Провадження № 1-кп/638/129/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 січня 2019 року Дзержинський районний суд м.Харкова в колегіальному складі:

головуючого судді: ОСОБА_1
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю:

прокурора ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши в закритому судовому засіданні питання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується

у вчиненні кримінальних правопорушень- злочинів , передбачених ч.3 ст. 15- ч.1 ст. 115, ч.3 ст. 15- ч.3 ст. 152, ч.2 ст. 187 КК України,

У с т а н о в и в:

Згідно даних обвинувального акту ОСОБА_7 органом досудового розслідування обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень- злочинів , передбачених ч.3 ст. 15 - ч.1 ст. 115, ч.3 ст. 15 - ч.3 ст. 152, ч.2 ст. 187 КК України.

Прокурор у судовому засіданні заявив клопотання про продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою оскільки вважає, що вказаній особі пред"явлено обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого злочину , існують раніше встановлені слідчим суддею ризики , які було враховано при обранні запобіжного заходу, їх наявність не зменшилась, актуальність не втрачена.

Захисник та обвинувачений заперечували проти задоволення клопотання , вважають, що прокурором формально зазначено про існування ризиків, передбачених ст.. 177 КПК України , що жодного ризику не існує, вони відпали ще на досудовому слідстві, вважають, що наявні достатні підстави для зміни раніше обраного запобіжного заходу на домашній арешт .

Вислухавши думку учасників процесу, колегія суддів дійшла наступного.

Слідчим суддею обвинуваченому ОСОБА_7 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у зв`язку з наявністю обставин, передбачених ст. 177 КПК України.

Метою обрання запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов"язків, які на нього покладені, запобігання спробам переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до вимог ч.3 ст.331 КПК України, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ч.2 ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, тобто з метою запобігання спробам: переховуватись від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Так, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів». Продовжуючи обвинуваченому міру запобіжного заходу тримання під вартою, прийнято до уваги, що обвинувачений раніше був засуджений, на дійсний час підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі до п"ятнадцяти років, тобто є особою, схильною до вчинення кримінальних злочинів, стан здоров"я задовільний , що свідчить про те, що знаходячи на волі особа може вчинити дії щодо переховування від суду з метою уникнення покарання, що йому загрожує в разі доведеності його вини. Враховуючи вказане, на дійсний час відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст.176 КПК України, можуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов"язків, що випливають із ч.5 ст.194 КПК України, зокрема не відлучатися із населеного пункту, в якому проживає. Суд врахував практику Європейського суду з прав людини , а саме те, що оцінка такого ризику має проводитися з посиланням на ряд факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії § 106). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов"язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв"язками та усіма видами зв"язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови § 58). Продовжуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою колегією суддів прийнято до уваги, що особа раніше неодноразово була засуджена за вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів, на шлях виправлення не стала, відтак, доходить висновку, що при наявності обґрунтованої підозри, а з урахуванням того, яка передбачена міра покарання, яка може загрожувати у разі доведеності вини, обвинувачений може переховуватися від суду з метою уникнення покарання. Таким чином, існує ризик втечі обвинуваченого та ухилення від правосуддя.

Законних підстав для зміни обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який , колегія суддів не вбачає, тому що застосування більш м`яких запобіжних заходів на даний час неможливе, ризики не зменшилися, а відтак, клопотання прокурора підлягає задоволенню, а клопотання сторони захисту та обвинуваченого про зміну раніше обраного запобіжного заходу не підлягає задоволенню. Для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого під час розгляду справи суд продовжує строк тримання під вартою на 60 діб, який слід відраховувати з 03 лютого 2019 року.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 331 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 - задовольнити.

Продовжити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою терміном на 60 (шістдесят) днів, починаючи з 03 лютого 2019 року, тобто до 03 квітня 2019 року.

Клопотання сторони захисту та обвинуваченого про зміну запобіжного заходу залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3