ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/810/17 Номер провадження 11-кп/814/208/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія ч.1 ст. 125 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2019 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних
справ Полтавського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

представника потерпілого -

адвоката ОСОБА_8

обвинуваченої ОСОБА_9

потерпілого ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000081 за апеляційною скаргою з доповненнями і змінами обвинуваченої ОСОБА_9 на вирок Полтавського районного суду Полтавської області від 10 травня 2018 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с. Мильці Полтавського р-ну Полтавської обл., громадянку України, машиніста насосних установ КП ПОР «Полтававодоканал», раніше не судиму,

визнано винуватою та засуджено за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян , що становить 510 (п`ятсот десять) гривень.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 до ОСОБА_9 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_10 1 707 грн.93 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 3 000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої обвинуваченою, яка вчинила злочин, передбачений ч. 1 ст. 125 КК України, а всього 4 707 грн.93 коп.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави 640 грн судового збору за подання цивільного позову.

Вирішено питання про речовий доказ.

Згідно вироку суду ОСОБА_9 визнана винуватою та засуджена за те, що вона 15 січня 2017 року приблизно о 16 годині 30 хвилин, перебуваючи у домогосподарстві своїх батьків за адресою АДРЕСА_1 умисно перцевим балончиком «Перець-1б» розпилила в обличчя ОСОБА_10 вміст цього балончику, чим спричинила потерпілому ОСОБА_10 легкі тілесні ушкодження у вигляді опіку першого ступеня кон`юнктиви і склери обох очей.

В апеляційній скарзі з доповненнями і змінами обвинувачена просить скасувати вирок Полтавського районного суду Полтавської області від 10 травня 2018 року щодо ОСОБА_9 та закрити кримінальне провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Свої вимоги обвинувачена мотивує тим, що суд, ухвалюючи обвинувальний вирок щодо неї не врахував того, що висновки судово-медичних експертиз №118 від 24.01.2017 та №396 від 23.03.2017 є недопустимими доказами, оскільки слідчий, який виносив постанови про призначення зазначених експертиз не попередив експертів про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та про відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків. Крім того на думку апелянта інші докази на які послався суд у оскаржуваному вироку не підтверджують її винуватість у вчиненні злочину,передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення: обвинуваченої та її захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу; потерпілого і його представника-адвоката, які відмовилися від апеляційної скарги потерпілого і просили задовольнити апеляційну скаргу обвинуваченої. При цьому потерпілий пояснив, що він не заперечує проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченої через те, що він з обвинуваченою примирився проте від обвинувачення не відмовляється; прокурора, який,посилаючись на законність, обґрунтованість і вмотивованість оскаржуваного вироку суду заперечив проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченої, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції дійшов такого висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні злочину, за який її засуджено, а саме за умисне спричинення легкого тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_10 ґрунтується на зібраних у провадженні і перевірених у суді доказах, оцінених у сукупності, як того вимагає ст. 370 КПК України.

