МИКОЛАЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/812/112/19 Головуючий у суді першої інстанції: ОСОБА_1 Категорія: ч.3 ст. 307 КК України Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

Головуючого суддя ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретарів: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000717 за апеляційною скаргою прокурора Заводського відділу Миколаївської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_7 на вирок Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 5 червня 2018 року, яким:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який має професійно-технічну освіту, одруженого, непрацюючого, раніше не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано невинуватим у вчиненні злочину (кримінального правопорушення), передбаченого частиною 3 статті 307 Кримінального кодексу України (надалі КК України).

Учасники судового провадження:
прокурори: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_7 ,
обвинувачений ОСОБА_8 ,
захисник ОСОБА_11 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги прокурора.
Просить вирок Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 5 червня 2018 року, скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 307 КК України, та призначити йому покарання у виді 9 років позбавлення волі з конфіскацією належного йому на праві власності майна.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Вироком Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 5 червня 2018 року ОСОБА_8 визнано невинуватим у вчиненні злочину (кримінального правопорушення), передбаченого частиною 3 статті 307 КК України, та виправдано за недоведеністю вчинення ним вказаного злочину.
Судові витрати покладено на рахунок держави.
Вирішено питання щодо речового доказу.

Узагальнені доводи апеляційної скарги прокурора. Вважає вирок таким, що підлягає скасуванню в зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
На думку апелянта, судом першої інстанції в порушення вимог статті 94 Кримінального процесуального кодексу України (надалі КПК України), не надано належної оцінки доказам наданих стороною обвинувачення.
Вважає, що суд першої інстанції вибірково підійшов до письмових доказів досліджених під час судового засідання.
Вказує, що показання свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 повністю узгоджуються з наданими письмовими доказами та не суперечать один одному.
Зазначає, що судом першої інстанції проігноровано, зміну показань свідком ОСОБА_14 , які він надавав під час досудового розслідування.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
Органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується у тому, що у невстановлені дату, час та місце незаконно придбав у невстановленої особи особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс та незаконно почав зберігати за місцем свого проживання, розфасувавши його у поліетиленові пакети та вироби з тканини, з метою подальшого збуту. 6 лютого 2014 року в період часу з 17 год. 00 хв. по 18 год. 40 хв. під час проведення обшуку за місцем реєстрації ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 , було виявлено та вилучено: електроковдру з особливо небезпечним наркотичним засобом канабісом, залізне сито з особливо небезпечним наркотичним засобом канабісом, залізний посуд (казан) з особливо небезпечним наркотичним засобом канабісом, залізну решітку, на якій є нашарування особливо небезпечного наркотичного засобу канабісу, целофановий мішок з особливо небезпечним наркотичним засобом канабісом, 8 поліетиленових пакетів з особливо небезпечним наркотичним засобом канабісом, також на горищі будинку по всій його площі виявлено особливо небезпечний наркотичний засіб каннабіс. Загальна маса особливо небезпечного наркотичного засобу канабісу в перерахунку на висушену речовину складає 24 819,477 г.
Виходячи із загальних засад кримінального судочинства, а саме верховенства права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд першої інстанції прийшов до переконання, що надані стороною обвинувачення докази не доводять пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення, а тому виправдав в інкримінованому йому злочині, з підстав, передбачених пунктом 2 частини 1 статті 373 КПК України, а саме за недоведеністю вчинення ним вказаного злочину.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідача про зміст оскаржуваного вироку, доводи, викладені в апеляційний скарзі, пояснення прокурорів на підтримку апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого та захисника, які просили залишити вирок суду без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження, в порядку частини 3 статті 404 КПК України, повторно дослідивши обставини встановлені під час кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог статті 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до частини 2 статті 62 Конституції України та аналогічна позиція держави закріплена й у частині 2 статті 17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчинені злочину (кримінального правопорушення) і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом, за змістом частини 3 статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а відповідно до частини 3 статті 62 Конституції України та частини 4 статті 17 КПК України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Згідно статті 9 Конституції України та статі 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Барбера, Мессегуе і Джабардо проти Іспанії» в розумінні Суду принцип презумпції невинуватості полягає в наступному. Тягар доведення вини обвинуваченого покладається на обвинувачення, а всі сумніви повинні тлумачитися на його користь. Обвинувач повинен повідомити обвинуваченому про докази, що маються проти нього, для того, щоб він міг підготувати та надати доводи в свій захист, і, врешті-решт, обвинувачення повинно надати докази, достатні для визнання його винуватим. (Barberа, Messegu and Jabardo v. Spain, judgment of 6 December 1988, Series A no. 146, p. 33, § 77).

Відповідно до статті 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: у тому числі подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, у відповідності до положень частини 1 статті 92 КПК України, покладається на слідчого та прокурора.

