Ухвала
іменем України

28 березня 2019 року

м. Київ
справа № 750/7084/17

провадження № 51-10500 ск 18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженої ОСОБА_4 на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 січня 2018 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 23 листопада 2018 року щодо неї,
в с т а н о в и в:
За вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 січня 2018 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Щорса (м. Сновська) Чернігівської обл., яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судиму,

засуджено за ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 125 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 1700 грн.
Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4 у частині відшкодування завданої матеріальної шкоди залишено без задоволення.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 у рахунок відшкодування моральної шкоди 2000 грн.

Суд визнав ОСОБА_4 винуватою в умисному заподіянні легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, вчиненому групою осіб без попередньої змови між собою за обставин, викладених у вироку.
Як установив суд, 27 квітня 2017 року близько 10:30 в бутику № 18 на території ринку «Нива» на вул. Пухова, 105 у м. Чернігові ОСОБА_4 спільно з особою, кримінальне провадження стосовно якої закрито, без попередньої змови, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин заподіяли ОСОБА_5 тілесні ушкодження, які виразилися у послідовному завданні особою, кримінальне провадження стосовно якої закрито, щонайменше двох ударів кулаком правої руки в ніс та у почерговому завданні з боку ОСОБА_4 кулаками обох рук щонайменше двох ударів у ділянку лоба ОСОБА_5 , чим спричинили останній тілесні ушкодження, які згідно з висновком експерта від 16 травня 2017 року № 340 належать до категорії легких тілесних ушкоджень та призвели до короткочасного розладу здоров`я.
У касаційній скарзі засуджена ОСОБА_4 порушує питання про скасування вироку та ухвали і закриття кримінального провадження щодо неї на підставах, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК). Зазначає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, а суд апеляційної інстанції не усунув допущених порушень і без наведення докладних мотивів залишення апеляційної скарги без задоволення постановив рішення, яке не відповідає ст. 419 вказаного Кодексу.

Перевіривши доводи касаційної скарги та надані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на таких підставах.
Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами нижчих інстанцій норм матеріального та процесуального права, правильність правової оцінки обставин і не уповноважений досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Згідно зі ст. 438 вказаного Кодексу суд касаційної інстанції не вправі скасувати чи змінити оскаржені рішення через неповноту слідства, невідповідність висновків місцевого суду фактичним обставинам кримінального провадження, а при його перегляді виходить з обставин, установлених у вироку.
Як видно зі змісту касаційної скарги, засуджена не погоджується з установленими фактичними обставинами кримінального провадження, заперечує по суті достовірність фактичних даних, тоді як їх перевірка на підставі закону (статті 433, 438 КПК) до повноважень суду касаційної інстанції не віднесена.
Як убачається з копії вироку, висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні злочину зроблено з додержанням ст. 23 КПК на підставі всіх з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду й оціненими відповідно до ст. 94 вказаного Кодексу.
Виконуючи законодавчі приписи, суд першої інстанції допитав ОСОБА_4 , з`ясував її позицію щодо пред`явленого обвинувачення, відповідно до якої остання своєї провини в інкримінованому їй діянні за ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 125 КК не визнала, заперечила факт застосування фізичної сили до потерпілої ОСОБА_5 та заподіяння їй тілесних ушкоджень.
Суд, перевіривши висунуту ОСОБА_4 на свій захист версію, переконливо з посиланням на зібрані у справі докази спростував її у вироку.

Так, за змістом цього рішення, висновку про винуватість засудженої у вчиненні суспільно небезпечного діяння проти здоров`я особи суд дійшов на підставі аналізу: показань допитаних у судовому засіданні потерпілої ОСОБА_5 , свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ; висновку експерта від 16 травня 2017 року № 340, фактичних даних, що містяться у протоколах проведення слідчих експериментів від 07 квітня 2017 року, протоколі від 27 квітня 2017 року; довідки Чернігівської міської лікарні № 2, витягу з картки ОСОБА_5 , який підтверджує факт звернення останньої до лікарні 27 квітня 2017 року та встановлення діагнозу струс головного мозку, копії медичної довідки про діагноз ОСОБА_5 , зміст яких детально відображено у вироку.
Дослідивши показання учасників кримінального провадження, наведені документи, місцевий суд умотивовано визнав, що вони, на підставі ст. 84 КПК є процесуальними джерелами доказів, а тому правомірно обґрунтував ними вирок. Переконливих аргументів, які б свідчили про протилежне, у касаційній скарзі не міститься.
Таким чином, сукупність зібраних у справі доказів дало суду обґрунтовані підстави визнати доведеною винуватість ОСОБА_4 в умисному заподіянні легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, вчиненому групою осіб без попередньої змови між собою, і кваліфікувати її дії за ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 125 КК.
Крім того, доводи ОСОБА_4 про незаконність її засудження були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який розглянув їх належним чином і вмотивовано з посиланням на матеріали кримінального провадження, із зазначенням відповідних правових підстав залишив подану апеляційну скаргу без задоволення.

Усупереч посиланням у касаційній скарзі ухвала апеляційного суду, як видно з її змісту, не суперечить вимогам ст. 419 КПК.
У касаційній скарзі засудженої не має прийнятних і достатніх аргументів щодо істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при здобутті й оцінці доказів, а також при здійсненні судового та апеляційного провадження, а відтак, і щодо необхідності перевірки матеріалів справи.

З огляду на викладене й на те, що зі скарги та наданих до неї копій судових рішень не вбачається підстав для задоволення касаційної скарги, у відкритті касаційного провадження слід відмовити згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд
п о с т а н о в и в:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженої ОСОБА_4 на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 січня 2018 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 23 листопада 2018 року щодо неї.

Ухвала оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 єва ОСОБА_3