Справа № 214/5382/18
1-кп/214/776/18
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2018 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі кримінальне провадження №0001595, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 16.07.2018 щодо

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 05.02.2007 Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч.2 ст.307, 69, ч.2 ст.263, ч.1 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 3 місяці, звільнений 26.11.2009 умовно-достроково з невідбутим строком покарання 1 рік 3 місяці 3 дні;

- 16.02.2011 Довгинцівським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч.3 ст.309 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки 6 місяців. На підставі ст.71 КК України, частково приєднане покарання за вироком від 05.02.2007 та призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки. Звільнився 09.12.2013 по відбуттю покарання;

- 16.03.2018 Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ст.ст.75, 76 КК України від відбування покарання звільнений з випробувальним терміном на 2 роки,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, -

за участю прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , діючи повторно, 15.07.2018 близько 04 години 30 хвилин, знаходячись біля магазину «АТБ», розташованого за адресою: вул. Володимира Великого, 51 в Саксаганському районі м. Кривого Рогу, реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, відкрито викрав у ОСОБА_8 чоловічу сумку, в які знаходились гроші у сумі 7000 гривень та мобільний телефон Lenovo Silver K5, ринкова вартість якого, згідно з висновком експерта №2908 від 30.07.2018 станом на 15.07.2018 становить 1650 гривень, після чого покинув місце злочину з викраденим майном та розпорядився ним на власний розсуд, спричинивши ОСОБА_8 матеріального збитку на загальну суму на 8650 гривень.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 судом кваліфікуються за ч.2 ст.186 КК України за ознаками: відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнавав частково. Суду пояснив, що 15.07.2018 на світанку біля магазину «АТБ», що знаходиться на вулиці Володимира Великого у місті Кривий Ріг, двоє, раніше не знайомих йому, чоловіків запросили його підійти до їхнього столику та випити з ними горілки, на що він погодився. За столом були потерпілий ОСОБА_8 та його знайомий, свідок ОСОБА_9 . Вони не довго випивали разом, про щось говорили, але нічого суттєвого. Далі між ним та потерпілим відбулася сварка, під час якої він штовхнув ОСОБА_8 , а коли той впав, він зняв з його плеча сумку та втік у двори будинків. В сумці знаходились мобільний телефон Lenovo та 300 гривень, які він забрав собі, а сумку викинув в сторону та пішов додому. Потім, продав телефон незнайомому чоловікові в районі 173 кварталу, а гроші витратив на власні потреби. Припускає, що в сумці могли бути ще гроші, але він про них не знав, не бачив у сумці потерпілого і не брав собі.

Окрім часткового визнання вини обвинуваченим ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України у провадженні існує сукупність допустимих та належних доказів, на підставі яких суд робить переконливий висновок щодо доведеності вини останнього в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні.