За змістом статті 84 КПК України, докази в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до положень статті 86 КПК України, докази в кримінальному провадженні мають бути отримані тільки у порядку, передбаченому КПК, отриманий з порушеннями доказ є недопустимим і не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Згідно до статті 94 КПК України, слідчій, прокурор, слідчій суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 12 рп/2011 від 20 жовтня 2011 року, визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

При оцінці доказів суд керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом», яке повинно випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Згідно положенням статей 22, 23 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне отстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими КПК України. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених зазначеним Кодексом. Суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Відповідно до вимог частини 1 статті 373 КПК України, виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що:

1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа;

2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим;

3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Зазначені вимоги закону судом першої інстанції при ухваленні вироку відносно обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого частиною 3 статті 307 КК України, виконані в повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, вирок суду першої інстанції відповідає наведеним вимогам закону в ньому викладено формулювання обвинувачення за частиною 3 статті 307 КК України, визнаного судом недоведеним, підстави виправдання обвинуваченого із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

Дослідивши всебічно, повно й неупереджено всі обставини кримінального провадження, суд першої інстанції, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, сукупність доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, обґрунтовано дійшов вірного висновку про те, що надані стороною обвинувачення докази не доводять пред`явленого ОСОБА_8 органом досудового розслідування обвинувачення у вчиненні ним незаконного придбання, зберігання з метою збуту особливо небезпечних наркотичних засобів в особливо великих розмірах.

Так, обвинувачений ОСОБА_8 під час судового розгляду в суді першої інстанції та повторно даючи показання в суді апеляційної інстанції, в інкримінованому злочині вини не визнав, та показав, що у будинку, де співробітники поліції проводили обшук, він не проживав понад 10 років, під час обшуку присутнім не був. Цей будинок на час проведення обшуку належав його покійному батьку ОСОБА_15 , з яким у нього були дуже складні стосунки і вони практично не спілкувалися. Інколи він приїздив до с. Матіясове, але проживав у будинку, що належить його тещі, розташованому неподалік. Кому саме належать наркотичні засоби, хто їх придбав та зберігав в будинку, йому невідомо, але, зі слів сусідів, в будинку батька проживав якийсь чоловік на ім`я ОСОБА_16 , який охороняв в зимній період будинок.

Показання свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , надані, як в судді першої інстанції, так і в судді апеляційної інстанції, підтверджують факт виявлення наркотичних засобів під час обшуку будинку АДРЕСА_1 , однак, жодним чином не підтверджують факт безпосередньої участі обвинуваченого у вчиненні цього злочину.

Свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_17 , які не допитувались в суді апеляційної інстанції за позицією сторони обвинувачення, в судді першої інстанції підтвердили аналогічні обставини.

Показання свідків не є достатніми та не спростовують показань обвинуваченого ОСОБА_8 .

Окрім того, ОСОБА_12 , ОСОБА_13 є співробітниками поліції, які приймали участь при проведенні слідчих дії по даному провадженню, у тому числі обшуку у вказаному домоволодінні.

На підтвердження показань обвинуваченого ОСОБА_8 щодо його стосунків з батьком, перебування на території домоволодіння де мешкав батько, проживання в будинку батька стороннього чоловіка на ім`я ОСОБА_16 , свідчив допитаний в суді першої інстанції, як свідок ОСОБА_14 .

Так, згідно показань свідка ОСОБА_14 , який наприкінці 2013 року допомагав будувати сарай ОСОБА_18 на території домоволодіння його тещі, що розташоване неподалік від будинку його батька, він не бачив, щоб ОСОБА_19 колись заходив на територію домоволодіння свого батька. Взимку в будинку батька ОСОБА_20 проживав чоловік на ім`я ОСОБА_16 , який його охороняв.

З долучених прокурором документів, які були предметом дослідження в суді першої інстанції та повторно судом апеляційної інстанції, зокрема, даних протоколу обшуку від 6 лютого 2014 року (а.п. 103 105) вбачається, що під час проведення обшуку будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що належить батькові обвинуваченого ОСОБА_15 було виявлено та вилучено наркотичні засоби.

Згідно даним висновку експерта № 281 від 08 лютого 2014 року (а.п. 106 146), надані на дослідження об`єкти, вилучені під час обшуку в будинку АДРЕСА_1 , є особливо небезпечним наркотичним засобом канабісом, загальна маса якого в перерахунку на висушену речовину складає 24819,477 г.

Однак, доказів, які б свідчили про причетність обвинуваченого ОСОБА_8 до події злочину, ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції, не надано.

Надані стороною обвинувачення докази не містять будь-яких фактичних даних, які пов`язують виявлене в ході проведення обшуку з особою обвинуваченого ОСОБА_8 .

Зокрема, згідно ухвали слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 29 січня 2014 року (а.п. 102), слідчим суддею надано дозвіл на проведення обушку будинку не за місцем мешкання проведення обшуку обвинуваченого ОСОБА_8 на час його здійснення та/або належить йому, а в будинку, що належав ОСОБА_15 .

Підсумовуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що виправдовуючи ОСОБА_8 суд першої інстанції ухвалив своє рішення відповідно до норм матеріального права, з дотриманням вимог кримінального процесуального закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав, вирок є законним та обґрунтованим, постановлений з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, Конституції України та практики Європейського суду з прав людини.

Судом першої інстанції надана належна оцінка доказам наданих стороною обвинувачення, у тому числі щодо показань свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , документам та висновку експерта, а тому посилання апелянта в цій частині є безпідставними.

Відповідно до положень статті 23 КПК України, судом першої інстанції вірно надано оцінку і показанням свідка ОСОБА_14 , а тому і в цій частині є такими, що не грунтуються на законі твердження прокурора в апеляційній скарзі.

Підстав для скасування вироку суду першої інстанції, про що просив прокурор в апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції не вбачає, так як апеляційним судом не встановлені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які б були безумовними підставами для цього.

Керуючись статями 376, 405, 407, 418, 419, 424, 426, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в :

Вирок Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 5 червня 2018 року відносно ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора Заводського відділу Миколаївської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді: