В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 листопада 2018 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:
головуючої судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області в м. Ужгород обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002828 від 17.10.2017 р.про обвинувачення
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Донецьк, мешканця АДРЕСА_1 , зареєстрованого АДРЕСА_2 , громадянина України, українця, із середньою освітою, тимчасово не працюючого, одруженого , раніше судимого:
-07.11.2005 року Ворошиловським районним судом м. Донецьк за ч.2 ст.186 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки.

-29.11.2005 року Калинівським районним судом м. Донецьк за ч.2 ст.185, ч.2 ст.186,ч.2 ст.187,ч.4 ст.187, ч.2 ст.121, ч.1 ст.115 КК України із застосуванням ст.70, ч.4 ст. 70 КК України до позбавлення волі строком на 14 роки;

Звільнений 01.03.2016 року відповідно до ухвали Дзержинського м/с від 22.02.2016 року умовно-достроково з невідбутим строком 2 роки 10 місяців 19 днів

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.296, ч.2 ст. 185 КК України,

за участі сторін кримінального провадження:
сторона обвинувачення :
прокурора ОСОБА_4
сторона захисту:
обвинуваченого ОСОБА_3
захисника обвинуваченого ОСОБА_5
ВСТАНОВИВ:

17.10.2017 р. близько 04 год. 00 хв. ОСОБА_3 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та знаходячись в приміщенні караоке-бару «Соло», по вул. Фединця , 50 в м. Ужгород, де, з незначного приводу, діючи умисно, із хуліганських спонукань, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, порушуючи елементарні правила поведінки в громадському місці, загальноприйняті норми моралі і добропристойності, діючи з особливою зухвалістю, демонструючи явну зневагу нормам моральності, застосовуючи фізичну силу нищив речі та майно, яке знаходилось в приміщенні караоке-бару «Соло», в результаті таких дій була припинена нормальна робота вказаного закладу та завдано матеріальної шкоди фізичній особі підприємцю ОСОБА_6 на суму 24 963,00 гривень.

Таким чином, своїми умисними діями , які виразилися у грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 296 КК України.

Судовий розгляд проведено стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно обвинувального акту згідно до вимог статті 337 КПК України.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті не визнав, заперечив свою причетність до кримінального правопорушення , в якому він обвинувачується за ст. 296 ч.1 КК України. По суті фактичних обставин справи пояснив, що у нього був конфлікт з директором закладу «Соло» ОСОБА_7 , який не виплачував йому заробітної плати і він керуючись помстою наніс йому збитки. Вказав, що працював в службі охорони СБМ і чергував в закладі Соло від служби охорони. Згодом, заклад Соло відмовився від послуг служби охорони СБМ і йому зателефонував адміністратор, який запропонував йому роботу охоронника у закладі Соло. На пропозицію він погодився і працював в закладі «Соло» неофіційно протягом 6-7 місяців, трудовий контракт з ним не був укладений . Того вечіра, він попросив у бармена гроші за роботу , вона йому відмовила надати гроші і він вирішив знищити майно: пляшки з алкоголем, телевізори, касовий апарат, посуд. Вказав, що вів розмови з власником даного закладу, з приводу виплати йому грошей. З тих мотивів, що йому не сплачували за роботу, він вирішив знищити майно. Зазначив, що біля 03 :00 - 03:30 год. почав свої дії по знищенню майна, при цьому відвідувачів у приміщенні караоке-бару «Соло» не було. Після вчинених дій по знищенню майна, він пішов додому. Заявлений потерпілим цивільний позов не визнав.
Не зважаючи на процесуальну позицію обвинуваченого в судовому засіданні, вина ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення за встановлених судом обставин підтверджується сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів.
Так, потерпіла ОСОБА_6 в судовому засіданні показала, що є приватним підприємцем, а обвинувачений є колишнім працівником, працював охоронником у караоке-барі «Соло». 17.10.2017 року біля 23:00 год. вона з чоловіком зайшли у належний їм заклад «Соло», в приміщенні якого бачили ОСОБА_8 з дружиною, які відпочивали у барі. Вони відразу покинули заклад, а біля 03:40 год. їм зателефонували і повідомили , що їх заклад розтрощений. Коли вони приїхали до закладу, ОСОБА_8 вже не було, в середині приміщення була жахлива обстановка, пляшки з елітними алкогольними напоями розбиті, телевізори та касовий апарат розбиті, бачила сліди крові. Їй не відомо , що саме спровокувало таку агресію у обвинуваченого. Їй відомо зі слів ОСОБА_9 , яка проходила стажування на бармена , що ОСОБА_8 вимагав від неї гроші. Обвинувачений працював в закладі Соло охоронником від служби охорони СБМ, вони могли виплачувати ОСОБА_8 так звані чаєві. Зазначила, що заклад працював з 08:00 до 05:00 год. Вказала, що внаслідок дій ОСОБА_8 було пошкоджено: касовий апарат, телевізори, алкогольні напої, посуд. Робота закладу була припинена, заклад після дій ОСОБА_8 був закритий на ремонт , оскільки було пошкоджено устаткування закладу, зокрема посуд, касовий апарат,пляшки з алкогольними напоями .

