Провадження №11-кп/801/49/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 лютого 2019 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі

Головуючого судді : ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

зі секретарем: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці апеляційну скаргу прокурора Вінницької місцевої прокуратури ОСОБА_6 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 10.05.2018 року у кримінальному провадженні № № 0002621 від 18.02.2018 року по обвинуваченню
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Туапсе Краснодарського краю Російська Федерація, українця, громадянина України, з повною середньою освітою, неодруженого, працюючого на ТОВ «Подільський будівельний інжиніринг», проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 раніше судимого:
- 15.10.2002 р. Ленінським районним судом м. Вінниці за ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст. 75 КК України звільненого з іспитовим строком на 2 роки;
- 20.07.2004 р. Ленінським районним судом м. Вінниці за ч. 2 ст. 186 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки 6 міс.;
- 23.12.2005 р. Літинським районним судом Вінницької області за ст. 82 КК України до виправних робіт на 1 рік 3 місяці 10 днів з утриманням 15 %;
- 18.02.2009 р. Староміським районним судом м. Вінниці за ч. 1 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 1 р. на підставі ст. 75 КК України звільненого з іспитовим строком на 3 роки;
- 15.06.2012 р. Староміським районним судом м. Вінниці за ч. 1 ст. 309 КК України до позбавлення волі на строк 1 р. 4 міс.,
у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст. 309 КК України

за участю сторін кримінального провадження

прокурора : ОСОБА_8

захисника : ОСОБА_9

обвинуваченого: ОСОБА_7 .

В с т а н о в и в:

Прокурор Вінницької місцевої прокуратури ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу та просив вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 10.05.2018 року щодо ОСОБА_7 за ч.1 ст. 309 КК України скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через м`якість.

Ухвалити новий вирок та призначити ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст. 309 КК України у виді арешту строком на 6 місяців .

Вироком Вінницького міського суду Вінницької області 10.05.2018 року визнано винним ОСОБА_7 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 100 (ста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 1700 (одна тисяча сімсот) гривень.
Стягнуто із ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати за проведення судових експертиз наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів № 11-2/5733 від 21.08.2017 та № 11-2/5734 від 21.08.2017 року, в сумі 1485 (одна тисяча чотириста вісімдесят п`ять) гривень 80 коп.
Долю речових доказів вирішено.

З вироку суду першої інстанції вбачається, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.

ОСОБА_7 , маючи умисел на незаконне придбання, зберігання наркотичних засобів без мети збуту, при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах, місця, дати та часу діючи всупереч Законам України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» та «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними» незаконно придбав особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс, який зберігав без мети збуту.
В подальшому, 9 серпня 2017 року близько 07:35 год., перебуваючи біля буд. 31 по вул. Брацлавській у м. Вінниці, ОСОБА_7 був помічений оперуповноваженим працівником ВКП Лівобережного ВП ВВП ГУНП у Вінницькій області. Усвідомивши, що його злочинні наміри направлені на незаконне зберігання наркотичних засобів будуть викриті вказаним співробітником поліції, ОСОБА_7 різко змінив напрямок руху та почав бігти в бік гаражних приміщень та електрощитової за буд. 31 по вул. Брацлавській. Під час переслідування працівником поліції, ОСОБА_7 з правої руки викинув паперовий згорток неподалік кущів, біля вказаної електрощитової. В подальшому ОСОБА_7 було зупинено. У паперовому згортку, який викинув ОСОБА_7 виявлено та вилучено речовину рослинного походження, зеленого кольору у подрібненому стані.
Згідно висновку експерта № 11-2/5734 від 21.08.2017, в наданій на експертне дослідження речовині, міститься канабіс. Канабіс відноситься до особливо небезпечних наркотичних засобів обіг яких заборонено. Маса канабісу в перерахунку на висушену речовину становить 2,195 г, 2,143 г, 1,775 г, загальною масою 6,113 г.

Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що неоспорюючи кваліфікацію дій обвинуваченого та доведеність його вини, прокурор вважає вирок суду незаконним та таким, що підлягає скасуванню через неправильне застосування кримінального закону, що потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, на підставі ст. 413, ст. 414 КПК України.
При призначені обвинуваченому покарання суд не в повній мірі врахував вимоги закону та вирішуючи питання щодо міри покарання не врахував ступінь тяжкості скоєного злочину, особу винного і призначив покарання ОСОБА_7 покарання, яке є явно несправедливим внаслідок м`якості.
Крім того, ОСОБА_7 , визнавши себе винним у вчинені злочину, таким чином намагався лише пом`якшити собі покарання, оскільки будь-яких достовірних даних про джерело походження вилучених наркотичних засобів не повідомив, що вказує на свідоме замовчування обставин придбання психотропної речовини. Пом`якшуючі обставини як щире каяття та визнання вини є необгрунтованими, оскільки визнання вини відбулося під тиском незаперечних доказів вини обвинуваченого.
Мотивом вчинення злочину не є збіг важких життєвих обставин, у які потрапив ОСОБА_7 , а його стійка антигромадська позиція, що підтверджується тим, що за аналогічний злочин він вже притягувався до кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 309 КК України та за інші види злочинів.
Наведене свідчить про підвищену суспільну небезпечність ОСОБА_7 та неможливість його виправлення і перевиховання без призначення більш суворого покарання, у такому випадку мета покарання не може бути досягнута.
Прокурор вважає, що покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян суперечить загальним засадам призначення покарання, наведеним у ст.50, ст. 65 КК України, роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7,«Про практику призначення судами кримінального покарання», та відповідно до ст.413 КПК України є підставою для скасування судового рішення.

Захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подала заперечення на апеляційну скаргу в яких вказала, що доводи прокурора наведені у апеляційній скарзі є безпідставними та не підлягають задоволенню. Вказує, що призначена судом міра покарання штраф в максимальному розмірі не є занадто м`якою мірою покарання та ніяких незаперечних доказів про визнання вини під тиском стороною обвинувачення надано не було, оскільки працівники поліції фактично самі створили та спровокували умови для придбання ОСОБА_7 канабісу.
Те, що ОСОБА_7 раніше судимий не є доказом того, що він має підвищену суспільну небезпечність та ммає стійку антигромадську позицію.
ОСОБА_7 працює, проживає з матір`ю, веде звичайний спосіб життя, будь-яких інших правопорушень не скоював.
Просить залишити вирок Вінницького міського суду від 10.05.2018 року без змін, а апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 без задоволення.
Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_8 , який підтримав апеляційну скаргу, просив задоволити, захисника ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_7 , які просили відмовити в задоволенні апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційних скарг, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України не оспорюється.
Кримінальне провадження розглянуто відповідно до вимог ч.3 ст. 349 КПК України.
За змістом ст. 50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню ним нових злочинів.
Згідно ст.65 КК України суд призначає покарання у межах установлених у санкції статті, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд при призначені покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину має додержуватись принципу законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Призначаючи покарання, суд першої інстанції в дотримання вимог ст. 65 КК України, керуючись роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» врахував,

тяжкість вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, який відповідно ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості, особу обвинуваченого, те, що відповідно до характеристики КК «Димитрівський» від 12.10.2017 року за № 1123 за час проживання скарг та нарікань від сусідів не надходило, характеристики ТОВ «Подільський будівельний інжиніринг» ОСОБА_7 працював у даному товаристві з обмеженої відповідальністю згідно трудової угоди №23 від 14.11.2017 року, за час роботи зарекомендував себе з позитивної сторони, систематично працював над підвищенням свого професійного рівня, самокритичний, визнає власні помилки, проявив себе як відповідальна людина, обставинами, які згідно ст. 66 КК України пом`якшують покарання, суд визнав визнання вини та щире каяття, обставин, які згідно ст. 67 КК України обтяжують покарання судом не встановлено.
Доводи апеляційної скарги прокурора, що поза увагою суду залишилося те, що ОСОБА_7 , знаючи про згубний вплив наркотичних засобів, системно їх вживав, раніше неодноразово засуджений за злочини у сфері обігу наркотичних засобів, що свідчить про відсутність бажання особи ставати на шлях виправлення та його суспільну небезпечність, висновки, що мотивом вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення не є складне матеріальне становище або збіг важких життєвих обставин у які він потрапив, а його стійка антигромадська позиція належним чином необгрунтовані, не спростовують висновки суду.
Судом першої інстанції вірно оцінено ступінь суспільної небезпеки скоєного злочину, обставини справи з урахуванням вимог закону та передбачених цим законом санкцій, прийнято до уваги те, що ОСОБА_7 притягувався раніше до кримінальної відповідальності, ставлення до скоєного правопорушення ОСОБА_7 , який вину у вчиненні злочину визнав у повному обсязі, щиро розкаявся.
На думку суду апеляційної інстанції, враховуючи характер вчиненого злочину, ненастання тяжких суспільно-небезпечних наслідків, особу обвинуваченого, обставини кримінального провадження, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що достатнім для виправлення ОСОБА_7 буде покарання у виді штрафу.
Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, як законодавець вважає пропорційним.
Як у справі «Бакланов проти Росії (рішення від 09.06.2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії (рішення від 24.03.2005 року) суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним.
Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Враховуючи викладене, перевіривши всі обставини, які мають значення при призначенні покарання, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції, додержуючись принципів законності, справедливості, обгрунтованості та індивідуалізації визначив покарання ОСОБА_7 , яке є достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, належним чином умотивувавши своє рішення.

Таким чином, вимоги апеляційної скарги прокурора є необґрунтованими
За таких обставин, підстави, передбачені ст. 409 КПК України для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції відсутні.
Керуючись ст. 404, 405,407, 419 КПК України суд апеляційної інстанції,

ПОСТАНОВИВ:
Відмовити в задоволенні апеляційної скарги прокурора.
Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 10.05.2018 року щодо ОСОБА_7 за ч.1 ст. 309 КК України залишити без змін.
Судове рішення може бути оскаржено в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення до Верховного Суду.
Відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4
Згідно оригіналу : Суддя: