УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
3 липня 2018 року

м. Київ
справа № 741/1560/17

Провадження № 51-6611ск18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 2 квітня 2018 року в межах кримінального провадження № 0000321 за обвинуваченням
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого за вироком Носівського районного суду Чернігівської області від 6 липня 2017 року за ч. 2 ст. 125 КК до покарання у виді штрафу, який сплачений 10 серпня 2017 року,
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 185 КК.
Суть питання
За вироком Бобровицького районного суду Чернігівської області від 17 січня 2018 року ОСОБА_4 засуджено до покарання у виді позбавлення волі за: ч. 2 ст. 289 КК на строк 5 років без конфіскації майна, яке є його власністю; ч. 1 ст. 185 КК на строк 2 роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_4 остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна, яке є його власністю. На підставі ст. 75 КК ОСОБА_4 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, з встановленням іспитового строку тривалістю 3 роки та покладено на нього відповідні обов`язки, передбачені ст. 76 КК.
За вироком суду ОСОБА_4 визнано винним та засуджено за те, що він 18 вересня 2017 року приблизно о 23:00 з метою заволодіння транспортним засобом проник через неогороджену присадибну ділянку на територію домоволодіння, яке належить ОСОБА_5 ( АДРЕСА_2 ), де, зірвавши навісний замок на воротах гаража, вивіз із нього мопед марки «DELTA» (моделі EX50Q-TB, червоного кольору, рама № НОМЕР_1 ), вартістю 5 859, 08 грн, що належить потерпілому, шляхом буксирування привів його за місцем свого проживання ( АДРЕСА_1 ) і заховав у приміщенні дровника, таким чином незаконно заволодівши транспортним засобом.

Крім того, цього ж дня у цей же час, перебуваючи у приміщенні гаражу, що належить ОСОБА_5 ( АДРЕСА_2 ), таємно викрав майно потерпілого, чим заподіяв останньому матеріальну шкоду на загальну суму 1 574, 53 грн.
Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 2 квітня 2018 року вирок суду першої інстанції залишено без змін.
У касаційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності винуватості та правильності кваліфікації дій засудженого, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідності призначеного ОСОБА_4 покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особі засудженого внаслідок м`якості, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Обґрунтовуючи свої вимоги, прокурор указує на те, що апеляційний суд всупереч вимогам ст. 419 КПК не спростував усіх доводів, наведених стороною обвинувачення в апеляційній скарзі. Зокрема, не враховано ступеня тяжкості вчинених ОСОБА_4 злочинів, даних про його особу та конкретних обставин скоєних ним злочинів. Так, прокурор зазначає, що судами не взято до уваги те, що засуджений вчинив нові злочини в період непогашеної судимості та за наявності двох обставин, що обтяжують покарання, а саме рецидив злочинів та вчинення злочину щодо особи похилого віку. Також не надано оцінки досудовій доповіді уповноваженого з питань пробації, згідно з якої ризик вчинення засудженим повторного злочину оцінено як високий. Крім того, на думку прокурора, судами безпідставно визнано заподіяну потерпілому шкоду незначною та обставиною, що пом`якшує покарання, стан його здоров`я. Залишено поза увагою і те, що викрадене ОСОБА_4 майно було виявлено та вилучено працівниками поліції, а не добровільно видано самим засудженим.
Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, за обставин встановлених і перевірених судом, правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 185 КК, колегія суддів Верховного Суду не перевіряла, оскільки законність і обґрунтованість судових рішень в цій частині прокурором не оскаржується.

Відповідно до ст. 65 КК суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Статтею 75 КК визначено, що в разі, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, врахувавши тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Як убачається з долученої до касаційної скарги копії ухвали апеляційного суду, місцевий суд, приймаючи рішення про визначення виду та розміру призначеного ОСОБА_4 покарання та звільнення від його відбування, згідно з указаною нормою кримінального закону врахував: ступінь тяжкості вчинених засудженим злочинів, дані про його особу, а саме: що він раніше судимий, працевлаштований, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, проживає з матір`ю та братом, перебуває на диспансерному обліку в неврологічному відділенні Носівської ЦРЛ та потребує в подальшому регулярного стаціонарного лікування, обставини, що пом`якшують покарання засудженому щире каяття та стан його здоров`я й рецидив злочинів та вчинення злочину щодо особи похилого віку, обставинами, що його обтяжують. Також цей суд урахував те, що від дій засудженого тяжких наслідків не настало. Крім того, враховано поведінку засудженого в судовому засіданні, правдиві послідовні його покази, думку потерпілого, який пробачив його та не має до нього жодних претензій, а також досудову доповідь фахівця Носівського РС з питань пробації про соціально-психологічну характеристику засудженого.

Частиною 2 ст. 50 КК закріплено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання, воно має ґрунтуватися, зокрема, на принципах індивідуалізації та справедливості.
Конституційний Суд України у Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України».
Таким чином, з урахуванням наведеного суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, встановлених Кримінальним кодексом України, і дійшов правильного висновку про призначення ОСОБА_4 покарання в межах санкцій статей, за якими його засуджено і визначення остаточного покарання на підставі ч. 1 ст. 70 КК, а також можливість призначення засудженому покарання із застосуванням ст. 75 КК. З таким висновком погодився суд апеляційної інстанції, правильним його вважає і Верховний Суд.

Зі змісту касаційної скарги та долученої до неї копії ухвали апеляційного суду вбачається, що прокурор, не погоджуючись із вироком місцевого суду, подав апеляційну скаргу, в якій наводив доводи щодо невідповідності призначеного ОСОБА_4 покарання тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень через м`якість, які за змістом та суттю є аналогічними доводам, викладеним прокурором у касаційній скарзі.
Під час розгляду кримінального провадження в апеляційному порядку цей суд перевірив усі посилання й доводи, викладені прокурором у згаданій апеляційній скарзі, і, не встановивши підстав для скасування або зміни вироку місцевого суду, вмотивовано відмовив у задоволенні заявлених апеляційних вимог, навівши аргументи та підстави для прийняття такого рішення. Ухвала апеляційного суду в цій частині відповідає вимогам ст. 419 КПК.
З огляду на викладене, Верховний Суд погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про можливість виправлення засудженого й попередження вчинення ним нових злочинів без ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 цього Кодексу. Призначене засудженому покарання відповідає принципам індивідуалізації та справедливості, а тому підстав вважати таке покарання явно несправедливим унаслідок м`якості Верховний Суд не вбачає.
З огляду на викладене переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність ухвали апеляційного суду, прокурор у касаційній скарзі не навів.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Таким чином, оскільки з касаційної скарги та наданих до неї судових рішень убачається, що підстав для задоволення касаційної скарги немає, Верховний Суд на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 2 квітня 2018 року ОСОБА_4 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3