Житомирський апеляційний суд
Справа №295/6121/18 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 186 ч.2 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2018 року Житомирський апеляційний суд
в складі: головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №00001651 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Богунського районного суду м. Житомира від 12 червня 2018 року, щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Житомира, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого, не одруженого, раніше судимого:
- 12.12.2012 року Корольовським районним судом м. Житомира за ст. 185 ч. 1 КК України до 80 годин громадських робіт;
- 31.01.2014 року Корольовським районним судом м. Житомира за ст.ст. 389 ч. 2, 190 ч. 2, 185 ч. 2, 297 ч. 2, 70 ч. 1, 71 КК України на 3 роки 2 дні позбавлення волі.

обвинуваченого за ч.2 ст.186 КК України,-

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 не оспорюючи фактичних обставин справи, правильність кваліфікації дій та доведеності його вини просить вирок суду змінити та пом`якшити покарання призначене йому судом. Вважає вирок суду занадто суворим. Зазначає, що призначаючи йому покарання суд в повній мірі не врахував пом`якшуючі обставини, а саме те, що він в повному обсязі відшкодував завдану потерпілому матеріальну та моральну шкоду, а також те, що потерпілий в судовому засіданні просив суворо його не карати та вказав що претензій до нього не має.
Прокурор Житомирської місцевої прокуратури ОСОБА_9 подав заперечення на апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 , в якому просив залишити її без задоволення та вказав про безпідставність та необґрунтованість доводів апеляційної скарги, оскільки суд першої інстанції при постановленні вироку врахував всі пом`якшуючі обставини, та призначив ОСОБА_8 мінімальну межу покарання, визначену санкцією ч.2 ст.186 КК України.
Вироком Богунського районного суду м. Житомира від 12 червня 2018 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України та призначено йому покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_8 вирішено рахувати з часу набрання вироком законної сили.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили залишено попередній у вигляді тримання під вартою.
Відповідно до вимог ст. 72 ч. 5 КК України зараховано ОСОБА_8 в час відбуття покарання час його попереднього ув`язнення з часу затримання 07.05.2018 року по день набрання вироком законної сили.
Вирішено питання щодо речових доказів.

Як встановлено судом та зазначено у вироку, 20.04.2018 року близько 23 години 20 хвилин ОСОБА_8 знаходився поблизу будинку № 55а, що по вул. Київській в м. Житомирі, де побачив раніше незнайомого ОСОБА_10 , який рухався по вулиці. В цей момент у ОСОБА_8 виник з корисливих мотивів злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаного із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненого повторно, а саме будь якого цінного майна, належного ОСОБА_10 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 простежив за напрямком руху ОСОБА_10 , помітивши, що ОСОБА_10 увійшов до приміщення другого під`їзду будинку АДРЕСА_2 , наздогнав його, та перебуваючи на сходинковому майданчику першого поверху, під приводом запалити цигарку раптово схопив ОСОБА_10 за тулуб та притиснув до стінки під`їзду, подолавши волю останнього до опору. Відчуваючи власну перевагу у фізичній силі, подолавши можливий опір потерпілого, користуючись сприятливою обстановкою, ОСОБА_8 , діючи умисно, повторно, оглянув вміст кишень куртки ОСОБА_10 та відкрито викрав мобільний телефон торгівельної марки «Meizu» моделі «M5 Note», у корпусі сріблястого кольору, належний ОСОБА_10 , після цього, утримуючи викрадене майно при собі, місце злочину залишив та в подальшому розпорядився викраденим майном на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_8 , відкрито, повторно, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, викрав чуже майно, яке належить потерпілому ОСОБА_10 , а саме: мобільний телефон торгівельної марки «Meizu» моделі «M5 Note», у корпусі сріблястого кольору, ІМЕІ: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , вартістю 3858 грн., чим спричинив потерпілому майнової шкоди на вищевказану суму.

Своїми умисними діями, що виразилися у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), поєднаному із насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я особи, вчиненому повторно, ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 186 КК України.
Заслухавши доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника в підтримання апеляційної скарги, думку прокурора в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У вироку суду зазначено, що на підставі ч.3 ст.349 КПК України за згодою учасників судового провадження, судом першої інстанції було визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким із учасників процесу не оспорювалися. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, сумнівів у добровільності та істинності його позиції не було, йому роз`яснено, що у даному випадку, він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
За таких обставин, висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), поєднаному із насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я особи, вчиненому повторно, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та в апеляційній скарзі не оспорюється. Дії обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.2 ст. 186 КК України кваліфіковані правильно.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції виходив із загальних засад призначення покарання - ст. 65 КК України, так судом першої інстанції враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину.
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнав добровільне відшкодування шкоди. Обставиною, що обтяжує покарання суд визнав рецидив злочину.
Також судом враховано особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який за місцем свого проживання характеризується посередньо, не працює, раніше був засуджений за вчинення корисливих злочинів. Крім того, обвинувачений вчинив злочин під час судового розгляду іншого кримінального провадження щодо нього, по якому був змінений стосовно останнього запобіжний захід тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, під час якого і було вчинено злочин, що свідчить про стійкість протиправної поведінки та його небажання нормально адаптуватись в суспільстві та притримуватись загальноприйнятих норм та правил.
З урахуванням зазначених обставин, суд першої інстанції призначив покарання в межах санкції статті кримінального закону, який передбачає відповідальність за вчинений злочин та дійшов висновку, що призначене покарання буде необхідним та достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого і сприятиме запобіганню вчиненню нових правопорушень.

З наведеними висновками місцевого суду погоджується і колегія суддів.

Доводи апелянта про те, що він в повному обсязі відшкодував завдану потерпілому матеріальну та моральну шкоду, а також те, що потерпілий в судовому засіданні просив суворо його не карати та вказав, що претензій до нього не має, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки вказані обставини були враховані судом першої інстанції. Крім того, слід зазначити, що цивільний позов щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим не заявлявся.
Вказання апелянта на те, що вирок суду занадто суворий, є необгрунтованим, оскільки покарання останньому призначено в мінімальному розмірі, що передбачений санкцією частини статті Кримінального кодексу України за якою його засуджено.
Таким чином, враховуючи вищенаведені обставини кримінального провадження, характер вчинення ОСОБА_8 злочину та дані, що його характеризують, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги щодо пом`якшення призначеного покарання такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції.

На підставі викладеного, апеляційний суд вважає, що вирок суду щодо ОСОБА_8 законний та обгрунтований і підстав для його зміни не має.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Богунського районного суду м. Житомира від 12 червня 2018 року щодо ОСОБА_8 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного Кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців, а засудженим ОСОБА_8 в той самий строк з моменту отримання копії судового рішення.

Судді: