КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-кп/824/711/2018 Головуючий в 1 інст.: ОСОБА_1
Категорія КК: ч. 2 ст. 186 КК України Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2018 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши, у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду, кримінальне провадження № 0014232 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 31 липня 2018 року, щодо:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Шеки Азербайджан, громадянина Азербайджана, із середньою освітою, одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
06.09.2000 Приморським районним судом м.Одеси за ч. 1 ст. 141 КК України (1960р.) до 4-х місяців позбавлення волі;
25.06.2001 Приморським районним судом м.Одеси за ч. 2 ст. 143 КК України (1960р.) до 1-го року позбавлення волі;
24.05.2004 Червонозаводським районним судом м.Харкова за ч. 3 ст.186 КК України до 4-х років позбавлення волі;

30.06.2009 Солом`янським районним судом м.Києва за ч. 2 ст. 186 КК України до 4-х років 6-ти місяців позбавлення волі, 10.12.2012 року звільнився по відбуттю покарання,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, -

за участю учасників кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
перекладача ОСОБА_9 ,

в с т а н о в и л а:

Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 31 липня 2018 року, ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначено йому покарання у виді 5-ти (п`яти) років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_10 встановлено обчислювати з моменту затримання з 30.10.2017.
Запобіжний захід ОСОБА_10 , до набрання вироком законної сили, залишено без змін - тримання під вартою.
Вирішено питання, щодо речових доказів.

Не погоджуючись з вироком Деснянського районного суду м. Києва від 31 липня 2018 року, обвинувачений ОСОБА_11 та його захисник ОСОБА_7 подали апеляційні скарги, в яких просять скасувати вирок Деснянського районного суду м. Києва від 31 липня 2018 року щодо ОСОБА_6 , а справу направити в суд першої інстанції на новий розгляд в іншому складі суду.
Під час апеляційного розгляду, просили пом`якшити покарання.
Мотивуючи доводи апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_11 , зазначає, що викладене обвинувачення не містить у своєму змісті належним чином сформульованого обвинувачення, воно є неповним та неконкретним. Не встановлено мотиву вчинення злочину.
Також апелянт зазначає, що він не був належним чином ознайомленим з матеріалами кримінального провадження, та в матеріалах справи відсутнє письмове підтвердження факту надання йому та його захиснику доступу до матеріалів кримінального провадження та його відкриття та ознайомлення.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 зазначає, що суд першої інстанції постановляючи вирок посилався на письмові докази, але вони є неналежними доказами, які були добуті в ході досудового слідства з порушенням норм КПК України, а саме відповідно витягу кримінального провадження № 0014232 від 27 жовтня 2017 року згідно заяви ОСОБА_12 про скоєння відносно нього злочину, дані внесенні о 15 год. 43 хв. 24 сек. в ЄРДР за ознаками ч. 2 ст. 186 КК України. Але ці дані хибні, бо відповідно протоколу допиту потерпілого від 27 жовтня 2017 року о 15 хв. 10 хв. допитувався заявник ОСОБА_12 . Крім того йому ще до допиту було вручено права потерпілого, які займають деякий час. Ця обставина підтверджується, як витягом так і протоколом допиту, а також доданим реєстром до обвинувального акту.
Також апелянт зазначає, що до протоколу огляду місця події, як додаток надається фототаблиця, яка не має в порушення ст. 107 КПК України оригіналу електронного носія. Оскільки 27 жовтня 2017 року о 22 год. 15 хв. до 20 год. 20 хв. потерпілому ОСОБА_12 на фото пред`являвся ОСОБА_11 , при тому, що ОСОБА_11 , вже був затриманий. Дана слідча дія відбулася в заборонений законом нічний час, оскільки не було необхідності в виконанні невідкладених слідчих дії. До протоколу, як додаток надається фототаблиця, яка не має в порушення вимог ст. 107 КПК України оригіналу електронного носія, звідкіля бралися фото осіб, які пред`являлися для впізнання
Крім того апелянт зазначає, що клопотання захисту щодо недопустимості доказів було заявлено в дебатах, про те, судом першої інстанції не надано в нарадчій кімнаті при постановленні вироку оцінки неналежним доказам, що навіть не відображено у вироку.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити зі змінами, поданими в апеляційній інстанції, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , не підлягають задоволенню виходячи з наступного.
Судом визнано доведеним, що 27.10.2017 приблизно о 12.45 годин ОСОБА_11 та особа, матеріали якої виділені в окреме провадження, знаходячись між станціями метрополітену «Чернігівська» та «Лісова» по пр.Броварському в м.Києві, з метою повторного відкритого викрадення чужого майна вступили в попередню змову між собою. Після чого підійшли до автомобіля «ТАТА» д/зВВ9863СН, в якому знаходився ОСОБА_12 , та відповідно до попередньо розподілених ролей особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, відчинила водійські дверцята автомобіля, сіла в кабіну автомобіля та правою рукою притиснула ОСОБА_12 до сидіння та, продовжуючи утримувати останнього, зсередини відкрила пасажирські дверцята кабіни, через які ОСОБА_11 , зайняв пасажирське сидіння в кабіні. Особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, виказала потерпілому вимогу передачі наявних грошових коштів, в цей час ОСОБА_13 , перебуваючи поряд із ОСОБА_12 , своєю присутністю та висловлюваннями до останнього не заважати, підтримував протиправні дії особи, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, чим подолали волю потерпілого до опору. Після чого особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, з сумки ОСОБА_12 дістала грошові кошти в сумі 4800 грн., що належать останньому, та разом із ОСОБА_14 , з викраденим майном з місця вчинення кримінального правопорушення зникли.