Заявлений нею цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди підтримала з підстав та мотивів викладених у цивільному позові. Надала пояснення аналогічні викладеним у цивільному позові. Цивільний позов в частині стягнення моральної шкоди просила залишити без розгляду.

В ході судового ролзгляду від представника ОСОБА_6 - ОСОБА_10 надійшла заява про відкликання цивільного позову , у зв`язку із небажанням потерпілої його підтримувати.

Як доказ вини обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень прокурор в судовому засіданні зазначає показання свідків: ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 .

Так, в судовому засіданні був допитаний свідок зі сторони обвинувачення ОСОБА_11 , який суду надав показання про те, що потерпіла ОСОБА_6 є його дружиною, вона займалась підприємницькою діяльністю. 17.10.2017 року біля 03:00-04:00 год. почались телефонні дзвінки, йому зателефонували відвідувачі закладу і повідомили, що їх заклад розтрощують. Він з дружиною приїхали до караоке-бару «Соло», по вул. Фединця , 50 в м. Ужгород, зайшовши в середину приміщення помітили кров, розбиті пляшки з алкоголем, телевізори. ОСОБА_3 на місці події не було, працювали вже працівники поліції. Із переглянутого відеозапису з камер відеоспостережень побачив, як відпочивали в закладі відвідувачі, як ОСОБА_8 підійшов до стажора і почав вимагати від неї « чаєві» , вона йому відмовила, після чого ОСОБА_3 почав все трощити в середині приміщення. Про дії ОСОБА_8 , йому відомо після перегляду відеозапису з камер відеоспостережень. На час вчинення ОСОБА_8 хуліганських дій , він у закладі «Соло» не працював.Вказав, що біля 23:00 год. він з дружиною покинули приміщення караоке-бару «Соло», в той час в приміщенні залишився обвинувачений ОСОБА_8 з дружиною, які відмічали приватну подію.

Так, в судовому засіданні був допитаний свідок зі сторони обвинувачення ОСОБА_9 , яка суду надала показання про те, що працювала в караоке-барі «Соло» офіціантом у період з вересня по листопад 2017 року. Охоронником у барі « Соло» працював ОСОБА_8 . Заклад завершував свою роботу біля 03-00 год. 04-00 год. Того вечора, ОСОБА_8 перебував в стані алкогольного сп`яніння , вживав спиртні напої в закладі. Обвинувачений відпочивав у закладі з компанією. ОСОБА_8 попросив у неї надати йому 150,00 гривень, на що вона йому відмовила, після чого він розбив телевізори, пляшки з алкогольними напоями , касовий апарат та після вказаних дій покинув заклад. Вказала, що вона подзвонила ОСОБА_13 і повідомила про те, що відбулось в закладі. Вона видавала ОСОБА_8 200,00 гривень за ніч тільки у тому випадку, коли їй про це говорили.

Cторона обвинувачення не забезпечила явку свідка обвинувачення - ОСОБА_12 в судові засідання відповідно до ч.3 ст.23 КПК України, а вжиті судом неодноразові заходи щодо доставки приводом в судові засідання свідка ОСОБА_12 не надали позитивного результату. Окрім того, не надав результату і накладення грошового стягнення на свідка ОСОБА_12 .

Оцінюючи покази свідків , суд вважає їх логічними та послідовними , такими, що узгоджуються між собою, не викликають сумнівів в їх достовірності, та враховує, що свідки попереджені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, а свідчення надані під присягою, а відтак аналізуючи зміст показань свідків в частині обставин, які вони сприймали особисто, суд визнає їх належними , оскільки вони підтверджують обставини , що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, та обставини, які мають значення для кримінального провадження, та допустимими доказами вини обвинуваченого в пред`явленому обвинуваченні.

З аналізу показів свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , у їх сукупності та нерозривному взаємозв`язку із показаннями потерпілої ОСОБА_6 , які є процесуальними джерелами доказів , у розумінні ст. 84 КПК України, підтверджуються обставини того, що 17.10.2017 р. близько 04 год. 00 хв. ОСОБА_3 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та знаходячись в приміщенні караоке-бару «Соло», по вул. Фединця , 50 в м. Ужгород, де, з незначного приводу, діючи умисно, із хуліганських спонукань, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, порушуючи елементарні правила поведінки в громадському місці, загальноприйняті норми моралі і добропристойності, діючи з особливою зухвалістю, демонструючи явну зневагу нормам моральності, застосовуючи фізичну силу нищив речі та майно, яке знаходилось в приміщенні караоке-бару «Соло», в результаті таких дій була припинена нормальна робота вказаного закладу.

Обставин, регламентованих ст. 87 КПК України щодо свідків в ході судового розгляду встановлено не було.

Даних передбачених ч.2 ст. 96 КПК України стороною захисту відносно допитаних під час судового розгляду свідків для доведення недостовірності їх показань надано не було.

Сторона обвинувачення та сторона захисту не заявляла клопотань про допит інших осіб в якості свідків у кримінальному провадженні.
У відповідності до вимог ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Статтею 92 КПК України визначено, що обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу покладається на слідчого, прокурора, а обов`язок доказування належності та допустимості доказів покладається на сторону, що їх подає.

На підтвердження події вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 296 КК України та винуватості ОСОБА_3 у його вчиненні стороною обвинувачення надані суду та безпосередньо у судовому засіданні дослідженні наступні докази :
- протокол огляду місця події від 17.10.2017 року із фотознімками, згідно якого слідчим, на підставі заяви про дозвіл на проведення огляду, у присутності понятих та за участі ОСОБА_6 було оглянуто приміщення караоке-бару «Соло», по вул. Фединця , 50 в м. Ужгород, зафіксована загальна обстановка на місці події в середині приміщення, розташування речей предметів, місцезнаходження плям бурого кольору та вказано про вилучення слідів злочину. Зокрема, згідно вказаного протоколу з місця події вилучались: 4 відрізка клейкої стрічки на яку відкопійовані сліди папілярних ліній рук; змиви речовини бурого кольору; три недопалки з під сигарет; рюкзак з одежею; пляшка з під алкогольного напою. Під час огляду застосовані технічні засоби - фотокамера Canon; ( том докази)

- письмова заява ОСОБА_6 , згідно якої надано дозвіл слідчому СВ Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області на проведення огляду у приміщенні караоке-бару «Соло», по вул. Фединця , 50 в м. Ужгород; ( том « докази»);

- виписка з єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, згідно якої ОСОБА_6 зареєстрована як фізична особа підприємець;

- довідка приватного підприємця ОСОБА_6 від 18.10.2018 року про зупинення роботи закладу караоке-бару « ІНФОРМАЦІЯ_2 », через хуліганські дії ОСОБА_3 ;

- акт інвентаризації посуду, техніки, випивки;

- протокол огляду предмета від 19.10.2018 року , а саме об`єктом огляду є DWD R диск на якому міститься технічний відео запис з камер відеоспостереження розташованих в приміщенні караоке бару ІНФОРМАЦІЯ_2 , який добровільно видала працівникам поліції ОСОБА_6 . За допомогою комп`ютерної техніки , а саме системного блоку, було проведено огляд інформації яка міститься на диску, під час відтворення відеозапису видно приміщення караоке-бару « ІНФОРМАЦІЯ_2 », та зафіксовані дії ОСОБА_8 по знищенню майна, зокрема пляшок з алкогольними напоями, терміналу, який знаходився на поверхні барстійки, зриває із стелі телевізори та скидує їх на підлогу та вчиняє дії по пошкодженню іншого майна. Зафіксовані хуліганські дії ОСОБА_8 у кладовому приміщенні караоке-бару «Соло», де зафіксовано як ОСОБА_8 заходить до приміщення кладової та підходячи до холодильників відкриває їх та бере звідти пляшки, окрім того руками та ногами наносить удари по вище вказаних холодильниках, пошкоджуючи їх .

- заява ОСОБА_6 від 19.10.2017 року про надання слідчому DWD R диск на якому міститься технічний відео запис з камер відеоспостереження розташованих в приміщенні караоке бару ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- експертний висновок Закарпатської торгово промислової палати про вартість О-221 від 26.10.2017 року , згідно якого загальна вартість товарів пошкоджених в приміщенні караоке-бару « ІНФОРМАЦІЯ_2 » становить 24 963,00 гривень.

- матеріали відеозапису подій, розміщені на DWD R диску, а саме з камер відео спостереження із приміщення караоке-бару «Соло», розташованого по вул. Фединця , 50 в м. Ужгород, демонстрація яких проводилась в залі судового засідання, на яких зафіксовані хуліганські дії ОСОБА_3 у приміщенні бару.

Аналізуючи вищезазначені письмові докази, досліджені в ході судового розгляду , зокрема протоколи слідчих дій, суд визнає їх належними та допустимими доказами, складені відповідно до вимог КПК України .

Щодо заяви захисника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_5 про недопустимість доказу: протокол огляду місця події від 17.10.2017 року та речові докази отримані внаслідок огляду місця події та матеріали відеозапису з камер відеоспостережень , у зв`язку з тим, що слідчий провів огляд приміщення бару ІНФОРМАЦІЯ_2 без ухвали слідчого судді, а також тимчасовий доступ до інформації, що міститься на матеріалах відеозапису було проведено без ухвали слідчого судді, в порушення вимог КПК України, то в цій частині на переконання суду не може бути прийняте таке рішення у зв`язку з наступним.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 КПК України ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених частиною третьою цієї статті.
Отже, лише за добровільною згодою особи або на підставі ухвали слідчого судді проводиться така слідча дія як обшук.

Як встановлено судом, огляд місця події від 17.10.2017 року проводився слідчим за добровільною згодою фізичної особи підприємця ОСОБА_6 , на підставі заяви про дозвіл на проведення огляду , який проводився у присутності понятих та за участі ОСОБА_6 , а відтак жодних порушень КПК України при проведенні даної слідчої дії не встановлено.

Згідно ч.3 ст.233 КПК України слідчий, прокурор має право до постановлення ухвали слідчого судді увійти до житла чи іншого володіння особи лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину. У такому випадку прокурор, слідчий за погодженням із прокурором зобов`язаний невідкладно після здійснення таких дій звернутися з клопотанням про проведення обшуку до слідчого судді.
Згідно з ч.2 ст.237 КПК України огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами цього Кодексу, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи.

Зважаючи на викладені приписи чинного законодавства, наявність добровільної згоди ОСОБА_6 на проведення слідчої дії, суд приходить до переконання що слідча дія проведена у відповідності з вимогами закону, у зв`язку з чим суд не вбачає порушення вимог КПК України та підстав для визнання протоколу від 17.10.2017 року та речові докази отримані внаслідок огляду місця події недопустимим доказом.

З тих же підстав, суд не вбачає можливим визнати матеріали відеозапису камер спостереження бару ІНФОРМАЦІЯ_2 недопустимим доказом, так як такі добровільно були надані ОСОБА_6 працівникам поліції.
Досліджений висновок експертизи здобутий у спосіб передбачений КПК України, є належним та допустимим доказом, не викликають сумнівів в його достовірності та повноти, підстав для визнання його неналежними та недопустимими доказами не вбачається.

Таким чином, досліджені письмові докази суд визнає нлежними і допустимими доказами, оскільки останні відповідають вимогам КПК України , а безпосередньо порушень вимог ст.ст. 87,99 КПК України, судом не встановлено та сторонами не доведено, дослідженими доказами в їх сукупності підтверджуються , як дата, час, місце, так і спосіб вчинення злочину, тобто обставини вчинені ст.91 КПК України. При цьому , надані у ході судового розгляду показання потерпілої ОСОБА_6 , свідків кореспондуються з даними відображеними у протоколах , письмових доказах та узгоджуються між собою цілком і повністю в повній мірі.

Отже, суд визнає здобуті по даній справі докази допустимими, оскільки вони отримані в порядку, встановленому КПК України. Доказів, отриманих внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не встановлено.

Разом з тим, судом було досліджено наданий стороною захисту лист відповідь виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 07.02.2018 року № 1.02-05/29, згідно якого п/п ОСОБА_6 у караоке - клубі по АДРЕСА_3 встановлено режим роботи з 08.00 до 22.00. Заяви про встановлення нічного режиму роботи у закладі в управління економіки та стратегічного планування Ужгородської міської ради не надходили.

Оцінюючи вказаний доказ сторони захисту , суд приходить до висновку, що такий не спростовує обставин вчинення ОСОБА_3 злочину, так як після хуліганських дій ОСОБА_3 заклад припинив свою роботу і не був відчинений і наступного дня у зв`язку із пошкодженням устаткування.

Окрім того, судом досліджені матеріали , які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_3 :

-паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , який видано 25 січня 2002 року Калінінським РВ ДМУ УМВС України в Донецькій області, в якому зазначено, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , в м. Донецьк, зареєстрований з 20.03.2002 року за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно, обвинувачений ОСОБА_3 є громадянином України, досягнув віку кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, який передбачений ч.1 ст.296 КК України, а відтак є суб`єктом злочину.
-згідно довідки про судимість № 8-17102017/21011, станом на 18.10.2017 року ГУНП України в Закарпатській області відомостями щодо обвинуваченого ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 про притягнення до кримінальної відповідальності чи судимостей не володіє.

-Згідно довідки про звільнення ОСОБА_3 звільнений за ухвалою Дзержинського м/с від 22.06.2016 року на підставі ст. 81 КК України умовно достроково на 2роки 10 місяців 19 днів;
- Згідно довідки - характеристики виданої начальником СП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області , ОСОБА_3 по місцю проживання характеризується негативно.

-згідно довідки № 1302/01-7, виданої 20.10.2017 року Ужгородською міською поліклінікою, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 на диспансерному обліку психоневрологічного диспансерного відділення Ужгородської міської поліклініки не перебуває;

-свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_2 від 14.03.2018 року, згідно якого між ОСОБА_3 та ОСОБА_14 укладено шлюб 14.03.2018 року.

Судом було вжито передбачені законом заходи для допиту усіх свідків, зазначених стороною обвинувачення та захисту, а також досліджені всі докази надані учасниками кримінального провадження.
Згідно ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, та сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду доказів.
Згідно ст. 84 КПК України:

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому ним Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягаютьдоказуванню.

Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Згідно ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Згідно ст.370 КПК України, судове рішення ухвалюється судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженим під час судового розгляду.
Відповідно до положень ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, в рішенні «Коробов проти України» ЄСПЛ зазначив, що при оцінці доказів Суд як правило застосує критерій доведеності вини поза розумним сумнівом, та така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Заслухавши покази обвинуваченого, який своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України не визнав , показання потерпілої, свідків, перевіривши надані стороною обвинувачення докази, оцінюючі кожний досліджений в судовому засіданні доказ окремо з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів -з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_3 у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 296 КК України у відповідності до критерія доведеності вини поза розумним сумнівом.
Окрім того, у відповідності до ч.4 ст.95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу.
Отже, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази у їх сукупності, суд вважає повністю доведеним висунуте ОСОБА_3 обвинувачення за ч.1 ст.296 КК України.

Дії ОСОБА_3 суд кваліфікує,як грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю( хуліганство), тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 Кримінального кодексу України.
Згідно ч. 1 ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно - небезпечного діяння, яке містить склад злочину, який передбачено цим Кодексом.

Кримінальна відповідальність передбачає законно обґрунтований обов`язок обвинуваченого ОСОБА_3 , який вчинив злочин, який передбачений ч.1 ст.296 КК України, піддатися осуду з боку держави і бути покараним у повній відповідності із законом.

Окрім того, згідно обвинувального акту ОСОБА_3 обвинувачується в тому, що 26.07.2017 року близько 03 год.21 хв. ОСОБА_3 перебуваючи в приміщенні караоке-бару «Соло», по вул. Фединця , 50 в м. Ужгород підійшов до дивану , на якому спав ОСОБА_15 . Далі ОСОБА_3 умисно, повторно, з метою заволодіння чужим майном та власного збагачення, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та їх наслідки, шляхом вільного доступу, таємно викрав у ОСОБА_15 мобільний телефон марки Assistant AS -5433 , ІМЕІ 1: НОМЕР_3 , ІМЕІ2: НОМЕР_4 сірого кольору , який лежав на дивані біля потерпілого. Вартість вказаного телефону згідно висновку експерта № 972-10-17 від 25.10.2017 року складає 1635,71 грн. Продовжуючи свої злочинні наміри близько 03:54 год. ОСОБА_3 виводячи потерпілого ОСОБА_15 з приміщення караоке-бару «Соло», скориставшись його безпорадним станом, викрав із правої задньої кишені штанів гаманець із грошима в сумі 3500 грн., чим завдав ОСОБА_15 матеріальної шкоди на загальну суму 5135,71 грн.

Прокурором дії ОСОБА_3 по вказаному епізоду обвинувачення кваліфіковані за ст. 185 ч.2 КК України таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті за ст. 185 ч.2 КК України не визнав, заперечив свою причетність до кримінального правопорушення , в якому він обвинувачується за ст. 185 ч.2 КК України.

Прокурором у судовому засіданні не спростовані показання обвинуваченого.

Так, потерпілий ОСОБА_15 в судовому засіданні показав, що з обвинуваченим не знайомий і в цій справі йому нічого не відомо. За спливом часу не пам`ятає точної дати, відпочивав у приміщенні караоке-бару «Соло» з другом. Він перебував в стані алкогольного сп`яніння і заснув, у зв`язку з чим нічого не пам`ятає. Бачив в приміщенні бару обвинуваченого, на той час він працював там охоронником. Вказав, що у нього був з собою мобільний телефон і гаманець в якому було приблизно 4000,00 з лишком гривень. Охоронник викликав йому автомобіль таксі і допоміг йому вийти із закладу. Коли він покидав заклад « все було на місці». Наступного ранку він помітив відсутність мобільного телефону і гаманця і через тиждень або два звернувся до органів поліції. Він не може вказати, хто саме вкрав у нього речі. В поліції, під час перегляду відео записів з камер спостереження впізнав особу обвинуваченого.

Оцінюючи покази потерпілого ОСОБА_15 надані у суді , суд приходить до висновку , що такі не містять інформації, відомостей про те, що вказаний злочин відносно нього був вчинений ОСОБА_3 .

Cуд враховує, що потерпілий ОСОБА_15 надавав показання будучи судом у судовому засіданні попередженим про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, приведеним до присяги, відповідно до вимог ст.ст.353,352 ч.2 КПК України.

Відповідно до ст. 23 ч.1 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.

Так, в судовому засіданні був допитаний свідок зі сторони обвинувачення ОСОБА_9 , яка суду надала показання про те, що працювала в караоке-барі «Соло» офіціантом у період з вересня по листопад 2017 року. Про обставини вчинення крадіжки у потерпілого ОСОБА_15 їй не відомо.

Як доказ вини обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні даного кримінального правопорушення сторона обвинувачення зазначає наступні докази, які безпосередньо у судовому засіданні дослідженні :

- протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від ОСОБА_15 від 27.07.2017 року;

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 23.10.2017 року, слідча дія проведена у присутності понятих. Із змісту вказаного протоколу вбачається, що з осіб зображених на фотознімках ОСОБА_15 заявив, що впізнає особу під № 4 ;( том « докази»)

- довідка до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 23.10.2017 року згідно якої на фотознімку 4 фотозображення ОСОБА_3 ;

- висновок експерта № 972 -10-17 від 25.10.2017 року , згідно якого вартість мобільного телефону марки Assistant AS -5433 , ІМЕІ 1: НОМЕР_3 становить 1635,71 гривень.

- протокол огляду предмета від 25.10.2017 року , а саме об`єктом огляду є DWD R диск на якому міститься технічний відео запис з камер відеоспостереження розташованих в приміщенні караоке бару Соло , від 26.07.2017 року. За допомогою комп`ютерної техніки , а саме системного блоку, було проведено огляд інформації яка міститься на диску, під час відтворення відеозапису видно приміщення караоке-бару «Соло», та у протоколі зазначено , що о 02:21:30 до потерпілого ОСОБА_15 підходить особа ззовні схожа на ОСОБА_3 , який схилившись над потерпілим лівою рукою бере предмет та швидко відходить від нього. В подальшому вказано, як ОСОБА_8 підходить до ОСОБА_16 допомагає йому підвестися із дивана та знаходячись позаду ОСОБА_16 правою рукою дістає з заднього карману штанів предмет після чого ставить його в передній карман своїх штанів.

- заява ОСОБА_6 від 25.10.2017 року про надання слідчому DWD R диск на якому міститься технічний відео запис з камер відеоспостереження розташованих в приміщенні караоке бару ОСОБА_17 за 26.07.2017 року;

- матеріали відеозапису подій, а саме з камер відео спостереження із приміщення караоке-бару «Соло», розташованого по вул. Фединця , 50 в м. Ужгород, демонстрація яких проводилась в залі судового засідання, на яких зафіксовані події за 26.07.2017 року, і з яких не встановлено факт вчинення ОСОБА_8 крадіжки мобільного телефону та гаманця. Із відеофайлу вбачається, що ОСОБА_8 підійшов до потерпілого ОСОБА_16 , який сидів на дивані, схилився до нього і відійшов. Не зафіксовано факт крадіжки речей, а саме мобільного телефону та гаманця.

Аналізуючи вищезазначені письмові докази, досліджені в ході судового розгляду , суд визнає їх не належними, оскільки вони не підтверджують обставини, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні та обставини , які мають значення для кримінального провадження.

Із змісту протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 23.10.2017 року, вбачається, що з осіб зображених на фотознімках ОСОБА_15 заявив, що впізнає особу під № 4 . Разом з тим, із протоколу вбачається, що ОСОБА_15 не вказав на вказану особу під №4 , як на особу, яка викрала у нього мобільний телефон і гаманець.

Суд зазначає, що прокурором не надані визнані судом належними і допустимими докази, які б спростовували показання обвинуваченого ОСОБА_3 про непричетність до вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 185 КК України.

Стороною обвинувачення не надані суду інші, крім вищенаведених досліджених доказів, на підтвердження винуватості ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 185 ч.2 КК України.

Суд відповідно до норм КПК України не вправі витребувати, вимагати від сторони обвинувачення будь-які інші докази, ніж ті які надані, на підтвердження винуватості особи у вчинені злочину. Суду також не дозволяється збирання, витребування доказів у кримінальному провадженні з власної ініціативи.

Заслухавши покази обвинуваченого, який своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушеня, передбаченого ст. 185 ч.2 КК України не визнав, перевіривши надані стороною обвинувачення кожний доказ окремо з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає, що обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого ст. 185 ч.2 КК України слід визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні та виправдати.