Так, потерпілий ОСОБА_10 у судовому засіданні суду першої інстанції підтвердив те, що 15 січня 2017 року приблизно о 16 годині 30 хвилин, перебуваючи у домогосподарстві батьків обвинуваченої за адресою АДРЕСА_1 обвинувачена ОСОБА_9 умисно перцевим балончиком «Перець-1б» розпилила йому ОСОБА_10 в обличчя вміст цього балончику, спричинивши легкі тілесні ушкодження у вигляді опіку першого ступеня кон`юнктиви і склери обох очей за наступних обставин. 15 січня 2017 року біля воріт свого будинку він відгорнув сніг, діти його сусідки ОСОБА_9 почали кидати в нього сніжки через це залишивши лопату він пішов скаржитись обвинуваченій ОСОБА_9 , яка не бажала слухати його скарги щодо дітей та з кулаками накинулась на нього. Він перехопив удар та взяв її за зап`ястя, відсторонивши його обвинувачена побігла до хати. Він хотів іти, але побачив, що вийшли батько та мати ОСОБА_9 , яким він почав розповідати про поведінку дітей, раптом за спини своїх батьків обвинувачена ОСОБА_9 бризнула балончиком двічі йому в очі, які засльозились та запекло обличчя, почав задихатися, і він пішов до дому. По дорозі зустрів сусіда ОСОБА_11 , який за його проханням викликав екстрену медичну допомогу, яка його ОСОБА_10 доставила до Полтавської центральної районної лікарні де надали йому медичну допомогу, потім лікувався у військовому шпиталі.
Свідок ОСОБА_12 батько обвинуваченої ОСОБА_9 , у суді першої інстанції підтвердив показання потерпілого у тому, що 15 січня 2017 року по АДРЕСА_1 прийшов потерпілий до якого вийшла обвинувачена, почувши, що остання сперечалась із ОСОБА_10 ,він ОСОБА_12 підійшов до них. Після цього ОСОБА_9 побігла у будинок та взяла перцевий балончик, яким несподівано бризнула у ОСОБА_10 . Частина вмісту балончика потрапила також в нього. Ніякої шкоди для себе він не зазнав, в той час як ОСОБА_10 пішов з двору.
Водночас свідок ОСОБА_13 , яка є матір`ю обвинуваченої ОСОБА_9 , також підтвердила показання потерпілого, надавши суду першої інстанції показання, які є аналогічними показанням наведеним вище свідка ОСОБА_12 ..
Свідок ОСОБА_14 , який є сусідом обвинуваченої та потерпілого у суді першої інстанції фактично підтвердив наведені вище показання потерпілого та свідків пояснивши, що взимку 2017 року на вул. Котляревського в с. Мильці Полтавського р-ну Полтавської обл. ОСОБА_10 відкидав сніг біля свого двору. Після цього він бачив як ОСОБА_10 біг зі сторони будинку, де проживає сім`я ОСОБА_15 , обличчя у нього було червоне, сльози текли з очей та були проблеми з диханням. ОСОБА_10 , повідомив йому ОСОБА_14 , що ОСОБА_9 бризнула йому в обличчя невідомою рідиною з балончику. На прохання потерпілого він викликав екстрену медичну допомогу, яка доставила ОСОБА_10 до лікарні.
Сама обвинувачена у суді першої і апеляційної інстанцій, і у принесеній апеляційній скарзі не заперечувала того, що15 січня 2017 року приблизно о 16 годині 30 хвилин, перебуваючи у домогосподарстві своїх батьків за адресою АДРЕСА_1 перцевим балончиком «Перець-1б» розпилила в обличчя ОСОБА_10 вміст цього балончику.

Тобто показання потерпілого і свідків фактично узгоджуються із показаннями обвинуваченої.

