ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 11-сс/818/350/18 Суддя доповідач: ОСОБА_2
Категорія: в порядку КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«29» листопада 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого судді суддів за участю: прокурора захисників при секретарі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 20 листопада 2018 року про задоволення клопотання слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Харківській області ОСОБА_10 та застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,-

ВСТАНОВИЛА:

20 листопада 2018 року слідчим відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Харківській області ОСОБА_10 подано клопотання, погоджене з прокурором відділу прокуратури Харківської області ОСОБА_5 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_9 строком на 60 діб, без визначення розміру застави, на час застосування запобіжного заходу визначити місцем тримання підозрюваного ОСОБА_9 слідчий ізолятор управління державного департаменту України з питань виконання покарань в Харківській області, розташований за адресою: м. Харків, вул. Полтавський шлях, 99.

З зазначеного клопотання вбачається, що 17 листопада 2018 року, близько 20 години 50 хвилин, ОСОБА_9 керував автомобілем «Volkswagen LT», державний номерний знак НОМЕР_1 , та рухаючись по трасі «Київ-Харків-Довжанський» зі сторони пр. Людвига Свободи в м. Харкові в бік вул. Олеся Сердюка в м. Харкові. В процесі руху по зазначеній трасі, на 495 кілометрі + 180 метрів, ОСОБА_9 , діючи з необережності, проявив необачність, не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечну швидкість руху, перед початком здійснення маневру не переконався, що це буде безпечно та не створить небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, всупереч вимогам дорожньої розмітки виїхав на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення з автомобілем «Chevrolet Aveo», державний номерний знак НОМЕР_2 , який був під керуванням ОСОБА_11 . Даними діями ОСОБА_9 були порушені вимоги п. 10.1, лінії дорожньої розмітки 1.1., розділу 34 Правил дорожнього руху України, згідно яких перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху», лінія дорожньої розмітки 1.1. (вузька суцільна лінія) поділяє транспортні потоки протилежних напрямків і позначає межі смуг руху на дорогах, позначає межі ділянок проїзної частини, на які в`їзд заборонено; позначає межі місць для стоянки транспортних засобів, майданчиків для паркування і край проїзної частини доріг, не віднесених за умовами руху до автомагістралей. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля «Chevrolet Aveo», державний номерний знак НОМЕР_2 , загинув на місці події. В даній дорожній обстановці технічна можливість запобігання ДТП для водія автомобілю «Volkswagen LT», державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_9 визначалася виконанням ним вимог п. 10.1., лінії дорожньої розмітки 1.1. розділу 34 Правил дорожнього руху України. В даній дорожній обстановці в діях водія автомобілю «Volkswagen LT», державний номерний знак НОМЕР_1 , вбачається невідповідність вимогам п. 10.1., лінії дорожньої розмітки 1.1. розділу 34 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору, знаходяться в причинному зв`язку з виникненням зазначеної дорожньо-транспортної пригоди.

Таким чином, ОСОБА_9 вчинив своїми діями вчинив кримінальні правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

18 листопада 2018 року ОСОБА_9 затримано в порядку ст. 208 КК України, без ухвали слідчого судді.

18 листопада 2018 року ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Підозра у вчиненні ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, обґрунтована протоколом огляду місця ДТП від 17 листопада 2018 року, протоколом огляду відеозапису від 17 листопада 2018 року, речовим доказом у вигляді відеозапису.

Зважаючи на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_9 злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та ризиків, які дають достатні підстави вважати, що ОСОБА_9 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків, експерта та спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, орган досудового розслідування просив суд застосувати до ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 20 листопада 2018 року задоволено клопотання слідчого та застосовано відносно ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» в межах строку досудового розслідування на 60 днів до 16 січня 2019 року включно, без визначення застави.

