Справа № 214/6891/17
1-кп/214/70/19
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2019 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря ОСОБА_2 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0003152 відносно:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Долина Теребовлянського району Тернопільскої області, громадянки України, з вищою освітою, заміжньої, не працюючої, пенсіонерки, раніше не судимої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,
яка обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 140 КК України,
за участю сторін кримінального провадження: прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , обвинуваченої - ОСОБА_3 , захисника - ОСОБА_6 ,потерпілої ОСОБА_7 , представника потерпілої ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИВ:

04.11.2015 року приблизно о 10 год. 00 хв., на підставі направлення лікарів амбулаторії № 6 ЦПМСД №5 до ОКЗ «Криворізький шкірно-венерологічний диспансер», розташованого по вул. Володимира Великого, 25 в Саксаганському районі м. Кривого Рогу, з діагнозом: стрептодермія розповсюдженої форми, за медичною допомогою звернувся неповнолітній ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в супроводі свого батька ОСОБА_9 . У цей же день неповнолітній ОСОБА_9 був направлений на стаціонарне лікування до шкірно-венерологічного відділення вищезазначеного медичного закладу, де завідуючий даним відділенням, лікар-дерматовенеролог ОСОБА_10 , який перебував на вказаній посаді на підставі наказу головного лікаря ОКЗ «Криворізький шкірно-венерологічний диспансер» №63-к від 30.05.2014 року, та мав достатній досвід та кваліфікацію для діагностування та надання медичної допомоги пацієнтам на шкірно-венерологічні захворювання, в присутності батька оглянув неповнолітнього ОСОБА_9 та призначив йому план лікування з застосуванням медичних препаратів, серед яких був призначений: антибіотик «Цефтриаксон» у вигляді ін`єкційного застосування по 750 мг 1 раз на добу після внутрішньошкірної проби на 5 діб у розчині з «Фізрозчином» 3 мл. При цьому, ОСОБА_10 надав батькові неповнолітнього ОСОБА_9 ОСОБА_9 лист з призначеними ним медичними препаратами, для купівлі їх в аптеці згідно з планом лікування та надання медичним працівникам, з метою їх застосування в подальшому лікуванні його сина, серед яких ОСОБА_10 додатково вказав анестезуючий засіб «Лідокаїн гідрохлорид» 2% 2 мл.

У цей же день, 04.11.2015 року, приблизно о 13 год. 00 хв.-13 год. 20 хв. сестра медична процедурна шкірно-венерологічного відділення вищезазначеного медичного закладу ОСОБА_3 , яка займала вказану посаду на підставі наказу головного лікаря ОКЗ «Криворізький шкірно-венерологічний диспансер» №30-к від 30.03.2011 року, та мала достатній досвід та кваліфікацію для застосування до хворого призначених лікарем медичних препаратів та процедур, запросила неповнолітнього ОСОБА_9 до процедурного кабінету в умовах стаціонару, де, ігноруючи вимоги нормативно-правових актів, інструкцій для застосування призначених медичних препаратів, усвідомлюючи можливість настання тяжких наслідків для хворого, але легковажно розраховуючи на їх ненастання, без проведення шкірних проб на призначені медичні препарати, а саме на анестезуючий медичний препарат «Лідокаїн гідрохлорид», шляхом внутрішньом`язової ін`єкції ввела в організм неповнолітнього ОСОБА_9 антибіотик «Цефтриаксон» 750 мг у розчині з «Фізрозчином» та анестезуючим засобом «Лідокаїном гідрохлоридом» 2%. Після введення вищевказаних медичних препаратів в організмі неповнолітнього ОСОБА_9 приблизно через 5-7 хвилин відмітилося раптове та блискавичне погіршення стану дитини, проведені протягом тривалого часу реанімаційні заходи були безуспішні та в цей же день о 14 год. 17 хв. була констатована біологічна смерть неповнолітнього ОСОБА_9 .

Згідно з висновку судово-медичної експертизи №2008 від 24.11.2015 року смерть неповнолітнього ОСОБА_9 настала від анафілактичного шоку, який розвинувся внаслідок введення лідокаїну. В ході дослідження трупу ОСОБА_9 експертом будь-яких пошкоджень на поверхні тіла в ділянці внутрішньої поверхні правого та лівого передпліч виявлено не було.

Відповідно до висновку додаткової комісійної судово-медичної експертизи №411/17 від 20.09.2017 року між не дотриманням вимог наказу МОЗ України №127/18 від 02.04.2002 року «Про організаційні заходи по впровадженню сучасних технологій діагностики та лікування алергічних захворювань», а саме: застосування розчину цефтриаксону на лідокаїні (ін`єкція антибіотику з анастетиком), без попереднього проведення шкірних проб, та настанням смерті неповнолітнього ОСОБА_9 вбачається прямий причинний зв`язок.
Тобто, ОСОБА_3 , своєю бездіяльністю, що виразилася у непроведенні шкірних проб неповнолітньому ОСОБА_9 , усвідомлюючи можливість настання тяжких наслідків для хворого у вигляді його смерті, але легковажно розраховуючи на їх ненастання, не виконала покладені на неї професійні обов`язки як медичного працівника, через недбале до них ставлення, а саме:
Порушила вимоги посадової інструкції сестри медичної процедурної шкірно-венерологічного відділення:
?п. 1.1 «основним завданням сестри медичної процедурної шкірно-венерологічного відділення є виконання лікувальних та діагностичних призначень лікаря, а також надання йому допомоги в організації контролю за своєчасністю та повнотою отримання хворими процедур»;
?п. 2.15 «забезпечувати якісне та своєчасне виконання процедур, призначених лікарем».
Порушила вимоги Наказу МОЗ України №127/18 від 02.04.2002 року «Про організаційні заходи по впровадженню сучасних технологій діагностики та лікування алергічних захворювань»:
?п. 1.2 Додатку №2 «Інструкція про порядок проведення діагностики лікарської алергії» «при відсутності даних про алергічні прояви лікарський препарат призначається без додаткових обстежень, за винятком призначення антибіотиків ін`єкційного застосування та анестезуючих засобів, перед призначенням яких проводиться шкірний тест».
Порушила вимоги інструкції для медичного застосування препарату «Лідокаїн гідрохлорид», затвердженої Наказом МОЗ України №83 від 14.02.2011 року:
?«перед застосуванням Лідокаїну гідрохлориду обов`язкове проведення шкірної проби на підвищену індивідуальну чутливість до препарату, про яку свідчить набряк і почервоніння місця ін`єкції;
?«не застосовують дітям до 12 років»,
що спричинило тяжкі наслідки у вигляді настання смерті неповнолітнього ОСОБА_9 .
Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 140 КК України визнала та пояснила, що із 2005 року працювала медичною сестрою в ОКЗ «Криворізький шкірно-венерологічний диспансер». До її обов`язків входило проводити процедури за призначенням лікаря, приймати хворих згідно посадової інструкції. Хлопчик ОСОБА_9 поступив на початку листопада 2015 року з ранку, лікар його прийняв, призначив лікування, дав список медичних препаратів, які батько хлопця купив та приніс їй. Після обіду вона покликала хлопчика на процедуру, зробила укол лідокаїну, через деякий час йому стало погано, одразу стали надавати першу медичну допомогу, викликала лікаря і швидку допомогу. Приїхала швидка та продовжили реанімаційні заходи. Реанімували хлопчика, однак це ніяких результатів не дало. Вона не зробила хлопчику пробу, оскільки ознайомилась з його медичною картою, в лікарні він був не вперше, лікування з такими препаратами вже призначалось, тому вирішила, що пробу робити не треба. З висновком експертизи погоджується. З якого віку призначається лідокаїн вона не знала, оскільки цими питаннями займається лікар. Хлопчик ОСОБА_9 вже лежав у лікарні 2-3 рази і йому призначались такі ж препарати. Цивільний позов потерпілої про стягнення матеріальної та моральної шкоди визнає повністю. Щиро розкаялась у вчиненні злочину.

Потерпіла ОСОБА_7 у суді позовні вимоги підтримала повністю не наполягала на призначенні обвинуваченій реального покарання у виді позбавлення волі.

Визнавши відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, з`ясувавши правильне розуміння обвинуваченою, потерпілою та іншими учасниками судового розгляду зміст цих обставин за відсутності сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, роз`яснивши, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 140 КК України доведена повністю.
Дії обвинуваченої ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч.2 ст. 140 КК України за ознаками: невиконання медичним працівником своїх професійних обов`язків внаслідок недбалого до них ставлення, якщо воно спричинило тяжкі наслідки неповнолітньому.
При призначенні покарання, суд враховує що, обвинувачена ОСОБА_3 вчинила кримінальне правопорушення, яке відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості.
Обвинувачена за місцем мешкання характеризується посередньо, а за місцем колишньої роботи характеризувалась позитивно, раніше не судима, на обліках в ОКЗ «Психоневрологічний диспансер» лікаря - психіатра та у лікаря - нарколога не перебуває.