Доводи обвинуваченої проте, що від її дій потерпілий не міг отримати легких тілесних ушкоджень спростовуються даними висновку судово-медичного експерта № 118 від 17 лютого 2017 року у ОСОБА_10 під час обстеження встановлено тілесне ушкодження у вигляді: опіку першого ступеню кон`юнктиви і склери обох очей, яке могло утворитись можливо 15.01.2017 в результаті дії хімічного фактору в напрямку спереду-назад та кваліфікується як легке тілесне ушкодження (п.2.3.5. Правил судово-медичного визначення ступня тяжкості тілесних ушкоджень» Наказу №6 Міністерства охорони здоров`я України від 17 січня 1995 року).
Також експертом встановлено, що, враховуючи анатомічну локалізацію, морфологічну характеристику даного тілесного ушкодження, в момент спричинення тілесного ушкодження ОСОБА_10 знаходився у вертикальному положенні та передньою частиною тулуба (обличчям) до нападника. Встановлене тілесне ушкодження знаходиться в анатомічній ділянці досяжній для самоспричинення. Після отримання вказаного вище тілесного ушкодження ОСОБА_10 міг рухатись, кричати, розмовляти, тощо. Тривалість лікування ОСОБА_10 обумовлене, вірогідніше за все, наявністю проявів демодекозу очей (т. 1 а.к.п.209-211).
Додатковим висновком судово-медичного експерта №396 від 23 березня 2017 року підтверджено те, що заподіяне ОСОБА_10 15 січня 2017 року тілесне ушкодження, кваліфіковано як легке тілесне ушкодження, що не спричинило короткочасний розлад здоров`я, незначну стійку втрату працездатності чи його наслідки.
Крім того, вказаним додатковим експертним дослідженням встановлено, що об`єктивних судово-медичних даних, які б дозволяли встановити травмуючий чинник (хімічні властивості речовини), не має. Перебування ОСОБА_10 на стаціонарному лікуванні в кардіологічному відділенні КЗ «Полтавський обласний клінічний госпіталь для ветеранів війни» з 22 лютого 2017 року по 16 березня 2017 року обумовлене наявністю у нього хронічних захворювань, які не є наслідком отриманого ним 15 січня 2017 року тілесного ушкодження (т. 1 а.к.п.212, 213).
Суд правильно зазначив, що дані висновки експертиз є належними і допустимими доказами, які підтверджують факт того, що 15.01.2017 ОСОБА_10 спричинено легкі тілесні ушкодження у вигляді опіку першого ступеня кон`юнктиви і склери обох очей. Вказані висновки судово-медичних експертиз повністю відповідають вимогам статей 101 та 102 КПК України. Посилання обвинуваченої у апеляційній скарзі та захисника у суді першої та апеляційної інстанцій про не попередження експерта про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України є безпідставними, оскільки перед наданням експертних висновків експерт розписався про те, що з правами та обов`язками експерта, що передбачені ст. 69 КПК України, ознайомлений та відповідно до ч. 2 ст. 102, ст. 70,ст. ст. 384,385 КПК України попереджений щодо відповідальності за завідомо неправдивий висновок, відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків (т. 1 а.к.п.209-213,).
Доводи обвинуваченої, що вона умислу на спричинення потерпілому легких тілесних ушкоджень не мала спростовуються показаннями потерпілого та свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 (батьки обвинуваченої), які стверджували, що спочатку обвинувачена сперечалася щодо поведінки її дітей із потерпілим, після того, як підійшов батько обвинуваченої, остання повернулася до будинку де взяла перцевий балончик «Перець -1б» і у той час коли її батько розмовляв з потерпілим несподівано для всіх як пояснив свідок ОСОБА_12 (батько обвинуваченої) у суді першої інстанції розпилила вміст перцевого балончику «Перець-1б» в обличчя ОСОБА_10 ..За показаннями обвинуваченої вона не бажала розмовляти з потерпілим та хотіла щоб він пішов з її подвір`я через це перцевим балончиком «Перець-1б» розпилила його вміст в обличчя потерпілому ОСОБА_10 , однак не передбачала настання негативних наслідків.
Свідок ОСОБА_12 у суді першоїі інстанції не підтвердив висунуту у подальшому версію обвинуваченої про застосування потерпілим фізичної сили до нього ОСОБА_12 ..
Аналіз наведених показань потерпілого, свідків та самої обвинуваченої підтверджує те, що у обвинуваченої ОСОБА_9 підстав для застосування перцевого балончику «Перець -1б» не було.
Наведені вище докази є належними, допустимими, достовірними і взаємоузгодженими між собою і підстав не довіряти цим доказам у колегії суддів не має.

Таким чином, аналізуючи всю сукупність зібраних доказів по кримінальному провадженню та ретельно перевіривши всі доводи обвинуваченої та її захисника , колегія суддів вважає повністю доведеною винуватість ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, а саме як умисне спричинення легкого тілесного ушкодження.

У свою чергу, наведені у суді апеляційної інстанції ОСОБА_9 та її захисника заперечення, як і доводи апеляційної скарги з доповненнями і змінами, колегія суддів розцінює як тактику захисту.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.
У п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено про те, що, досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.
Суд першої інстанції, при призначенні покарання виконав вказані вимоги закону та роз`яснення Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» врахував конкретні обставини справи,наслідки, які настали від вчиненого злочину, ступінь тяжкості вчиненого злочину,який відповідно до ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості, особу обвинуваченої, яка має на утриманні двох малолітніх дітей, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває,злочин вчинила вперше, відсутність обставин, що пом`якшують покарання і відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої.

Призначене ОСОБА_9 наближене до мінімальної межі санкції ч.1 ст. 125 КК України покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, за своїм видом і розміром є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження нових злочинів.

Потерпілим ОСОБА_10 заявлено цивільний позов про відшкодування йому 3 342 грн. 18 коп. матеріальної та 20 000 грн. моральної шкоди, завданої діями обвинуваченої, яка вчинила злочин, передбачений ч.1 ст.125 КК України.

Такі вимоги потерпілий мотивує тим, що обвинуваченою була завдана майнова шкода у вигляді витрат на лікування у сумі 3 342 грн. 18 коп. та моральна шкода на суму 20 000 грн, яка виразилася у душевних стражданнях та порушенні нормального способу його життя внаслідок вчинення злочину.

Обвинувачена ОСОБА_9 цивільного позову не визнала, пояснила, що матеріальної та моральної шкоди ОСОБА_10 не завдавала, так як злочину не вчиняла.

При вирішенні цивільного позову в частині відшкодування майнової шкоди у сумі 3 342 грн .18 коп. суд правильно виходив із наступного.

Відповідно до положень ст.ст. 55, 56, 61, 128, 129 КПК України - фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, вправі пред`явити до обвинуваченого цивільний позов, який розглядається судом у кримінальному провадженні.

Згідно до ч.5 ст.128 КПК України якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.13 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За ч.2 ст.127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підтвердження своїх доводів у частині заподіяння матеріальної шкоди потерпілий (цивільний позивач) надав світлокопії окремих записів амбулаторної картки, медичної картки стаціонарного хворого, консультативні висновки спеціалістів та копії чеків про придбання 15, 18, 20, 27 січня 2017 року та 2 лютого 2017 року медичних препаратів.

Дослідивши надані потерпілим товарні чеки, медичну документацію, суд встановив, що ОСОБА_10 було призначено такі лікарські препарати, як: комбініл дуо, ай-ті, реосорбілакт, дексаметазон, натрія хлорід, еуфілін, тіотриазолин, супрастин, фармалозін, фарингосепт, кардіомагніл, небівал, рейтоіл, стоп демодекс, віаль сльоза, артелак, метронідазол, тігофаст та ентеросгель. Тому суд правильно встановив доведеними витрати потерпілого на перелічені вище медикаменти на загальну суму 1 707 гривен 93 копійок (а.к.п.38-50).

Щодо вимоги про стягнення витрат ОСОБА_10 на пальне в загальній сумі 1 634 гривен 25 копійок, то суд дійшов правильного висновку, що вона не підлягає задоволенню з огляду на те, що цивільний позивач ОСОБА_10 не довів належними та допустимими доказами причинний зв`язок між понесеними витратами на пальне та заподіянням йому тілесних ушкоджень внаслідок злочину. При цьому суд також врахував, що з квитанцій про оплату пального не вбачається ким саме воно придбане (а.к.п.50).

Вирішуючи цивільний позов потерпілого про відшкодування моральної шкоди, завданої злочином, суд правильно виходив із наступного.

На підставах, визначених ст.128 КПК України, ч.1 п.3 ст.23, ст.1167 ЦК України, суд дійшов правильного висновку про часткове обґрунтування позовних вимог потерпілим про стягнення із обвинуваченої моральної шкоди, завданої злочином, оскільки внаслідок вчиненого злочину відносно нього злочину потерпілий поніс втрати немайнового характеру, душевні хвилювання.

Заперечення обвинуваченої про відсутність підстав для відшкодування моральної шкоди не знайшли свого підтвердження дослідженими доказами. Фактичними даними, отриманими судом із досліджених у цьому кримінальному провадженні доказів, судом встановлено, що унаслідок неправомірних дій обвинуваченої потерпілому було завдано моральну шкоду.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди потерпілому, суд правильно врахував характер та обсяг моральних страждань потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, у зв`язку із вчиненим злочином.

Колегі суддів погоджується із судом про доведеність тієї обставини, що дійсно внаслідок вчинення обвинуваченою злочину потерпілий переніс стрес, тривогу, страх за своє життя.

Виходячи із засад виваженості, розумності та справедливості, суд правильно визначив завдану потерпілому моральну шкоду у розмірі 3 000 гривень, яка є обґрунтованою компенсацією за заподіяну моральну шкоду внаслідок вчинення обвинуваченою злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України. В задоволенні іншої частини позову про відшкодування моральної шкоди суд правильно відмовив як такій, що заявлена безпідставно.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом цивільного позову, заявленого 15 травня 2017 року (а.с.35-37), на підставі ч.5 ст.128 КПК України, суд правильно виходив із того, що позивач згідно п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати

судового збору, а тому в порядку ст.141 ЦПК України суд обгрунтовано стягнув із обвинуваченої на користь держави судовий збір у розмірі ставки судового збору, встановленого на час подання позову п.п.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», відповідно до розміру задоволених позовних вимог.

Вказані процесуальні відносини, що виникли у зв`язку із цивільним позовом, щодо відшкодування судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору, чинним КПК України не врегульовані, тому до них застосовано норму ст.141 ЦПК України, яка не суперечить засадам кримінального судочинства, зокрема ч.1 ст.124 КПК України.

З огляду на викладене вище апеляційна скарга з доповненнями і змінами обвинуваченої не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА :
Апеляційну скаргу з доповненнями і змінами обвинуваченої ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Полтавського районного суду Полтавської області від 10 травня 2018 року щодо ОСОБА_9 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена шляхом подачі на неї касаційної скарги безпосередньо до касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.
СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4