621/1868/17 1-кп/621/17/19
У Х В А Л А

08 лютого 2019 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області

головуючий суддя - ОСОБА_1

за участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000758 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Піщанка Красноградського району Харківської області, є громадянином України, має середньо-спеціальну освіту, не працює, розлучений, не має зареєстрованого місця проживання, фактично проживає в АДРЕСА_1 , раніше судимий:

1) вироком Красноградського районного суду Харківської області від 03.08.2012 за частиною 1 статті 164 Кримінального кодексу України до громадських робіт строком на 100 годин;

2) вироком Зміївського районного суду Харківської області від 06.06.2014 за частиною 1 статті 122 Кримінального кодексу України, із застосуванням статті 71 Кримінального кодексу України до позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців 10 днів,

у злочині, передбаченому частиною 2 статті 185 Кримінального кодексу України,

у с т а н о в и в:

Згідно обвинувального акта (зі зміненим обвинуваченням) №0000808 від 28.01.2019 ОСОБА_4 обвинувачується у таємному викраденні чужого майна, вчиненому за попередньою змовою групою осіб за наступних обставин: 04 серпня 2017 року в с. Таранівка Зміївського району Харківської області у ОСОБА_4 виник умисел на таємне викрадення чужого майна, за адресою: АДРЕСА_2 . Того ж числа близько 21:00 години, реалізуючи зазначений умисел, ОСОБА_4 та особа, відносно якої матеріали виділені в окреме провадження, діючи за попередньою змовою групою осіб, переконавшись, що їх дії ніким будуть не помічені, шляхом вільного доступу через неогороджену ділянку проникли на територію домоволодіння АДРЕСА_2 , звідки таємно викрали належну ОСОБА_6 чавунну ванну, вартістю 332 грн. 10 к., чим спричинили потерпілій ОСОБА_6 матеріальну шкоду на вказану суму.

Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 29 жовтня 2018 року у відношенні обвинуваченого ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ "Харківська установа виконання покарань (№ 27)", строком до 27.12.2018, з визначенням розміру застави - 50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 92050 (дев`яносто дві тисячі п`ятдесят) грн. 00 к.

В подальшому, під час судового провадження, Зміївським районним судом строк запобіжного заходу продовжено, на даний час строк тримання під вартою встановлено до 21.02.2019.

Судове провадження не може бути закінчене в межах строку тримання обвинуваченого під вартою, оскільки на час судового засідання прокурором не виконано вимоги ч. 2 ст. 338 КПК України щодо вручення копії зміненого обвинувального акта потерпілій, а захисник повідомила про неможливість прибуття на судове засідання в межах строку тримання обвинуваченого під вартою та просила призначити судове засідання на 20.03.2019.

Прокурор ОСОБА_3 заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, яке мотивоване тим, що продовжують існувати ризики, які стали підставою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_4 проти клопотання заперечував, вважав, що для забезпечення його явки в суд достатньо запобіжного заходу - домашнього арешту за його фактичним місцем проживання в квартирі співмешканки. Стверджував, що не має наміру ухилятися від суду. Водночас не заперечував, що дійсно неодноразово не з`являвся на судові засідання незважаючи на попередження про можливість застосування запобіжного заходу.

Захисник ОСОБА_5 проти клопотання прокурора заперечувала та підтримала доводи обвинуваченого.

Вислухавши думку учасників судового провадження щодо заявленого клопотання, суд дійшов наступного:

Згідно статті 2 Кримінального процесуального кодексу України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до частини 1 статті 12 Кримінального процесуального кодексу України, під час кримінального провадження ніхто не може триматися під вартою, бути затриманим або обмеженим у здійсненні права на вільне пересування в інший спосіб через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення інакше як на підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до абзаців 1, 2 частини 3 статті 331 Кримінального процесуального кодексу України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Враховуючи, що в межах строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 судове провадження не буде завершене, суду належить розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою.

Згідно пункту 1"с" статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: - законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Відповідно до статті 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Частиною 1 статті 183 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Під час застосування запобіжного заходу - тримання під вартою у відношенні обвинуваченого ОСОБА_4 судом було враховано високий ризик ухилення обвинуваченого від суду, оскільки обвинувачений ОСОБА_4 неодноразово не з`являвся на судові засідання без повідомлення причин та підтвердження поважності причин нез`явлення, було надано дозвіл на його затримання з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу.

Відомості про те, що ОСОБА_4 , який обвинувачується у вчиненні злочину середньої тяжкості, за який найсуворіше покарання передбачене у виді позбавлення волі на строк до 5 років, у поєднанні з відомостями щодо судимостей обвинуваченого, вказує на існування ризиків вчинення нових злочинів.

Незважаючи на те, що з часу застосування запобіжного заходу кваліфікацію обвинувачення змінено з ч. 3 ст. 185 на ч. 2 ст. 185 КК України, наведені вище обставини в сукупності вказують на те, що ризики, які існували на час застосування запобіжного заходу не зменшилися і продовжують існувати, а також на неможливість забезпечення виконання ОСОБА_4 процесуальних обов`язків, передбачених статтею 42 Кримінального процесуального кодексу України, та усунення ризиків продовження ним протиправної поведінки без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Згідно статей 1, 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до правової позиції, сформульованої у пункті 79 рішення Європейського суду з прав людини "Харченко проти України" від 10.02.2011, питання про те, чи є тривалість тримання під вартою обґрунтованою, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин, підстав, якими національні органи мотивували свої рішення, та належно задокументованих фактів, на які посилався заявник у своїх клопотаннях про звільнення з-під варти. Таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи.

Застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, в тому числі зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, правовим позиціям, викладеним в пункті 35 рішення Європейського суду з справ людини у справі "Летельє проти Франції".

Доводи сторони захисту щодо можливості застосування у відношенні обвинуваченого запобіжного заходу - домашнього арешту не підтверджені жодними доказами. За твердженням самого обвинуваченого він може перебувати під домашнім арештом за фактичним місцем проживання в квартирі, що належить жінці, з якою він проживає без реєстрації шлюбу.

Водночас, будь-якого документального підтвердження щодо адреси фактичного місця проживання ОСОБА_4 , власника житла, у якому він фактично проживає, а також згоди власника житла на застосування у відношенні обвинуваченого домашнього арешту у цьому житлі, суду не надано.

За таких обставин, клопотання прокурора є обґрунтованим і підлягає задоволенню, що не перешкоджає стороні захисту звернутися з клопотанням про зміну запобіжного заходу за наявності обставин, які вказують про зниження чи припинення ризиків, що є підставою для тримання обвинуваченого під вартою.

Відповідно до частини 3 статті 183, пункту 1 частини 5 статті 182 Кримінального процесуального кодексу України, з урахуванням викладених обставин кримінального правопорушення, ризиків, передбачених статтею 177 Кримінального процесуального кодексу України, майнового та сімейного стану обвинуваченого, суд визначає заставу, достатню для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України - 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 38420 грн. 00 к.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 12, 176-178, 182, 183, 197, 199, 201, 331, 350 Кримінального процесуального кодексу України, суд

п о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора ОСОБА_3 - задовольнити.

Продовжити строк запобіжного заходу у відношенні обвинуваченого ОСОБА_4 у виді тримання під вартою в ДУ "Харківський слідчий ізолятор" на строк до 08 квітня 2019 року.

Визначити розмір застави - 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 38420 (тридцять вісім тисяч чотириста двадцять) грн. 00 к., яка може бути внесена протягом строку тримання під вартою.

У разі внесення застави звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 з під варти та покласти на нього наступні обов`язки: не відлучатися із с. Таранівка Зміївського району Харківської області без дозволу прокурора чи суду; повідомляти прокурора чи суд про своє фактичне місце проживання та засоби зв`язку; прибувати за викликом до прокурора чи суду.

У разі невиконання обов`язків ОСОБА_4 застава звертається в дохід Державного бюджету України та може бути застосовано інший запобіжний захід.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: ОСОБА_1