Не погодившись з вищевказаною ухвалою слідчого судді захисником підозрюваного подано апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати відносно ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. Посилався на неповне дослідження обставин, що мають істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, порушення вимог кримінального процесуального закону, недоведеність наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Зазначив, що стороною обвинувачення не була належним чином доведена наявність існування ризиків. Суд першої інстанції, обґрунтовуючи свої висновки, не звернув увагу на правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену у справі «Биков проти Росії» від 10 березня 2009 року та у справі «Ідалов проти Росії» від 22 травня 2012 року, відповідно до якої тримання під вартою можу бути виправданим у конкретній справі лише за наявності чітких ознак справжнього суспільного інтересу, який, з належним урахуванням принципу презумпції невинуватості, переважує правило особистої свободи. В даній справі відсутні ознаки суспільного інтересу, зважаючи на що обґрунтування необхідності застосування до ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з огляду на тяжкість покарання є необґрунтованою. Тяжкість обвинувачення не виправдовує передчасність покарання, пов`язаного із позбавленням свободи. Судом першої інстанції не було взято до уваги та надано належної оцінки наявності у підозрюваного стійких соціальних зв`язків та неправомірно обрано відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою лише на підставі тяжкості злочину, без урахування інших обставин.

Під час апеляційного розгляду матеріалів кримінального провадження захисники ОСОБА_9 ОСОБА_6 та ОСОБА_7 просили суд апеляційну скаргу задовольнити.

Прокурор ОСОБА_5 проти задоволення апеляційної скарги заперечував. Зазначив, що ухвала слідчого судді постановлена з дотриманням норм кримінального процесуального закону.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, доводи захисників підозрюваного та прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, частково погоджується з висновками суду першої інстанції та вбачає правові підстави для часткового задоволення апеляційної скарги.

Ухвалюючи судове рішення про задоволення вищевказаного клопотання слідчий суддя виходив з наявності обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, ризиків, які дають достатні підстави вважати, що ОСОБА_9 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків, експерта та спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що є достатнім для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти вищевказаним ризикам. Ризик вчинення підозрюваним іншого кримінального правопорушення є недоведеним стороною обвинувачення.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині доведеності ризиків, передбачених п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, зважаючи на наступне.

Під час розгляду матеріалів кримінального провадження встановлено, що в провадженні ГУ НП в Харківській області перебуває кримінальне провадження, внесене в ЄРДР за № 0001366 від 18 листопада 2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

18 листопада 2018 року ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Відповідно до положень ст.ст. 5, 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення. Обмеження, дозволені згідно з цією Конвенцією щодо зазначених прав і свобод, не застосовуються для інших цілей ніж ті, для яких вони встановлені.

З огляду на те, що поняття "обґрунтована підозра" не визначене у національному законодавстві та зважаючи на положення, закріплені у ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", колегія суддів вважає необхідним враховувати позицію Європейського суду з прав людини, відображену зокрема у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі "Нечипорук і Йонкало проти України", відповідно до якої "термін "обґрунтована підозра" означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182).

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_9 вищевказаного кримінального правопорушення підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, зокрема:

- даними протоколу допиту підозрюваного від 18 листопада 2018 року;

- даними протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 18 листопада 2018 року;

- даними протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 17 листопада 2018 року;

- даними протоколу огляду відеозапису від 19 листопада 2018 року;

- даними постанови про визнання відеозапису речовим доказом від 19 листопада 2018 року.

Таким чином, з аналізу вищевказаних доказів, що містяться в матеріалах судового провадження, вбачається, що підозра у вчиненні ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, є обґрунтованою.

Викладені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути розцінені в якості таких, що свідчать про наявність підстав для обрання більш м`якого запобіжного заходу.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги щодо недоведеності ризиків, передбачених ст. 177 КК України, спростовуються вищевказаними матеріалами кримінального провадження.

Колегія суддів вважає безпідставними та необґрунтованими доводи захисника щодо обрання більш м`якого запобіжного заходу, зважаючи на наступне.

Відповідно до положень ст.ст. 5, 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення. Обмеження, дозволені згідно з цією Конвенцією щодо зазначених прав і свобод, не застосовуються для інших цілей ніж ті, для яких вони встановлені.

Відповідно до п. 4 ч.2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

ОСОБА_9 пред`явлено підозру у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_9 раніше не судимий, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , працює водієм-експедитором в приватному підприємстві, одружений, має доньку, ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Матеріали кримінального провадження містять позитивну характеристику з місця роботи.

