва в складі:
слідчого судді ОСОБА_1
за участю:
секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва скаргу представника володільця тимчасово вилученого майна адвоката адвокатського об`єднання МОГИЛЬНИЦЬКИЙ ТА ПАРТНЕРИ ОСОБА_3 , який діє в інтересах володільця тимчасово вилученого майна ОСОБА_4 , на бездіяльність слідчого в порядку п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу,
ВСТАНОВИВ:
До Шевченківського районного суду м. Києва надійшла скарга представника володільця тимчасово вилученого майна адвоката адвокатського об`єднання МОГИЛЬНИЦЬКИЙ ТА ПАРТНЕРИ ОСОБА_3 , який діє в інтересах володільця тимчасово вилученого майна ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого в порядку п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а саме: копії договору оренди приміщення від 13.07.2018, укладеного між ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 та акту №1 прийому-передачі орендованого об`єкту, всього на 7 арк. (далі разом Майно).
Свою скаргу адвокат ОСОБА_3 мотивує тим, що 21 лютого 2019 року за адресою: АДРЕСА_1 слідчим Державного бюро розслідувань було проведено обшук, в ході якого вилучено майно ОСОБА_4 а саме: копії договору оренди приміщення від 13.07.2018, укладеного між ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 та акту №1 прийому-передачі орендованого об`єкту, всього на 7 арк.
З посиланням на положення ст.ст. 171, 235, 236 КПК України вважає, що звернення з клопотанням про арешт чи повернення тимчасово вилученого майна є процесуальним обов`язком слідчого, прокурора, який має бути виконаний у встановлений процесуальний строк (не пізніше 48 годин після тимчасового вилучення майна). Оскільки вказаних дій у встановлений законом строк слідчим, прокурором не виконано, а тимчасово вилучене майно володільцю не повернуто, просить суд зобов`язати слідчого у кримінальному провадженні №0000310 від 11 лютого 2019 року або слідчого у будь-якому виділеному з нього разом з тимчасово вилученим майном кримінальному провадженні чи у кримінальному провадженні, до якого приєднано вказане кримінальне провадження разом з тимчасово вилученим майном, повернути ОСОБА_4 майно, тимчасово вилучене за вказаною вище адресою.
Суб`єкт оскарження слідчий Державного бюро розслідувань у судове засідання не з`явився, про причини неявки слідчого суддю не повідомив, про дату та час розгляду скарги був повідомлений завчасно та належним чином, що не перешкоджає суду відповідно до положень ч. 3 ст. 306 КПК України розглянути скаргу по суті, з метою недопущення порушення розумних строків для розгляду скарги.

Неприбуття в судове засідання володільця тимчасово вилученого майна та його представника також не є перешкодою для розгляду слідчим суддею даної скарги, оскільки представником володільця тимчасово вилученого майна подано клопотання про розгляд скарги без його участі та участі особи, інтереси якої від представляє, при цьому зазначив про підтримання ним доводів, викладених у скарзі, та просив її задовольнити в повному обсязі.

Вивчивши доводи скарги та дослідивши наявні у розпорядженні слідчого судді матеріали, приходжу до висновку, що скарга підлягає задоволенню, виходячи із наступного.
Відповідно до вимог ч.ч. 1, 3 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

