Справа № 136/717/18
провадження №1-кп/136/119/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2019 року м. Липовець
Липовецький районний суд Вінницької області
в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду м. Липовець обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000049 від 11.02.2018, про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта повна середня, студент Вінницького ПТУ №12, не одруженого, непрацюючого, раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України,

за участі сторін кримінального провадження
з боку обвинувачення
прокурора ОСОБА_4
потерпілого ОСОБА_5 ,
законного представника потерпілого ОСОБА_6 ,
представника потерпілого - адвоката ОСОБА_7
з боку захисту
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
законного представника ОСОБА_8 ,
захисника адвоката ОСОБА_9 ,
ВСТАНОВИВ:
10.02.2018 біля 21.30 години, ОСОБА_3 , перебуваючи поблизу кафе-бару «Щедра хата», який розташований в с. Росоша, по вул. Карла Маркса, Липовецького району, Вінницької області, під час зустрічі з неповнолітнім ОСОБА_5 , з яким перебував в неприязних відносинах, на ґрунті раптово виниклого умислу спрямованого на спричинення тілесних ушкоджень, умисно один раз штовхнув останнього рукою у ліве плече, після чого наніс один удар кулаком правої руки по обличчю ОСОБА_10 , в область щелепи, спричинивши йому тим самим тілесні ушкодження у вигляді подвійного перелому нижньої щелепи в ділянці між 37 та 38 зубом (відповідно 7 та 8 зубів зліва), та в ділянці 44 та 45 (4, 5 зуб справа), які належать до тілесних ушкоджень середнього ступеня важкості, як таке, що не являлось небезпечним для життя в момент спричинення і не супроводжувалося загрозливими для життя явищами та спричинило тривалий розлад здоров`я.
Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні свою винуватість визнав повністю за обставин вказаних в обвинувальному акті, які підтвердив суду, погодившись з кваліфікацією вчиненого ним діяння, у вчиненому щиро розкаявся. Цивільний позов визнав частково на суму 27732 грн. 74 коп, заперечуючи щодо стягнення внесків на початкову необхідну допомогу в сумі 800 грн., вартість блендера, вказуючи, що можливо було придбати його за ціною 400 грн., вартості взуття, вказуючи, що його придбання не пов`язане з заподіяної шкоди. Щодо моральної шкоди, то обвинувачений ОСОБА_3 не заперечував, щодо її заподіянння, однак зазначив, що сума визначена до відшкодування в цивільному позові є значно завищеною.

Суд переконався, що показання обвинуваченого є послідовними, логічними, а тому не викликають сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Ураховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 визнав свою винуватість та, беручи до уваги, що інші учасники судового провадження не оспорюють фактичних обставин кримінального провадження, і судом також встановлено, що учасники судового розгляду розуміють правильно зміст цих обставин, не має сумніву у добровільності їх позиції, роз`яснивши, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, що узгоджується з положеннями ч.3 ст.349 КПК України.
Суд вважає доведеною винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, тобто умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст.121 КК України, але таке що спричинило тривалий розлад здоров`я.
Призначаючи вид та міру покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання, а також інші обставини, що підлягають встановленню у кримінальному провадженні, які були вчинені неповнолітнім.

Так, відповідно до положень ст.12 КК України, кримінальне правопорушення у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 є злочином середньої тяжкості. Обвинувачений на час вчинення вказаного кримінального правопорушення був неповнолітнім.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 виховувався в сім`ї обома батьками, має повагу до них. Навчається у Вінницькому ПТУ №12. За місцем проживання та навчання характеризується з позитивної сторони, добрий, трудолюбивий, в період практики та канікул підробляє неофіційними підробітками. Згідно повідомлень КЗ Липовецький районний центр для сім`ї, дітей та молоді та Служби у справах дітей Липовецької районної державної адміністрації сім`я ОСОБА_3 на обліку як сім`я, що перебуває у складних життєвих обставинах не перебуває. На обліку у лікарів нарколога та психіатра ОСОБА_3 не перебуває. Раніше не притягувався ні до адміністративної, ні до кримінальної відповідальності.

Суд також враховує досудову доповідь уповноваженого органу пробації підготовлену спільно з представниками служби у справах дітей, в тому числі й з урахуванням відомостей, отриманих від регіонального представництва уповноваженого підрозділу органів Національної поліції стосовно неповнолітнього обвинуваченого, в якій відображено інформацію, яка характеризує обвинуваченого та висновки щодо можливої міри покарання, яку не пов`язують із ізоляцією обвинуваченого від суспільства.