Так, допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_8 , пояснив, що у суботу 14.07.2018 він отримав заробітну плату у розмірі 9800 гривень купюрами номіналом по 200 гривень. Близько 14 години заїхав на ринок та придбав собі кросівки за 700 гривень. Далі він розділив гроші, приблизно 300-370 гривень залишив у ближній кишені своєї чоловічої сумки, де ще лежав і мобільний телефон, а 7000 гривень поклав у її внутрішню кишеню. Далі купив торт і ще щось у магазині та зайшов до мами, де був недовго. Після цього домовився зустрітися з другом, але довелося їхати до нього додому, тому у АТБ купив пиво та закуски і пішов до товариша ОСОБА_9 . Коли останній зміг піти з дому, бо повернулася дружина з роботи і було з ким залишити дитину, вони вдвох близько 17 години пішли до магазину АТБ, де купили ще пива, яке пили на літньому майданчику неподалік магазину на вулиці Володимира Великого. Коли випили усе куплене пиво, вони вдвох ходили ще до АТБ та він розраховувався за горілку і пиво. Оскільки був вже у стані сильного алкогольного сп`яніння точно не може згадати скільки грошей витратив, але всюди розраховувався лише він і купюрами номіналом по 200 гривень. Купивши нову пляшку горілки, продовжили її розпивати за столиком неподалік магазину. Ближче до ранку ОСОБА_9 вже не міг пити, але залишалася горілка у пляшці, тому запропонували незнайомому чоловіку ОСОБА_4 випити з ними, на що той погодився і вони продовжили пити горілку та пиво. Далі ОСОБА_9 забрав горілку і пішов за будівлю магазину справити природню потребу. В цей час у нього з ОСОБА_4 відбувся словесний конфлікт, але з якої причини точно не пам`ятає, а трохи з часом ОСОБА_4 вдарив його по обличчю. Тоді він пішов до ОСОБА_9 , який вмивав його горілкою. До них прийшов обвинувачений ОСОБА_4 та знову його вдарив, через що він впав. Тоді ОСОБА_4 зірвав у нього з плеча сумку та втік.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 , пояснив суду, що з обвинуваченим до інциденту, що стався, знайомий не був. Так, 14.07.2018 вдень до нього додому прийшов ОСОБА_8 з пивом. Розпиваючи пиво він розповів, що отримав заробітну плату, з якої придбав собі нові кросівки, але за яку ціну не уточнював. Ввечері вони пішли вдвох купити ще пива. ОСОБА_8 у нього вдома свої речі або гроші не залишав. Купивши у АТБ горілку, пиво та закуски вони розпивали за столиком біля АТБ на вулиці Володимира Великого. ОСОБА_8 пригощав, оскільки хизувався отриманою заробітною платнею та розраховувався у АТБ купюрами номіналом по 200 гривень. Він був дуже задоволений, що отримав «великі гроші» за роботу. До АТБ за додатковою пляшкою ходили неодноразово, але завжди вдвох, тому бачив якими грошима розраховувався ОСОБА_8 , проте жодного разу не бачив з якої кишені сумки він їх доставав. Під ранок він вже був стані сильного алкогольного сп`яніння і йому не хотілося пити далі, але залишалася горілка і ОСОБА_8 не був готовий закінчувати, тому запропонували приєднатися до них чоловікові, який стояв неподалік. Він погодився, це був обвинувачений ОСОБА_4 . Далі вони вже випивали утрьох та про щось говорили. У присутності ОСОБА_4 вони з ОСОБА_8 також обговорювали роботу останнього, за яку він отримує високу зарплатню. Через деякий час він відійшов за будівлю кав`ярні, щоб справити природні потреби, а коли повернувся, то побачив, що у ОСОБА_8 розбитий ніс. Той розповів, що ОСОБА_4 вдарив його, але за що, не казав. Тоді, вони з ОСОБА_8 відійшли за будівлю магазину і там він допоміг йому вмити обличчя горілкою, яку взяв зі столу. Коли вони були за магазином, він бачив, як до ОСОБА_4 підходили двоє незнайомих чоловіків, яким той казав, що у ОСОБА_8 є гроші. Після цього, до потерпілого підбіг ОСОБА_4 , вихватив у нього з плеча сумочку і побіг в сторону дворів. Ті двоє чоловіків теж пішли, але куди, він не бачив.

Відповідно до вимог ст.ст.85, 86 КПК України, зазначені відомості, що містяться в показах, вказаних вище осіб, кожного окремо, є допустимими доказами, оскільки безпосередньо отримані під час судового розгляду у порядку, встановленому КПК України, а також є належними доказами, враховуючи, що вони прямо підтверджують існування обставин, які мають значення для цього кримінального провадження. В свою чергу не викликають у суду сумніву щодо їх достовірності, мають логічний та послідовний характер і узгоджуються між собою.

Окрім показів обвинуваченого ОСОБА_4 , потерпілого ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_9 , судом досліджено письмові докази у кримінальному провадженні, якими також підтверджується винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, за встановлених судом обставин в межах обвинувачення, визнаного судом доведеним, а саме:

- витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань з кримінального провадження №0001595 від 16.07.2018 за правовою кваліфікацією: ч.1 ст.185 КК України за заявою ОСОБА_8 (том 2 а.с.2);

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 15.07.2018, якою співробітником поліції ОСОБА_10 прийнято усну заяву від ОСОБА_8 про те, що 15.07.2018 близько 02 години біля магазину «АТБ» по вул. Володимира Великого, буд.51 його побив невідомий чоловік. Після бійки він виявив відсутність барсетки, в якій знаходились грошові кошти в сумі 7000 грн., мобільний телефон Леново та пропуск на роботу (том 2 а.с.8);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 23.07.2018, відповідно до якого свідок ОСОБА_9 , у присутності понятих, впізнав ОСОБА_4 під №2 за сукупністю зовнішніх ознак. З протоколом учасники слідчої дії ознайомлені, зауважень не надійшло (том 2 а.с.26-30);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 23.07.2018, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_8 , у присутності понятих, впізнав ОСОБА_4 під №2 за сукупністю зовнішніх ознак. З протоколом учасники слідчої дії ознайомлені, зауважень не надійшло (том 2 а.с.31-36);