Отже дії ОСОБА_6 судом першої інстанції кваліфіковано за ч. 2 ст. 186 КК України, а саме, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, за попередньою змовою групою осіб.
Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах поданих апеляційних скарг.
Як вбачається з вироку, свої висновки щодо доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, суд першої інстанції обґрунтував на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені сукупністю доказів, досліджених під час судового розгляду та які суд оцінив у відповідності до вимог, передбачених ст.94 КПК України, з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Так, обвинувачений ОСОБА_11 в суді першої інстанції свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України не визнав та суду пояснив, що 27.10.2017 р. на прохання свого знайомого ОСОБА_15 він на своєму автомобілі марки «Део Ланос» відвозив останього в місто Бровари.Під час повернення з міста Бровари по дорозі між станціями метро «Лісова» та «Чернігівська» в м.Києві ОСОБА_16 попросив його зупинитись. Після зупинки ОСОБА_16 вийшов з його автомобіля та направився до вантажного автомобіля, який стояв на узбіччі, заліз в кабіну вказаного вантажного автомобіля, а він в цей час також вийшов зі свого автомобіля, стояв на вулиці та чекав ОСОБА_17 ісля повернення ОСОБА_15 вони поїхали.Однак його автомобіль був зупинений працівниками поліції.Він та ОСОБА_16 були затримані. Що саме ОСОБА_16 , робив в вантажному автомобілі він не знає, він особисто у вказаний автомобіль не сідав, грошові кошти з автомобіля не викрадав, на відкрите викрадення чужого майна з ОСОБА_18 не домовлявся.
Незважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_14 своєї вини у вчиненні інкримінованого йому злочину, суд першої інстанції дослідив всі наявні докази та дав їм оцінку. Та прийшов до висновку, що вина ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбачено ч.2 ст.186 КК України, у повному обсязі доводиться показаннями, допитаних під час судового розгляду, потерпілого, свідків та отриманими під час досудового розслідування і дослідженими судом письмовими та речовими доказами.
В основу обвинувального вироку судом першої інстанції покладено показання потерпілого ОСОБА_12 , свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , оскільки останні були попередженні про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання та їх показання узгоджуються між собою та іншими доказами по справі.
Так, допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_12 , суду пояснив, що 27.10.2017 р. приблизно в 12.45 годин між станціями метро «Чернігівська» та «Лісова» в м.Києві під час його зупинки на узбіччі проїзної частини на автомобілі «ТАТА» д/з НОМЕР_1 , незнайомий чоловік відчинив водійські дверцята автомобіля, сів до нього в кабіну автомобіля, правою рукою притиснув його до сидіння та, продовжуючи його утримувати, зсередини відчинив пасажирські дверцята кабіни, через які на пасажирське сидіння кабіни сів раніше незнайомий йому ОСОБА_22 . Перший чоловік висловив йому погрозу фізичної розправи, яку він сприйняв реально, та виказав вимогу передачі наявних у нього грошових коштів. Він почав просити грабіжників не забирати у нього гроші, оскільки це його заробітна плата. В цей час ОСОБА_11 , перебуваючи поряд з ним, висловлювався до нього не заважати їхнім діям, та своєю присутністю підтримував дії першого чоловіка щодо нього. Після чого перший чоловік з його сумки, яка знаходилась за пасажирським сидінням під сумкою з речами, дістав грошові кошти в сумі 4800 грн., які належать йому, та разом із ОСОБА_14 вийшов з його автомобіля та разом втекли в сторону парку. Після чого до нього підійшли працівники поліції та запитали у нього про те, що трапилось, яким він повідомив, що його пограбували та забрали грошові кошти.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_19 суду пояснив, що в жовтні 2017 року він разом зі своїми колегами у складі оперативно-пошукової групи по відпрацюванню Деснянського району в м.Києві проїжджали по пр. Броварському в м.Києві, де побачили припаркований вантажний автомобіль, з кабіни якого вискочили двоє чоловіків, а саме ОСОБА_11 , ОСОБА_16 та побігли в сторону парку. Вказані чоловіки викликали у них підозру, оскільки вони вискочили з пасажирської двері автомобіля, побігли разом в одному напрямку та озирались. ОСОБА_16 , під час бігу щось заховав у кишеню, його колега ОСОБА_21 направився до водія вказаного вантажного автомобіля, а він з ОСОБА_20 та ОСОБА_23 направились за вказаними чоловіками, по дорозі їм зателефонував ОСОБА_21 та повідомив, що вказані чоловіки скоїли злочин, тому вони побігли за ОСОБА_14 та ОСОБА_18 , яких не втрачали з поля зору до їх затримання. Після чого викликали слідчо-оперативну группу.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_20 суду пояснив, що в жовтні 2017 року він разом зі своїми колегами у складі оперативно-пошукової групи по розкриттю злочинів на території Деснянського району в м.Києві проїжджали по пр.Броварському в м.Києві, де побачили припаркований вантажний автомобіль, з кабіни якого з правої сторони вискочили двоє чоловіків кавказької зовнішності, а саме ОСОБА_11 та ОСОБА_16 , та швидко почали рухатись разом в одному напрямку та озирались. ОСОБА_16 щось заховав у кишеню, при цьому двері автомобіля, з яких вони вискочили з кабіни, залишились відчиненими. Його колега ОСОБА_21 направився до водія вказаного автомобіля, а він з ОСОБА_19 та ОСОБА_24 направились за вказаними чоловіками, по дорозі їм зателефонував ОСОБА_21 та повідомив, що вказані чоловіки скоїли злочин, тому вони побігли за ОСОБА_14 та ОСОБА_18 , яких не втрачали з поля зору до їх затримання.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_21 дав аналогічні наведеним вище показанням.
Висновок суду першої інстанції про те, що показання вказаних свідків є послідовними, узгоджуються поміж собою та повністю підтверджуються іншими доказами, які не спростовані та досліджені в судовому засіданні, є обґрунтованим.
Будь-яких обставин щодо обмови обвинуваченого ОСОБА_6 вищевказаними свідками та потерпілим, як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанцій не встановлено.

