Ухвала
Іменем України
25 лютого 2019 року

м. Київ
справа № 748/1989/18-к

провадження № 51-788 ск 19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 11 вересня 2018 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 22 листопада 2018 року,
встановив:
Вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 11 вересня 2018 року
ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
засуджено за ч. 3 ст. 187 КК України до покарання у виді 8 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.
Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 22 листопада 2018 року вирок місцевого суду в частині додаткового виду покарання змінено.
Постановлено вважати ОСОБА_5 засудженим за ч. 3 ст. 187 КК України до покарання у виді 8 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна крім житла.
В решті вирок суду першої інстанції залишено без зміни.
За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що він 09 червня 2018 року, приблизно о 23 год. 10 хв., знаходячись на території садівничого товариства «Хімкі», розташованого у с. Старий Білоус Чернігівського району Чернігівської області, проник до будинку АДРЕСА_2 , де вчинив розбійний напад на ОСОБА_6 із погрозою застосування насильства небезпечного для життя та здоров`я, заволодів майном останнього, чим спричинив матеріальну шкоду потерпілому на загальну суму 5900 грн.
У касаційній скарзі захисник порушує питання про зміну вказаних судових рішень у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, через суворість, та просить пом`якшити йому покарання на підставі ст. 69 КК України. При цьому посилається на ту обставину, що місцевим судом не враховано у повній мірі особу засудженого. Зокрема, захисник наголошує про необґрунтоване неврахування як обставин, що пом`якшують покарання та знижують суспільну небезпеку вчиненого злочину, а саме: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Доводи касаційної скарги захисника про порушення щодо нього загальних засад призначення покарання, на думку колегії суддів, є непереконливими.
Як убачається з наданих суду касаційної інстанції копій судових рішень, суд обґрунтовуючи висновок щодо виду і розміру покарання ОСОБА_5 , призначаючи йому покарання у виді позбавлення волі, виходив з того, що засуджений вчинив злочин, який відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії особливо тяжких, раніше не судимий, вину не визнав, не розкаявся, критично не оцінює своєї поведінки, не зайнятий суспільно-корисною працею.
Обставиною, яка пом`якшує покарання засудженому, судом визнано добровільне відшкодування завданого збитку. Обставин, які обтяжують покарання засудженому, в ході судового розгляду не встановлено.
Врахувавши всі зазначені обставини в їх сукупності, суд обґрунтовано дійшов висновку, що перевиховання засудженого можливе лише в умовах ізоляції його від суспільства, та правильно призначив покарання в межах санкції ч. 3 ст. 187 КК України.
При цьому суд правильно дійшов висновку про відсутність щирого каяття засудженого та активного сприяння розкриттю злочину, а встановлена у кримінальному провадженні обставина, що пом`якшує покарання засудженому, істотно не знижує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, а тому не є підставою для застосування положень ст. 69 КК України.
На переконання колегії суддів призначене засудженому покарання відповідає вимогам закону, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_5 і попередження нових злочинів, справедливим, та відповідає вимогам ст. 65 КК України.
Таким чином, не вбачається підстав вважати призначене засудженому ОСОБА_5 покарання явно несправедливим, через його суворість, як і не вбачається підстав для застосування положень ст. 69 КК України, про що захисник зазначає у своїй касаційній скарзі.
При розгляді апеляції захисника, у якій порушувалось питання про невідповідність призначеного покарання положенням ст. 65 КК України через наявність ряду пом`якшуючих обставин, суд апеляційної інстанції перевірив доводи скарги, належним чином вмотивував своє рішення з наведенням докладних мотивів, з яких апеляційну скаргу захисника задовольнив частково, а вирок місцевого суду в частині призначеного додаткового виду покарання змінив.

Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Отже, обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги, доданих до неї копій судових рішень, та доповнень до скарги вбачається, що підстав для задоволення такої скарги немає, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України.
Враховуючи викладене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, суд

постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 11 вересня 2018 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 22 листопада 2018 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3