- протоколом огляду предмету від 25.07.2018 та додатком до нього, відповідно до якого слідчим оглянуто компакт-диск DVD-RW 4.7 Gb 120 марки VIDEX наданого керівництвом магазину «АТБ» по вул. Володимира Великого, 51а в Саксаганському районі м. Кривого Рогу. На диску міститься відеозапис з камер зовнішнього спостереження, розташованих на фасаді магазину «АТБ», розташованого за адресою: вул. Володимира Великого, 51а в Саксаганському районі м. Кривого Рогу, датований 16.07.2018. Відеозапис тривалістю 33 секунди, на якому видно особу, яка відкрито в ході потасовки заволоділа сумкою потерпілого (том 2 а.с.42, 43);

- постановою слідчого СВ Саксаганського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_11 від 31.07.2018, якою прийнято рішення про перекваліфікацію кримінального правопорушення, скоєного ОСОБА_4 з ч.1 ст.185 КК України на ч.2 ст.186 КК України (том 2 а.с.54).

Відповідно до вимог ст.ст.85, 86, 98, 99 КПК України, зазначені вище відомості, що містяться в досліджених, кожному окремо, під час судового розгляду, речових доказах та письмових документах, отримані у порядку, встановленому КПК України, а отже є допустимими та належними доказами, тобто такими, що підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у цьому кримінальному провадженні та мають для нього суттєве значення.

Відомості, що містяться у показах обвинуваченого, потерпілого і свідка, наведені процесуальних документах у їх сукупності підтверджують встановлені судом фактичні обставини кримінального провадження, що свідчать про неможливість формування штучних доказів, однобічність проведення досудового розслідування.

Суд, керуючись ст.94 КПК України, оцінюючи наведені вище докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору їх достатності та взаємозв`язку, з урахуванням того, що у провадженні забезпечено всебічний, повний та об`єктивний розгляд всіх обставин, та приходить «поза розумним сумнівом» до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_4 у повторному вчиненні відкритого викрадення чужого майна (грабіжу), за встановлених обставин, визнаних доведеними та вірно кваліфікованими за ч.2 ст.186 КК України, незважаючи на часткове визнання обвинуваченим своєї вини.

Вказаний висновок суду узгоджується з п.43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» (заява №1637/04), у якому зазначено, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення у справі «Авшар проти Туреччини» п.282). Таке доведення має випливати і з сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Разом з цим, під час дослідження письмових доказів в ході судового розгляду, відповідно до ст.358 КПК України, судом встановлено, що згідно з протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 18.07.2018, потерпілий ОСОБА_8 , у присутності понятих, впізнав ОСОБА_4 , як особу, яка 16.07.2018 близько 03 години біля магазину «АТБ» по вул. Володимира Великого, 51а відкрито заволоділа його майном (том 2 а.с.16-18). Окрім цього, відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 19.07.2018, свідок ОСОБА_9 , у присутності понятих, впізнав ОСОБА_4 , як особу, яка 16.07.2018 близько 02 години біля магазину «АТБ» по вул. Володимира Великого, 51а відкрито заволодів майном його знайомого ОСОБА_8 (том 2 а.с.23-25).

При цьому, відповідно до встановлених обставин кримінального провадження, встановлених під час судового розгляду події відбувалися вранці 15 липня 2018 року.

Згідно з положеннями ст.85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Отже, з урахуванням викладеного та приймаючи до уваги встановлені судом протиріччя у даті вчинення ОСОБА_4 дій, передбачених ч.2 ст.186 КК України, зазначених у вказаних процесуальних документах з датою скоєння ним злочину, що встановлена під час судового слідства, суд вважає за необхідне визнати ці докази неналежними, оскільки вони, в порушення ст.85 КПК України, жодним чином не підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у цьому кримінальному провадженні.

Крім того, суд звертає увагу на те, що відповідно до положень ст.84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Відповідно до вимог ч.1 ст.91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

При цьому, ст.92 КПК України визначено, що обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 КПК України, покладається на слідчого, прокурора, а обов`язок доказування належності та допустимості доказів покладається на сторону, що їх подає.