Крім того суд першої інстанції поклав в основу вироку, наступні докази, процесуальними джерелами яких, крім наведених вище показань є речові докази, документи, зокрема:
- дані, які містяться в протоколі прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 27.10.2017р., /а.с. 87/, згідно якого ОСОБА_12 повідомив про відкрите заволодіння грошовими коштами в сумі 4800 грн. із застосуванням фізичної сили невідомими особами 27.10.2017 приблизно в 12.45 годин по пр. Броварському зі сторони парку «Кіото» в м.Києві.
- дані, які містяться в протоколі огляду місця події від 27.10.2017 р., /а.с. 88-89/, згідно якого оглянуто ділянку місцевості на узбіччі дороги по пр.Броварському між станціями метро «Лісова» та «Чернігівська» в м.Києві, де знаходиться вантажний автомобіль «ТАТА» д/з НОМЕР_1 , в салоні біля водійського сидіння знаходиться розкритий рюкзак та сумка в розкритому вигляді, в якій знаходяться грошові кошти в сумі 2047 грн., зі слів ОСОБА_12 з даної сумки було викрадено грошові кошти.
- дані, які містяться в протоколі огляду місця події від 27.10.2017 р., /а.с. 90-91/, згідно якого оглядається ділянка місцевості по вул.Кіото, 19 в м.Києві на узбіччі дороги, де знаходяться ОСОБА_11 , у якого виявлені ключі від автомобіля та ОСОБА_16 , у якого в правій кишені виявлені грошові кошти в сумі 129 грн., в лівій кишені джинсів виявлені грошові кошти в сумі 5640 грн., які були вилучені, поряд з ними знаходиться автомобіль «Део Ланос» номерний знак НОМЕР_2 , на який наявна довіреність на ОСОБА_6
- речові докази, які постановою слідчого від 27.11.2017 визнані грошові кошти в сумі 5669 грн., вилучені під час огляду по вул.Кіото, 19 в м.Києві.
Також суд першої інстанції дослідивши в судовому засіданні протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 27.10.2017 р., /а.с. 113-114/, згідно якого потерпілий ОСОБА_12 впізнав ОСОБА_6 та протокол огляду від 27.10.2017 р., /а.с. 92/ згідно якого в службовому приміщенні №19 ВП №1 Деснянського УП в м.Києві по вул.Мілютенка, 28-Б знаходиться ОСОБА_11 , який дістав з кишені мобільний телефон «Самсунг» визнав їх недопустимими доказами, навівши відповідні мотиви, з чим погоджується суд апеляційної інстанції.
Таким чином, оцінивши досліджені в судовому засіданні вищевказані докази, суд першої інстанції обґрунтовано визнав ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України.

Така кваліфікація йогодій є правильною, у відповідності до встановлених фактичних обставин, вчиненого кримінального правопорушення.
При призначенні міри та обранні строку покарання обвинуваченому ОСОБА_10 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, яке віднесене кримінальним законом до категорії тяжких злочинів, конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, його роль та ступінь участі у вчиненні кримінального правопорушення, вид та розмір викраденого майна, його вік, сімейний стан, наявність малолітньої дитини ІНФОРМАЦІЯ_2 , особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий за аналогічні злочини, однак належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та знову вчинив кримінальне правопорушення по даній справі, не працює, думку потерпілого щодо міри покарання, та обирав строк позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 186 КК України, який суд вважавнеобхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому згідно ст. 66 КК України, та обставини які згідно ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого судом першої інстанції не встановлено, та їх також не встановлено судом апеляційної інстанції.
Крім того, покарання обвинуваченому ОСОБА_10 призначене з дотриманням вимог ст. 65 КК України, за своїм видом та розміром є справедливим, відповідає тяжкості вчиненого та даним про особу обвинуваченого. Є необхідним і достатнім для його виправлення, перевиховання та попередження вчинення ним нових кримінально караних діянь.

Доводи апелянта про те, що викладене обвинувачення не містить у своєму змісті належним чином сформульованого обвинувачення, воно є неповним та неконкретним, без встановлення мотиву вчинення злочину, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду. Оскільки обвинувачення, яке інкримінувалось ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 186 КК України, відповідає критеріям кримінального закону, містить об`єкт, об`єктивну сторону та суб`єкт та суб`єктивну строку вчиненого кримінального правопорушення, є чітко сформульованим, та викладено всі обставини вчинення кримінального правопорушення, містить мотив вчинення, який є корисливим, та який полягає у незаконному збагаченні за рахунок вчинення протиправних дій у відношенні інших осіб, в даному випадку грошовими коштами потерпілого ОСОБА_12 .

Доводи апелянта про те, що він не був належним чином ознайомленим з матеріалами кримінального провадження, оскільки в матеріалах справи відсутнє письмове підтвердження факту надання йому та його захиснику доступу до матеріалів кримінального провадження та його відкриття та ознайомлення, не заслуговують на увагу, оскільки як вбачається з реєстру матеріалів досудового розслідування /а.с. 5-9/, матеріали кримінального провадження відкривалися як потерпілому ОСОБА_12 , так і обвинуваченому ОСОБА_10 і його захиснику.
Доводи апелянта про те, що протокол допиту потерпілого під час досудового розслідування є не допустимим доказом, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки в основу вироку покладено ті показання потерпілого ОСОБА_12 , дані ним безпосередньо в суді першої інстанції.
Як вбачається з оскаржуваного вироку, судом першої інстанції встановлено, що пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, згідно якого потерпілий ОСОБА_12 впізнав ОСОБА_6 , було проведено з порушенням вимог ст.228 КПК України, тому суд визнав протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками не допустимим доказом, та не посилався на нього при доведенні винуватості ОСОБА_6 , у вчиненні інкримінованого останньому кримінального правопорушення. А тому доводи апеляційних скарг з цього приводу не заслуговують на увагу.

А щодо протоколу огляду місця події від 27 жовтня 2017 року, який містить додаток фототаблицю, то суд першої інстанції правильно встановив, що даний доказ є допустимим, оскільки відповідно до вимог ст. 107 КПК України рішення про фіксацію процесуальної дії за допомогою технічних засобів під час досудового розслідування приймає особа, яка проводить відповідну процесуальну дію. Виходячи зі змісту цієї статті, фіксація процесуальної дії є обов`язковою, якщо є клопотання учасників процесуальної дії щодо застосування технічних засобів фіксування, та коли така діє чітко передбачена нормою даної статті. Про те, в даному випадку було проведено огляд місця події, та особою, яка проводила такий огляд не встановлено було підстав для його фіксації за допомогою технічних засобів і від учасників слідчої дії таких клопотань не надходило. Тому доводи апеляційної скарги апелянта в цій частині є безпідставними, а огляд місця події проведено відповідно до вимог ст. 107 КПК України.
Інших переконливих доводів апеляційної скарги, які б безумовно спростовували висновки суду у вироку та були підставою для його скасування або зміни, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.
Вирок Деснянського районного суду м. Києва від 31 липня 2018 року, яким ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченою - в той же строк з дня вручення їй копії даної ухвали.

Судді:

_____________ _____________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4