Справа № 451/226/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/308/18 Доповідач: ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2019 року м.Львів

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду

під головуванням судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 та потерпілого ОСОБА_7 на вирок Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 30 липня 2018 року щодо ОСОБА_8 , -

з участю прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_9 ,
потерпілого ОСОБА_7 ,
представників потерпілого ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
захисника ОСОБА_12 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Кам`янкаБузького районного суду Львівської області від 30 липня 2018 року ОСОБА_8 визнано винним за ч.2 ст.286 КК України та призначено основне покарання, із застосуванням ч.1 ст.69 КК України, у виді одного року шести місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки.

До вступу вироку в законну силу міру запобіжного заходу ОСОБА_8 залишено тримання під вартою і строк відбуття покарання рахується з 28 грудня 2018 року.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави понесені процесуальні витрати на залучення експертів загальною сумою 4290 (чотири тисячі двісті дев`яносто) грн. 00 коп.

Речовий доказ - автомобіль марки «ЗАЗ-110307», реєстраційний номер НОМЕР_1 , повернуто у власність законного володільця.

Згідно вироку суду 27.12.2017 року, приблизно о 21 годині 20 хвилин, ОСОБА_8 , керуючи автомобілем марки «ЗАЗ 110307», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись ним по проїзній частині дороги вул.Кринична у м.Радехів Львівської області у напрямку руху до вул.Лопатинська, при проїзді її ділянки в районі перехрестя із проїзною частиною вул.Шкільна, що примикає ліворуч по напрямку його руху, порушив вимоги Р.1.п.1.5, п.1.10 (в частині значення термінів «небезпека для руху», «узбіччя»), Р.2 п.2.3 «б», «д», п.2.9 «а», Р.12 п.12.3 ПДР України, які виразилися в тому, що він, керуючи транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння (згідно висновку судово-токсикологічної експертизи № 88/2018-т від 11.01.2018 р. у крові ОСОБА_8 виявлено етиловий спирт в кількості 2,18 %), проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, з моменту виявлення на проїзній частині небезпеки для руху у вигляді пішохода ОСОБА_13 , яка рухалася посередині вулиці Кринична у попутному йому напрямку, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, а змінив напрямок свого руху ліворуч, а саме спочатку виїхав на умовну зустрічну смугу, після чого на зустрічне трав`яне узбіччя та, не зменшуючи швидкості транспортного засобу, продовжив рух по такому. Одразу після цього, пішохід ОСОБА_13 також змінила напрямок свого руху ліворуч, а саме із середини проїзної частини вулиці Кринична зійшла на ліве по напрямку руху автомобіля узбіччя, що призвело до наїзду на неї на цьому узбіччі автомобілем марки «ЗАЗ 110307», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в результаті чого ОСОБА_13 отримала тілесні ушкодження, від яких померла на місці пригоди. Внаслідок порушення водієм ОСОБА_8 правил безпеки дорожнього руху, пішохід ОСОБА_13 , згідно з висновком судово-медичної експертизи № 37/17 від 29.01.2018 р. отримала наступні тілесні ушкодження: один синець на підборідді,одне садно на правій та одне садно на лівій верхній кінцівці, два синці та одне садно на лівій нижній кінцівці, три синці та одне садно на правій верхній кінцівці. При внутрішньому дослідженні виявлено: крововилив в м`які тканини голови, переломи 3, 4 ребра зліва та 3, 4, 5, 6 ребер справа,ознаки загального струсу тіла (ділянки крововиливів при коренях легень), двомоментний розрив тканини печінки, перелом правої малогомілкової кістки, крововиливи в м`які тканини поперекової ділянки справа. Вказані синці та переломи утворились за механізмом удару. Садна утворились по механізму удару-тертя від дії тупих твердих предметів незадовго або під час настання смерті. Враховуючи прямий причинно-наслідковий зв`язок між травмами органів грудної порожнини, множинних переломів ребер з настанням смерті, згідно «правил проведення судово-медичної експертизи» п.4.8 відноситься до смертельних. Згідно даних розтину, первинний контакт тіла з транспортним засобом відбувся в задню поверхню правої фіксованої нижньої кінцівки в ділянку задньої поверхні колінного суглобу, про що свідчить перелом малогомілкової кісти з вершиною фрагменту, направленою у напрямку руху транспортного засобу. Забої внутрішніх органів та переломи ребер, що знаходяться вище центру тяжіння людини, могли утворитись при закиданні тіла на кузов транспортного засобу під час другої фази зіткнення. Садна згідно механізму утворення та пошкоджень і накладань ґрунту на одязі, могли утворитись при падінні на тверде покриття дороги з подальшим ковзанням тіла по поверхні, що може відповідати третій та четвертій фазі зіткнення. На задньо-зовнішніх поверхнях тулуба та верхніх кінцівок виявлено потертості з нашаруванням ґрунту, що можуть бути наслідком волочіння тіла.