Відповідно до ст. 66 КК України суд визнає обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, вчинення злочину неповнолітнім.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.
З урахуванням наведеного, конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що пом`якшують та відсутності обставин, що обтяжують його покарання, суд приходить до висновку, що необхідним і достатнім для виправлення і попередження вчинення обвинуваченим нових кримінальних правопорушень буде покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

При цьому, з урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного та інших обставин справи, суд дійшов висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання та ізоляції його від суспільства, а тому приймає рішення про звільнення його від відбування покарання з випробуванням відповідно до ст.75, 104 КК України із покладенням обов`язків, що передбачені ст.76 КК України.
Вказаний висновок суду ґрунтується на тому, що з моменту вчинення злочину обвинувачений зробив належні висновки, змінив свою поведінку, що свідчить про його позитивну соціальну спрямованість і наявність бажання щодо виправлення та перевиховання. За таких обставин іспитовий строк встановлений обвинуваченому буде більш сприятливим чинником та стримуючим фактором від вчинення нових кримінальних правопорушень.
Судом встановлено, що потерпілим у даному кримінальному провадженні було заявлено цивільний позов про стягнення 29 844 грн. 91 коп. завданої матеріальної шкоди та 25 000 моральної шкоди, а всього 54 844, 91 грн. із законного представника обвинуваченого ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_3 .
Відповідно до ст. ст. 1179, 1180 ЦК України, обов`язок батьків відшкодувати шкоду припиняється після досягнення особою, яка завдала шкоди, повноліття.

З огляду на викладене, суд вважає, що обов`язок ОСОБА_8 на відшкодування шкоди завданої її неповнолітнім сином припинено, у зв`язку із досягненням ним повноліття, що має наслідком відмови у позові до неї.

У відповідності до п. 10 ч. 1 ст. 56 КПК України потерпілий має право на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди в порядку, передбаченому законом.

Ураховуючи те, що цивільний позов в частині відшкодування майнової шкоди у сумі 27 732 грн. 74 коп. визнаний обвинуваченим, він підлягає до задоволення. В іншій частині цивільного позову, щодо матеріальної шкоди слід відмовити, оскільки витрати здійснені ОСОБА_6 , які не були визнані обвинуваченим, не пов"язані із заподіяною шкодою та не носили безумовний характер.
Вирішуючи позов в частині відшкодування моральної шкоди на користь потерпілого, суд виходить з такого.

Згідно з ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ч.2 ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів та душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

В судовому засіданні в обґрунтування моральної шкоди потерпілий пояснив, що в результаті умисних дій обвинуваченого він отримав тілесні ушкодження, які потягнули за собою погіршення його стану здоров`я та необхідність його відновлення, неодноразове відвідування лікарів та витрати на лікування, непередбачувані додаткові витрати. Ці обставини призвели до порушення звичного для нього порядку організації життя, а тому вимагали додаткових зусиль для його відновлення.

Враховуючи вимоги розумності та справедливості, характер заподіяної шкоди здоров"ю потерпілого, безумовні фізичний біль, страждання та незручності для потерпілого внаслідок отриманої травми, відсутність зі сторони обвинуваченого та його батьків будь-яких дій щодо відшкодування шкоди з моменту заподіяння і до данного часу, суд вважає за необхідне задовольнити позов повністю, оскільки сума відшкодування моральної шкоди завданої потерпілому в розмірі 25 000 гривень зможе в певній мірі компенсувати негативні наслідки отриманої травми та відповідно до вимог закону підлягає стягненню з обвинуваченого.

Речові докази та процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід стосовно обвинуваченого у даному кримінальному провадженні не застосовувався.
Керуючись ст.ст. 65, 66, 67 КК України, ст.ст. 349, 368, 370, 374, 376 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.
На підставі ст. 75, 104 КК України, звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку, тривалістю в 2 (два) роки не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.
Згідно ст. 76 ч.1, п. 1, 2 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки на протязі іспитового строку: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цивільний позов ОСОБА_6 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 у відшкодування майнової шкоди 27 732 (двадцять сім тисяч сімсот тридцять дві ) гривні 71 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 у відшкодування моральної шкоди 25 000 (двадцять п"ять тисяч) гривень 00 коп..

В іншій частині позову відмовити.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.

Апеляційна скарга може бути подана на вирок протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1