Обставиною, що пом`якшує покарання згідно вимог ст. 66 КК України є щире каяття.
Обставин, що обтяжують покарання згідно вимог ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Згідно з досудовою доповіддю про обвинувачену в кримінальному провадженні виправлення ОСОБА_3 без позбавлення волі на певний строк може становити середню небезпеку для суспільства (у т.ч. окремих осіб), виконання покарання у громаді можливе за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень, без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції (Т.3 а.с. 46-47).
Тому суд, ураховуючи всі обставини справи, дані про особу обвинуваченої, тяжкість наслідків вчиненого кримінального правопорушення та її суспільну небезпеку, наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих покарання обставин, вважає за необхідне призначити обвинуваченій покарання відповідно до вимог ст. 65 КК України щодо законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, з метою перевиховання та виправлення обвинуваченої, попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, та враховуючи невідворотні наслідки, які настали - смерть малолітнього, має бути призначене основне покарання у виді позбавлення волі та додаткове покарання у вигляді позбавлення права займати посади в галузі охорони здоров`я та пов`язані із наданням медичних послуг та вважає за можливе виправлення обвинуваченої без ізоляції від суспільства із звільненням від відбування основного покарання з випробуванням.
Підстав для застосування положень ст. 69 КК України судом не встановлено.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_3 у кримінальному провадженні не обирався та обрання не потребує.
Вирішуючи цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 , суд зазначає наступне.
Згідно з ч. 1 ст. 128 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
За ст. 1166, ст.1167 ЦК України майнова та моральна шкода, завдана майну, особистим немайновим правам, а так само і майну фізичної особи, неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Відповідно до ч.1 ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.
Крім того, згідно ч.ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову

Враховуючи, що ОСОБА_3 визнає позовні вимоги ОСОБА_7 у повному обсязі та її заява про визнання позовуне суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а потерпіла понесла витрати на поховання сина, в розмірі, що не оспорюють ся, тому на обвинувачену ОСОБА_3 покладається обов`язок відшкодувати потерпілій понесені нею витрати в розмірі 35 000 грн.
Згідно з п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин.
Крім того, у відповідності до ч. 2 ст. 1167 ЦК України фізична особа, яка зазнала душевних страждань у зв`язку зі смертю членів її сім`ї чи близьких родичів, має право на відшкодування моральної шкоди. Моральна шкода визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Встановлено, що у зв`язку зі смертю неповнолітнього сина потерпіла ОСОБА_7 зазнала сильних душевних страждань. Внаслідок чого у неї розвинувся постійний депресійний розлад, вона втратила спокій, стала нервовою. З урахуванням глибини та тривалості душевних страждань, яких зазнала потерпіла, пов`язаних з невідворотністю втрати сина, позбавленням можливості спілкуватись з ним в подальшому та істотними змінами в сімейному житті, ступеня вини обвинуваченої ОСОБА_3 та з огляду на вимоги розумності і справедливості розмір моральної шкоди, яку належить відшкодувати обвинуваченій, становить 500 000,00 гривень.
Питання речових доказів судом вирішується в порядку, передбаченому ст.100 КПК України.
Керуючись ст.ст. 349 ч. 3, 369, 370, 373, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 140 КК України та призначити їй покарання за ч.2 ст. 140 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі, з позбавленням права обіймати посади у галузі охорони здоров`я та пов`язані із наданням медичних послуг строком на 3 (три) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням строком на 2 (два) роки.
Відповідно до п.п. 1,2 ч.1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Задовольнити цивільний позов та стягнути з ОСОБА_3 на користь потерпілої ОСОБА_7 35 000 грн. - у рахунок відшкодування заподіяної матеріальної шкоди та 500 000 грн. - у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Речові докази: аркуш паперу формату А4 з рукописним текстом, виконаним за допомогою копіювального паперу синього кольору та чорнил фіолетового кольору (Т.2 а.с. 125), який долучено до матеріалів кримінального провадження №0003152 залишити в матеріалах кримінального провадження; три флакони медичного препарату «Цефтриаксон, Лекхім-Харків», один флакон медичного препарату «Цефтриаксон, Лекхім-Харків» частково заповнений прозорою рідиною; один порожній флакон медичного препарату «Цефтриаксон, Лекхім-Харків»; три ампули медичного препарату «Лідокаїн, Здоров`я»; дві порожні ампули медичного препарату «Лідокаїн, Здоров`я»; 1 тюбик гелю «Тирозур, ГМБХ»; 1 флакон медичного препарату «Preema», пігулки «Лордес» в кількості 9 цілих та 1 половина; медичні шприці об`ємом 5 мл в кількості 5 одиниць та медичні шприци об`ємом 2 мл в кількості 7 одиниць (т.1 а.с. 129), які здано на зберігання до камери схову речових доказів Саксаганського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області - знищити після набрання вироком законної сили.
Запобіжний захід обвинуваченій до набрання вироком законної сили не обирати.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копію вироку негайно вручити прокурору, обвинуваченій.

Суддя ОСОБА_1