Даний вирок в апеляційному порядку оскаржили процесуальний прокурор та потерпілий.

Прокурор у апеляційній скарзі просить вирок Кам`янкаБузького районного суду Львівської області від 30 липня 2018 року щодо ОСОБА_8 скасувати у зв`язку із неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначити йому покарання у виді трьох років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на три роки, в решті вирок залишити без змін.

Не оспорюючи доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій прокурор у кримінальному провадженні вважає, що суд в оскаржуваному рішенні не навів достатніх підстав для застосування положень ст.69 КК України. А пом`якшуючі обставини, такі як щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, як і те, що ОСОБА_8 не перебуває на наркологічних чи психіатричних обліках, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, позитивно характеризується за місцем реєстрації та проживання, має намір відшкодувати потерпілому збитки,- не можна вважати переконливими, в силу того, що вищенаведені обставини існували до моменту вчинення злочину і самі по собі безпосередньо не впливають на ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення ні на особу винного.

Крім того, при застосуванні ст.69 КК України, на думку прокурора у кримінальному провадженні, суд не взяв до уваги той факт, що ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення у стані алкогольного сп`яніння та не відшкодував завдану шкоду потерпілому ОСОБА_7 .. Обставини, які б істотно знижували ступінь суспільної небезпеки вчиненого ОСОБА_8 діяння відсутні, відтак застосування положень ст.69 КК України при призначенні покарання є неправильним.

Потерпілий ОСОБА_7 у поданій апеляційній скарзі просить скасувати вирок Кам`янкаБузького районного суду Львівської області від 30 липня 2018 року щодо ОСОБА_8 у частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_8 ч.2 ст.286 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк шість років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки.

Потерпілий ОСОБА_7 , не оспорюючи фактичних обставин кримінального правопорушення та правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 , оскаржуваний вирок вважає незаконним, таким, що підлягає скасуванню, у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Зазначає, що суд першої інстанції при призначенні покарання не врахував конкретні обставини справи та наслідки вчинення тяжкого злочину, зокрема те, що обвинувачений ОСОБА_8 перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння, (наявність етилового спирту у кількості 2,18 проміле), порушив правила дорожнього руху і здійснив наїзд на ОСОБА_13 , в результаті чого вона померла на місці пригоди.

Стверджує, що технічних несправностей транспортного засобу, які б вплинули на здатність ОСОБА_8 при виявленні небезпеки для руху вжити заходів для зменшення швидкості руху аж до зупинки транспортного засобу чи спричинили виїзд на умовну зустрічну смугу і наїзд на ОСОБА_13 виявлено не було. Звертає увагу на те, що факт наявності декількох фаз зіткнення тіла ОСОБА_13 з транспортним засобом під керуванням обвинуваченого, а саме: наїзд, закидання тіла на кузов, переїзд та волочіння тіла був залишений поза увагою суду при визначенні покарання.

Відтак, призначене судом покарання не є достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 та попередження вчинення ним нових злочинів, а тому вирок у цій частині слід стасувати, та ухвалити новий вирок, застосувавши до обвинуваченого більш суворе покарання.

При апеляційному розгляді справи прокурор та потерпілий підтримали вимоги апеляційних скарг, з мотивів у них наведених, обвинувачений та його захисник такі заперечили та просили відмовити у їх задоволенні.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні зазначених у вироку злочинних дій відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними у справі та перевіреними в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим та не оспорюється апелянтами у поданих апеляційних скаргах.

Вину обвинувачений ОСОБА_8 у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, щиро розкаявся. Правильність кваліфікації його дій, які не оспорюються, на думку колегії суддів, вірно кваліфіковано за ч.2 ст.286 КК України.

Щодо призначеного судом покарання ОСОБА_8 , то слід зазначити наступне.

Відповідно до положень п.п. 2, 6-2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року зі змінами, суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом, зокрема менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо. Рішення про призначення покарання із застосуванням статті 69 КК України у вироку має бути вмотивовано. Однак визначення покарання з дотриманням правил цієї норми закону можливе лише за наявності обставин, передбачених пунктами 1 та 2 частини 1 статті 66 КК України (з`явлення із зізнанням, щире каяття або активне сприяння розкриттю злочину; добровільне відшкодування або усунення заподіяної шкоди), а також при визнанні підсудним своєї вини та відсутності обставин, що обтяжують покарання. При цьому суди мають перевіряти, чи дійсно особа, зокрема усунула заподіяну шкоду в повному обсязі. Висновки суду з цих питань мають бути у вироку вмотивовані.

Проте суд першої інстанції, призначаючи покарання ОСОБА_8 не дотримався цієї вимоги закону.

Колегія суддів погоджується із апеляційними доводами як прокурора, так і потерпілого, у тій частині, що суд першої інстанції не оцінив і не врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, яке відповідно до ст.12 КК України віднесено до категорії тяжких, не надав оцінку тому, що злочин, внаслідок якого загинула людина, було вчинено обвинуваченим в стані алкогольного сп`яніння, що значно підвищує його суспільну небезпеку, а заподіяну шкоду потерпілому реально не відшкодовано.

На думку колегії суддів, ці обставини у сукупності свідчать про те, що призначене судом першої інстанції ОСОБА_8 основне покарання у виді позбавлення волі строком на один рік шість місяців є явно м`яким і не буде сприяти виправленню засудженого.

Суд першої інстанції при призначенні покарання врахував, що обставинами, які пом`якшують покарання є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, те що ОСОБА_8 позитивно характеризується за місцем проживання, на обліку у психіатра та нарколога не перебуває; має на утриманні двох малолітніх дітей, має намір відшкодувати потерпілому збитки, зазначив що обставиною, що обтяжує покарання є вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, призначивши міру покарання нижче від найнижчої міри покарання, передбаченої санкцією ч.2 ст.286 КК України.

Такі мотиви суду при призначенні покарання ОСОБА_8 , на думку колегії суддів є недостатніми для можливості призначення покарання із застосуванням ст.69 КК України.

Відтак апеляційні доводи прокурора та потерпілого щодо м`якості призначеного покарання колегія суддів вважає підставними і обґрунтованими.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що апеляційні доводи прокурора у кримінальному провадженні та потерпілого у частині м`якості призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання є підставними та обґрунтованими, через що вирок Кам`янкаБузького районного суду Львівської області від 30 липня 2018 року щодо ОСОБА_8 підлягає скасуванню у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, з постановленням у цій частині нового вироку.

Призначаючи обвинуваченому покарання апеляційний суд враховує те, що ОСОБА_8 вперше притягується до кримінальної відповідальності, вчинив злочин з необережності, позитивно характеризується за місцем проживання, одружений та має на утриманні двох малолітніх дітей. Обставинами, які пом`якшують покарання, є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Обставиною, що обтяжує покарання, є вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів вважає за необхідне призначити ОСОБА_8 покарання у межах санкції статті, що інкримінується обвинуваченому, в розмірі ближче до нижчої її межі, таким чином частково задовольнивши апеляційні вимоги потерпілого та прокурора.

Крім того, у вироку місцевого суду зазначено, що строк відбуття покарання ОСОБА_8 рахується з 28 грудня 2018 року, хоча моментом затримання ОСОБА_8 є 28 грудня 2017 року, тому дану неточність колегія суддів вважає за необхідне виправити та датою початку строку відбуття покарання ОСОБА_8 необхідно вважати 28 грудня 2017 року.

Керуючись ст.ст.405, 409, 420, 426 КПК України колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 та апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 задоволити частково.
Вирок Кам`янкаБузького районного суду Львівської області від 30 липня 2018 року щодо ОСОБА_8 скасувати в частині призначеного покарання.

Призначити ОСОБА_8 за ч.2 ст.286 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на три роки шість місяців з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки.

Строк відбуття покарання ОСОБА_8 рахувати з часу затримання - з 28 грудня 2017 року.

У решті вирок місцевого суду залишити без зміни.

Вирок набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції упродовж трьох місяців з моменту його проголошення, а засудженим, який утримується під вартою, з моменту вручення копії вироку.

Головуючий :

Судді :