У відповідності до вимог ч.1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Статтею 92 КПК України визначено, що обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу покладається на слідчого, прокурора, а обов`язок доказування належності та допустимості доказів покладається на сторону, що їх подає.

Згідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Статтею 86 КПК України зазначено, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

Вважаючи достатньо забезпеченими в ході судового розгляду процесуальні права сторони захисту та сторони обвинувачення на надання ними доказів на підтвердження та спростування висунутого обвинувачення, суд виходить із принципів реалізації права особи на справедливий суд, яке закріплено в ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно якої, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його права та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Винуватість особи у вчиненні злочину має бути доведена поза розумним сумнівом.

Оцінюючи докази сторони обвинувачення у їх сукупності суд приходить до висновку, що такі не містять даних про обставини інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення за ч.2 ст. 185 КК України , не доводять, поза розумним сумнівом, вчинення ОСОБА_18 інкримінованого йому злочину, передбаченого ст. 185 ч.2 КК України таємне викрадення чужого майна , вчинене повторно.

На переконання суду, обвинувачення викладене в обвинувальному акті не підтверджується доказами у їх сукупності, а грунтується на припущеннях.

Так, відповідно до вимог ст.62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину, доки її вину не буде доведено в законному порядку та обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно із статтею 368 КПК України встановлено, що суд ухвалюючи вирок, повинен вирішити низку питань, до яких зокрема, віднесені питання, чи містять діяння, у якому обвинувачується особа, склад кримінального правопорушення, чи винен обвинувачений у вчиненні цього

кримінального правопорушення.

За змістом ст. 373 КПК України, виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 284 цього Кодексу.

Згідно ст.17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно ч. 3 ст. 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення в ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Згідно ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, та сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду доказів.

Згідно ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно ст.91, 92 КПК України, обов`язок доказування події кримінального правопорушення, винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення покладається на прокурора.

Згідно ст.370 КПК України, судове рішення ухвалюється судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженим під час судового розгляду.

Окрім того, у відповідності до ч.4 ст.95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу.

У відповідності зі ч. 3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку зазначаються: у разі визнання особи виправданою - формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстав для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

Судом було вжито передбачені законом заходи для допиту усіх свідків, зазначених стороною обвинувачення.

Інших доказів на підтвердження винуватості обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого ст. 185 ч.2 КК України стороною обвинувачення не надано.

На підставі досліджених в судовому засіданні доказів суд вважає, що в ході судового розгляду стороною обвинувачення не було доведено поза розумним сумнівом винуватість ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч.2 КК України.

Варто також зазначити, що у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 червня 1990 року №5 "Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку " вказано на недопустимість обвинувального ухилу при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного. Всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного.

Якщо висунуті обвинувачення у вчиненні кримінального, карного діяння, то тягар доведення цих звинувачень, тобто обов`язок щодо пошуку, збирання і надання суду доказів вини обвинуваченого, лежить на стороні обвинувачення.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права ст. 8 Конституції України.

Відповідно до ст.ст.8,9 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права. Відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Оцінюючі за своїм внутрішнім переконанням кожний доказ окремо з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, встановивши, що докази, якими сторона обвинувачення обґрунтувала пред`явлене обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ст. 185 ч.2 КК України не доводять поза розумним сумнівом, вчинення ОСОБА_18 інкримінованого йому злочину, передбаченого ст. 185 ч.2 КК України таємне викрадення чужого майна , вчинене повторно.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Коробов проти України» зазначив, що стандартом у кримінальному провадженні має бути доведення винуватості «поза всяким сумнівом», чого у даному кримінальному провадженні стосовно обвинувачення ОСОБА_3 у викраденні чужого майна, прокурором не здійснено.

Відповідно до ст. 373 ч.1 п.2 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

Суд, враховуючи викладене, враховуючи що всі можливості збирання додаткових доказів вичерпано, а також враховуючи положення презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини за ст. 17 КПК України, прийшов до висновку, що ОСОБА_3 слід визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ст.185 ч.2 КК України та виправдати його за вказаною статтею обвинувачення.

Суд, враховуючи викладене, прийшов до висновку, що ОСОБА_3 слід визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні, у вчиненні злочину, передбаченого ст. 185 ч.2 КК України та виправдати його на підставі ст. 373 ч.1 п.2 КПК України так як не доведено, що кримінальне правопорушення , передбачене ст. 185 ч.2 КК України, вчинене ОСОБА_3 .

При призначенні обвинуваченому виду та міри покарання за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 296 КК України суд враховує загальні засади призначення покарання, тобто призначає покарання в межах, установлених у санкції частини статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин та відповідно до положень Загальної частини КК України , враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року Про практику призначення кримінального покарання , визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із класифікації злочинів ( ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення.