За правилами ч. 1 ст. 234 КПК України, обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб.
Як убачається із ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 14 лютого 2019 року, в кримінальному провадженні №0000310 від 11 лютого 2019 року за ч. 1 ст. 255 КК України, досудове розслідування в якому здійснюється слідчими Державного бюро розслідувань, надано дозвіл на проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , з метою виявлення та вилучення предметів, речей та документів, які б свідчили про фінансування передвиборчої агітації не з коштів Державного бюджету України та коштів виборчих фондів кандидатів, прийняття пропозиції, обіцянки або одержання виборцем, для себе чи третьої особи неправомірної вигоди за вчинення чи не вчинення будь-яких дій, пов`язаних з безпосередньою реалізацією ним свого виборчого права або права голосу (відмова від участі в голосуванні, голосування на виборчій дільниці) більше одного разу, голосування за окремого кандидата на виборах або відмова від такого голосування, передання виборчого бюлетеня іншій особі), незалежно від фактичного волевиявлення особи та результатів голосування, в тому числі: банківські виписки, видаткові та податкові накладні, звіти отриманих та виплачених грошових коштів працівникам штабів виборчих округів, документи обліку та подальшої передачі грошових коштів особам, які приймають участь у вказаній злочинній діяльності, документи щодо проведених розрахунків між учасниками злочинної організації; списки, в яких зазначені анкетні дані осіб, які отримували неправомірну вигоду, списки осіб з зазначенням анкетних даних осіб, яким надходила пропозиція неправомірної вигоди, списків з зазначанням отриманої, наданої або запропонованої суми грошових коштів особам за голосування на виборах Президента України; чорнових записів із вищевказаних питань, документів з вільними зразками почерку та підпису осіб, причетних до вчинення злочинів, блокнотів, щоденників, мобільних телефонів, комп`ютерної техніки, накопичувачів флеш-пам`яті, жорстких дисків, переносних носіїв інформації, засобів зв`язку (мобільні телефони, планшети), на яких можуть зберігатися документи в електронному вигляді щодо незаконної діяльності вказаних осіб. В задоволенні решти вимог клопотання слідчим суддею відмовлено.
З даних, зафіксованих в протоколі обшуку від 21 лютого 2019 року, вбачається, що в ході проведеного за адресою: АДРЕСА_1 обшуку було вилучено копії договору оренди приміщення від 13.07.2018, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та акту №1 прийому-передачі орендованого об`єкту, всього на 7 арк.
Разом із тим, відповідно до ч. 7 ст. 236 КПК України, вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.
Згідно із ч. 1 ст. 167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним його майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.
Відповідно до ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.
Частиною 5 ст. 171 КПК України передбачено, що клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.
У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.
За правилами ч. 6 ст. 173 КПК України, ухвалу про арешт тимчасово вилученого майна слідчий суддя, суд постановляє не пізніше сімдесяти двох годин із дня находження до суду клопотання, інакше таке майно повертається особі, у якої його було вилучено.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 169 КПК України тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу.
Окрім цього, положеннями ч. 1 ст. 7 КПК України визначено, що зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться: верховенство права; законність; недоторканність житла чи іншого володіння особи; недоторканність права власності; змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; диспозитивність.
Крім того, статтею 1 Першого протоколу до Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі Конвенція) гарантовано право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.
Тлумачення положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції при застосуванні її до вилучення майна під час кримінального провадження, надано Європейським судом з прав людини, зокрема, у Рішенні від 23 січня 2014 року у справі «EAST/WEST ALLIANCE LIMITED» проти України»:
«…1. Суд наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції» від 22 вересня 1994 року, Series AN 296-A, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, п. п. 49 - 62 від 10 травня 2007 року).
2. Суд також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див. рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», п. п. 69 і 73, Series AN 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див. рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», п. 50, Series AN 98)…».
В свою чергу, в справі «Пантелеєнко проти України» (№ 11901/02) при аналізі ситуації, коли слідчі органи замість вибору доказів, суттєвих для розслідування, вилучили всі документи з офісу та певні особисті речі, що належать заявнику, які не мали жодного відношення до справи (п. 51), Європейський суд з прав людини постановив, що втручання, яке розглядається, не було здійснено «відповідно до закону» і, таким чином, мало місце порушення статті 8 Конвенції (п. 53).
Враховуючи наведене вище вбачається, що вилучене майно не є майном, на вилучення якого було прямо надано дозвіл слідчим суддею під час проведення обшуку, данні про звернення слідчим, прокурором до слідчого судді з клопотанням про арешт майна протягом 48 годин після вилучення майна у слідчого судді відсутні, як і відсутні відомості про наявність ухвали слідчого судді про арешт тимчасово вилученого майна, не пізніше сімдесяти двох годин із дня находження до суду клопотання. Крім того, на момент розгляду даної скарги в порядку п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, суб`єктом оскарження не надано в розпорядження слідчого судді достовірних даних на підтвердження правових підстав утримання тимчасово вилученого в ході обшуку майна та жодних доказів, які б спростовували доводи скарги, не надано, тому вилучене майно, про повернення якого порушується питання в скарзі, є тимчасово вилученим майном, яке підлягає поверненню особі, у якої його було вилучено.
Також слід звернути увагу на те, що обшук та тимчасове вилучення майна проведено на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 14 лютого 2019 року, тоді як досудове розслідування в кримінальному провадженні №0000310 від 11 лютого 2019 року здійснюється слідчими Державного бюро розслідувань, що прямо вбачається з вказаної ухвали слідчого судді.
За правилами ч. 2 ст. 234 КПК України, обшук проводиться на підставі ухвали слідчого судді місцевого загального суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.
Згідно п.п. г) п. 1) ч. 1 ст. 38 КПК органами досудового розслідування (органами, що здійснюють дізнання і досудове слідство) є, зокрема, слідчі підрозділи органів державного бюро розслідувань.
На офіційному сайті Державного бюро розслідувань зазначена адреса місця розташування вказаного органу за адресою: м. Київ, вул. Петлюри 15, що територіально відноситься до Шевченківського району міста Києва. Така ж адреса зазначена і для листування, а також для прийому звернень громадян. Крім того, як зазначено на офіційному сайті Державного бюро розслідувань, керівництво веде особистий прийом громадян також за адресою: м. Київ, вул. Петлюри 15.
На підставі наведених даних, слідчий суддя приходить до висновку про те, що й слідчі підрозділи Державного бюро розслідувань розташовані за вказаною адресою у Шевченківському районі міста Києва.
Наведене дає підстави для висновку, що дозвіл на проведення обшуку у кримінальному провадженні №0000310 від 11 лютого 2019 року за ч. 1 ст. 255 КК України надано неуповноваженим судом, в результаті чого у незаконний спосіб здійснено в результаті чого у незаконний спосіб здійснено слідчу дію обшук, в ході якого вилучено майно.

Таким чином, слідчий суддя прийшов до висновку про задоволення скарги представника володільця тимчасово вилученого майна адвоката адвокатського об`єднання МОГИЛЬНИЦЬКИЙ ТА ПАРТНЕРИ ОСОБА_3 , який діє в інтересах володільця тимчасово вилученого майна ОСОБА_4 , на бездіяльність слідчого в порядку п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7, 8, 9, 13, 16, 21, 22, 26, 167, 168, 169, 171, 233, 234, 236, 303, 305, 306, 307, 309, 372, 376, 532 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:
Скаргу адвоката адвокатського об`єднання МОГИЛЬНИЦЬКИЙ ТА ПАРТНЕРИ ОСОБА_3 , який діє в інтересах володільця тимчасово вилученого майна ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого в порядку п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу задовольнити.

Зобов`язати слідчого у кримінальному провадженні №0000310 від 11 лютого 2019 року або слідчого у будь-якому виділеному з нього разом з тимчасово вилученим майном кримінальному провадженні чи у кримінальному провадженні, до якого приєднано вказане кримінальне провадження разом з тимчасово вилученим майном, повернути ОСОБА_4 майно, тимчасово вилучене за адресою: АДРЕСА_1 ., а саме усі вказані у протоколі обшуку від 21 лютого 2019 року речі, зокрема: копію договору оренди приміщення від 13.07.2018, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та акту №1 прийому-передачі орендованого об`єкту, всього на 7 арк.

Ухвала остаточна і оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя