Ухвала
іменем України
11 квітня 2019 року

м. Київ
справа № 642/583/18

провадження № 51-1726 ск 19
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу прокурора, яка брала участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 18 травня 2018 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 17 січня 2019 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002085, щодо ОСОБА_4 ,
в с т а н о в и в:
За ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 18 травня 2018 року, залишеною без зміни ухвалою апеляційного суду,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Пить - Ях Тюменської обл. Російської Федерації, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 ,

звільнено від кримінальної відповідальності за скоєне кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 309 Кримінального кодексу України (далі КК), на підставі ч. 4 ст. 309 КК, а кримінальне провадження закрито.
Орган досудового розслідування обвинувачував ОСОБА_4 у тому, що він 07 серпня 2017 року, точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, перебуваючи в районі станції метро «Центральний Ринок» в м. Харкові, точного місця в ході досудового розслідування не встановлено, придбав у невстановленої під час досудового розслідування особи, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження, наркотичний засіб, обіг якого обмежено, канабіс для особистого вживання, без мети збуту.
Того ж дня близько 18:20 ОСОБА_4 , який перебував за адресою: вул. Чоботарська, 5, м. Харків, був виявлений співробітниками поліції під час відпрацювання доручення слідчого. Під час огляду ОСОБА_4 було виявлено та вилучено особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого обмежено, канабіс, маса якого в перерахунку на суху речовину становить 8,7438 г, яку ОСОБА_4 незаконно придбав та зберігав при собі для власного вживання, без мети збуту.
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить ухвали місцевого та апеляційного судів щодо ОСОБА_4 скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Вказує, що ОСОБА_4 не страждав на наркоманію, курс лікування пройшов з метою уникнути кримінальної відповідальності, а тому положення ч. 4 ст. 309 КК щодо нього застосовані неправильно. Зазначає, що всупереч приписам ст. 419 КПК апеляційний суд відповідних доводів прокурора належним чином не перевірив та безпідставно залишив ухвалу суду першої інстанції без зміни.

Перевіривши доводи касаційної скарги та надані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити на таких підставах.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги та наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину та кримінально-правова оцінка його діяння за ч. 1 ст. 309 КК у касаційній скарзі не оспорюються.

Доводи прокурора про необґрунтоване звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності, на думку колегії суддів, є безпідставними.
Як убачається із судових рішень, у судовому засіданні захисник ОСОБА_5 заявив клопотання про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_4 , оскільки останній добровільно звернувся до лікувального закладу ще до направлення прокурором обвинувального акта до суду, на момент звернення потребував лікування та пройшов курс лікування від наркотичної залежності, що підтверджено довідкою КЗОЗ «Обласний наркологічний диспансер» від 19 лютого 2018 року, з якої вбачається, що ОСОБА_4 перебував на лікуванні з діагнозом «розлади психіки та поведінки внаслідок вживання канабіноїдів, вживання речовини, пов`язане зі шкодою для здоров`я».
Зваживши на викладене, вислухавши думку прокурора, який не заперечував проти задоволення вказаного клопотання, обвинуваченого, який підтримав клопотання захисника, суд дійшов правомірного висновку про можливість звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності на підставі ч. 4 ст. 309 КК.
Об`єктивних підстав не довіряти доводам ОСОБА_4 про те, що до лікувального закладу він звернувся з метою вилікуватися від наркоманії, у суду не було, не наведено таких доводів і у касаційній скарзі прокурора.
Апеляційний суд, перевіряючи кримінальне провадження за апеляцією прокурора щодо неправильного застосування судом першої інстанції положень ч. 4 ст. 309 КК, належним чином перевірив доводи у ній і для їх спростування з дотриманням вимог ст. 419 КПК у своїй ухвалі навів відповідні мотиви, чому визнав їх безпідставними та обґрунтовано залишив ухвалу щодо звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 309 КК, без змін, вказавши належні аргументи про повний, всебічний і об`єктивний судовий розгляд кримінального провадження у районному суді.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би були підставою для скасування оскаржуваних судових рішень щодо ОСОБА_4 , не встановлено.

Оскільки з касаційної скарги прокурора, наданих до неї копій судових рішень не вбачається підстав для задоволення скарги, колегія суддів дійшла висновку, що необхідно відмовити у відкритті касаційного провадження.
Керуючись ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд
п о с т а н о в и в:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, яка брала участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 18 травня 2018 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 17 січня 2019 року щодо ОСОБА_4 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_6 єва