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 відповідно до статті 66 КК України та обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 відповідно до статті 67 КК України судом не встановлено.

Відповідно до ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 , покарання за ч.1 ст. 296 КК України суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості , вчинений умисно, особу обвинуваченого ОСОБА_3 , який раніше притягався до кримінальної відповідальності, що свідчить про відверте небажання стати на шлях виправлення, вчинив новий злочин під час невідбутого строку , не працює та суспільно-корисною працею не займається, на обліку в наркологічному диспансері не перебуває, та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Зважаючи на положення статті 50 КК України якою встановлено, що «покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами», на положення статті 65 КК України, якою встановлено, що «особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів», враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого ОСОБА_3 , відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставини, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у вигляді обмеження волі на певний строк в межах санкції ч.1 ст. 296 КК України.
Разом з тим, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 , остаточної міри покарання необхідно застосувати вимоги ст.71 КК України, призначивши покарання за сукупністю вироків,шляхом часткового складання, частково приєднавши ОСОБА_3 до покарання за цим вироком невідбуту частину покарання за вироком Калинівського районного суду м. Донецьк від 29.11.2005 року.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_3 , було засуджено вироком Калинівського районного суду м. Донецьк від 29.11.2005 року за ч.2 ст. 185 , ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 187 , ч.4 ст. 187, ч.2 ст.121, ч.1 ст. 115 КК України та призначено покарання у виді 14 років позбавлення волі.

01.03.2016 року, ухвалою Дзержинського районного суду від 22.02.2016 року на підставі ст.81 КК України ОСОБА_3 був звільнений від відбування покарання, умовно-достроково з невідбутою частиною покарання - 2 роки 10 місяців 19 днів.

В період невідбутої частини покарання ОСОБА_3 вчинив нове кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 296 КК України.

Саме таке покарання на думку суду буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 та попередження нових злочинів.
Цивільний позов ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишити без розгляду .
Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог ч. 9 ст. 100 КПК України.
Згідно ч. 9 ст. 100 КПК України питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом при ухваленні судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.
Згідно п. 7 ч. 9 ст. 100 КПК України, документи, що є речовими доказами, залишаються у матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.
Згідно ч. 1 ст. 126 КПК України суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку або ухвалою.

Питання про судові витрати судом вирішується відповідно до ст. 124 КПК України.
У відповідності до ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
Матеріали кримінального провадження не містять документально підтвердженні витрати держави на проведення експертизи, тому вони не підлягають стягненню з обвинуваченого.

Запобіжний захід, відносно ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили слід залишити без змін.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 369-371, 373-376 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ст.185 ч.2 КК України і виправдати за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України і призначити йому покарання у вигляді 2 ( два ) роки обмеження волі.

На підставі ст.71 КК України призначити ОСОБА_3 покарання за сукупністю вироків шляхом часткового складання , приєднавши невідбуту частину покарання за вироком Калинівського районного суду м. Донецьк від 29.11.2005 року та остаточно із застосуванням ст. 72 КК України до відбуття призначити ОСОБА_3 покарання у вигляді - 3 /три / роки і 5 /п`ять/ місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту його затримання 21.10.2017 року о 15-50 год.

У строк відбування покарання засудженому ОСОБА_3 зарахувати термін знаходження під вартою - з 21 жовтня 2017 року.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою до вступу вироку в законну силу залишити без змін.
Речові докази у вказаному кримінальному провадженні:

-4 відрізка клейкої стрічки скотч на яку відкопійовані сліди папілярних ліній рук, які упаковано в спеціальний пакет Національна поліція № 4316851; змиви речовини бурого кольору; три недопалки з під сигарет, які упаковано в паперовий конверт білого кольору; пляшка лікеру Brand Curago яку упаковано в спеціальний пакет Національна поліція № 4363938 , які знаходяться у кімнаті зберігання речових доказів Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області - після набрання вироком законної сили - знищити;

- рюкзак з одежею, який упаковано в спеціальний пакет Національна поліція № 4361404 , який знаходиться у кімнаті зберігання речових доказів Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області - повернути власнику;

- DWD R диск CMDR 4 7 G GFMWMO 5 0072 K 326 на якому міститься технічний відеозапис з камер відеоспостереження розташованих в приміщенні караоке бару Соло - зберігати при матеріалах провадження;

- SD R диск RFD80M-81043 80 на якому міститься технічний відеозапис з камер відеоспостереження розташованих в приміщенні караоке бару ІНФОРМАЦІЯ_2 - зберігати при матеріалах провадження.

Вирок може бути оскаржений до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою в той же строк із моменту отримання його копії.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку суду після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні.

Суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1