Тобто, державні ограни, що ведуть процес, не мають права перекладати обов`язок доказування винуватості на обвинуваченого, що вказує на неприпустимість вимагання від особи надання доказів на свій захист і спростування обвинувачення.

Відповідно до ст.62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Матеріли кримінального провадження не містять доказів на підтвердження усіх обставин кримінального правопорушення, що інкримінується обвинуваченому ОСОБА_4 , таких як копії видаткової відомості чи видаткового касового ордеру (у разі видачі заробітної плати готівкою), або реєстру зарахування на картковий рахунок працівника коштів чи платіжного доручення на перерахування зарплати (у разі видачі заробітної плати безготівковим способом), відповідно до Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постанова Правління Національного банку України № 148 від 29.12.2017, або хоча б виписки з особового рахунку на ім`я ОСОБА_8 з відображенням руху коштів по ньому, в підтвердження наявності на ньому вказаної суми грошей та зняття їх потерпілим в період з 14.07.2018 по 15.07.2018.

Також, суд не приймає як допустимий доказ висновок судово-товарознавчої експертизи №2908 від 30.07.2018, проведений судовим експертом ОСОБА_12 , згідно з яким ринкова вартість мобільного телефону «Lenovo Silver K5» станом на 16.07.2018, який потерпілий придбав у 2017 році, з урахуванням зносу, складає 1650 грн. (том 2 а.с.49-53) з огляду на таке.

Так, відповідно до ч.1 ст.242 КПК України, експертиза проводиться експертною установою, експертом або експертами, за дорученням слідчого судді чи суду, наданим за клопотанням сторони кримінального провадження або, якщо для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, необхідні спеціальні знання. Не допускається проведення експертизи для з`ясування питань права.

Згідно з ст.243 КПК України, експерт залучається за наявності підстав для проведення експертизи за дорученням слідчого судді чи суду, наданим за клопотанням сторони кримінального провадження.

При цьому, відповідно до ч.1 ст.69 КПК України, експертом у кримінальному провадженні є особа, яка володіє науковими, технічними або іншими спеціальними знаннями, має право відповідно до Закону України «Про судову експертизу» на проведення експертизи і якій доручено провести дослідження об`єктів, явищ і процесів, що містять відомості про обставини вчинення кримінального правопорушення, та дати висновок з питань, які виникають під час кримінального провадження і стосуються сфери її знань.

Відповідно до положень ст.7 Закону України «Про судову експертизу», судово-експертну діяльність у кримінальному провадженні здійснюють державні спеціалізовані установи. До державних спеціалізованих установ належать: науково-дослідні установи судових експертиз Міністерства юстиції України; науково-дослідні установи судових експертиз, судово-медичні та судово-психіатричні установи Міністерства охорони здоров`я України; експертні служби Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства оборони України, Служби безпеки України та Державної прикордонної служби України.

Відповідно до «Картки атестованого судового експерта», судовий експерт ОСОБА_12 , що діє на підставі свідоцтва №1847 від 25.11.2016, не є фахівцем державної спеціалізованої установи, а отже не має права здійснювати судово-експертну діяльність у кримінальному провадженні.

З аналізу викладеного вище, виходячи із встановлених обставин, вчинення ОСОБА_4 протиправного діяння, суд вважає за необхідне частково виключити зі змісту обвинувачення розмір грошей, викрадення яких інкримінується обвинуваченому, а саме 6700 гривень, а також викрадення мобільного телефону «Lenovo Silver K5», оскільки такі обставини судом не встановлено за відсутності доказів, що їх підтверджують.

Тому суд вважає за необхідне викласти зазначені обставини у такій редакції: « ОСОБА_4 , діючи повторно, 15.07.2018 близько 04 години 30 хвилин, знаходячись біля магазину «АТБ», розташованого за адресою: вул. Володимира Великого, 51 в Саксаганському районі м. Кривого Рогу, реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, відкрито викрав у ОСОБА_8 чоловічу сумку, в які знаходились гроші у сумі 300 гривень, після чого покинув місце злочину з викраденим майном та розпорядився ним на власний розсуд, спричинивши ОСОБА_8 матеріального збитку на загальну суму на 300 гривень.»

Суд вважає, що саме такі обставини мали місце 15.07.2018 та вчинялися ОСОБА_4 щодо потерпілого ОСОБА_8 , оскільки підтверджуються сукупністю досліджених у судовому засіданні доказів, а саме показами обвинуваченого, потерпілого та свідка, які суд вважає в цій частині достовірними та такими, що повністю узгоджуються між собою.

Виклад судом даних обставин в такій редакції не впливає на кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 186 КК України, яку суд вважає вірною.

Відповідно до положень ст.ст.50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При призначенні покарання необхідно враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для виправлення та попередження нових злочинів.

При визначенні міри покарання, суд, відповідно до положень ст.ст.65-67 КК України, враховує ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, яке, згідно з ст.12 КК України, класифікується як тяжкий злочин, конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, а також відомості, які характеризують особу обвинуваченого та наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, суд, враховує фактичні обставини вчинення ОСОБА_4 відкритого викрадення майна потерпілого ОСОБА_8 , а саме характер його дій, раптово виниклий умисел на вчинення цього тяжкого злочину та малозначний привід для цього.

При врахуванні обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання обвинуваченого, суд виходить з наступного.

Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» №12 від 23.12.2005, щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , згідно з ст.66 КК України, судом визнається щире каяття.

До обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 , суд відносить рецидив злочинів.

Обвинувачений ОСОБА_4 по відношенню до інкримінованого йому кримінального правопорушення підпадає під дію ч.1 ст.19 КК України та є осудним (том 2 а.с.62).

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд приймає до уваги дані про особу обвинуваченого, який під наглядом психіатра не перебуває (том 2 а.с.62), але з січня 2014 року перебував під диспансерним наглядом нарколога з приводу психічних поведінкових розладів внаслідок вживання опіоїдів, синдром залежності, знятий з-під нагляду в серпні 2017 року через відсутність повторних звернень більше трьох років (том 2 а.с.61), раніше судимий (том 2 а.с.66), за місцем проживання характеризується посередньо (том 2 а.с.64), вчинив злочин під час іспитового строку, призначеного попереднім вироком (том 2 а.с.57).

Виходячи із загальних засад призначення покарання, з урахуванням зазначених вище обставин, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті кримінального закону, за яким визнає його винуватим, вважаючи, що таке покарання буде справедливим, відповідатиме вчиненому злочину та достатнім для виправлення останнього.

При цьому, суд не знаходить підстав для застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_4 положень ст.69 та ст.75 КК України, оскільки не встановлено сукупності обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину.

Окрім цього, як видно з матеріалів кримінального провадження, вироком Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16.03.2018, який набрав законної сили 17.04.2018, ОСОБА_4 засуджено за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки із застосуванням положень ст.75 КК України, з випробувальним терміном на 2 роки.

Суд враховує, що злочин за ч. 2 ст. 186 КК України, у якому ОСОБА_4 визнано винним, вчинено ним 15.07.2018, тобто в період відбування іспитового строку за вироком суду, при визначенні остаточного покарання обвинуваченому, тому, керуючись положеннями ч.1 ст.71 КК України, вважає за необхідне визначити його шляхом часткового приєднання призначених покарань за цим вироком та за вироком Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16.03.2018, призначивши обвинуваченому остаточне покарання за сукупністю вироків.

Оскільки суд визнав за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі, яке він повинен відбувати реально, до набрання вироком законної сили щодо нього необхідно залишити без змін запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Потерпілим цивільний позов не заявлено, однак за ним зберігається право на звернення до суду за відшкодуванням матеріальної та моральної шкоди в порядку цивільного судочинства.

Питання речових доказів судом вирішується в порядку, передбаченому ст.100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. 369-371, 373, 374, 376, 392, 393, 395 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.

Призначити ОСОБА_4 покарання за ч.2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

На підставі ч.1 ст.71 КК України, до призначеного покарання частково приєднати невідбуте покарання за вироком Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16.03.2018, призначивши остаточне покарання ОСОБА_4 у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з моменту затримання, тобто з 01.08.2018 (том 2 а.с.87-88).

Речовий доказ матеріали відеозапису на компакт-диску, який вівся 16.07.2018 з фасадної частини магазину «АТБ» по вулиці Володимира Великого в Саксаганському районі м. Кривого Рогу, який знаходиться в матеріалах кримінального провадження залишити в матеріалах цього кримінального провадження (том 2 а.с.43, 44).

Апеляційні скарги можуть бути подані протягом 30 днів з дня проголошення вироку до Дніпровського апеляційного суду через Саксаганський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Відповідно до вимог ч.6 ст.376 КПК України, копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1