Враховуючи вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_9 вищевказаного кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого підозрюється, наявність місця проживання та родини, колегія суддів дійшла висновку щодо обґрунтованості доводів клопотання слідчого та наявності ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити вищевказані дії, передбачені п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Під час розгляду апеляційної скарги колегією суддів розглядалась можливість застосування відносно ОСОБА_9 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначеним ризикам, проте, враховуючи наведені вище обставини в їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді суду першої інстанції та вважає, що застосування більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнім для запобігання існуючим ризикам.

Таким чином, слідчий суддя дійшов правильного висновку щодо доведеності органом досудового розслідування існування вищевказаних ризиків та неможливості застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів, оскільки їх застосування не зможе запобігти цим ризикам, та здійснив належну оцінку фактів стосовно необхідності застосування до ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Викладені захисником в апеляційній скарзі доводи стосовно міцності соціальних зв`язків ОСОБА_9 , наявності у нього місця роботи та проживання, позитивної характеристики за місцем роботи не спростовують висновків суду першої та апеляційної інстанції, є недостатніми і не переконливими для застосування відносно підозрюваної більш м`якого запобіжного заходу.

Також колегія суддів не може ігнорувати того факту, що ОСОБА_9 підозрюється у скоєнні кримінального правопорушення, яке передбачає посягання на найвищу соціальну цінність життя людини.

Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Об`єктивні обставини кримінального провадження свідчать про наявність потреби у застосуванні до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки протиправна поведінка ОСОБА_9 , яка підтверджена даними, що містяться в матеріалах судового провадження, спричинила смерть людини.

З огляду на фактичні обставини кримінального правопорушення та його тяжкість, обґрунтованість підозри та доведеність ризиків, передбачених п. 1, 3, 4, ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції щодо застосування відносно підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Проте, зважаючи на вищенаведене, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо неможливості визначення на підставі п.2 ч. 4 ст. 183 КПК України розміру застави та вважає за необхідне скасувати ухвалу слідчого суддів в частині не визначення розміру застави, з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною 4 цієї статті.

Колегія суддів, зважаючи на міцність соціальних зв`язків підозрюваного, позитивної характеристики, наявності родини, постійного місця проживання та роботи, а також скоєння ОСОБА_9 злочину за необережністю, вважає за можливе визначити по даним матеріалам кримінального провадження заставу як альтернативний запобіжний захід.

Як зазначено в ч. 4 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. При цьому розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до п.2 ч.5 ст. 182 КПК України, щодо особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого злочину, розмір застави визначається в межах від 20 до 80 розмірів мінімальної заробітної плати.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів мінімальної заробітної плати відповідно.

З урахуванням всіх обставин у справі, того, що ОСОБА_9 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення за ч.2 ст. 286 КК України, санкція якого передбачає від 3 до 8 років позбавлення волі, колегія суддів вважає за необхідне визначити розмір застави у максимальному розмірі, передбаченому п.2 ч.5 ст. 182 КПК України, що дорівнює 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (140 960,00 грн.).

З огляду на фактичні обставини кримінального правопорушення та його тяжкість, доведеність ризиків, передбачених ч. 1, 3, 4, ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що застава в межах, визначених п.2 ч.5 ст. 182 КПК України, в достатній мірі гарантує виконання ОСОБА_9 покладених на нього процесуальних обов`язків та не є завідомо непомірною для нього.

Керуючись ст.ст. 392, 404. ст. 407, ст.ст. 418, 419, 422, 423, 424 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 20 листопада 2018 року про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в частині невизначення розміру застави - скасувати.

Постановити в цій частині нову ухвалу, якою визначити підозрюваному ОСОБА_9 заставу в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатної особи, що становить 140 960,00 грн. (сто сорок тисяч дев`ятсот шістдесят гривень 00 коп.), яка підлягає внесенню на депозитний рахунок Харківського апеляційного суду, код отримувача (код за , банк отримувача ДКСУ м. Київ, код банку отримувача (МФО) 820172, рахунок отримувача 5314).
У випадку сплати застави підозрюваного ОСОБА_9 з під варти звільнити, поклавши на нього обов`язки, передбачені пунктами 1-4, 8 частини 5 статті 194 Кримінального процесуального кодексу України.
Виконання ухвали покласти на слідчого.
В іншій частині ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 20 листопада 2018 року залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її постановлення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до ч. 4 ст. 424 КПК України.

Головуючий суддя: Судді:ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4