справа № 166/1089/17
провадження № 1-кп/166/7/18
В И Р О К
Іменем України

22 грудня 2018 року смт. Ратне

Ратнівський районний суд Волинської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
потерпілого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження 0000315, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.07.2017 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в селі Височне Ратнівського району Волинської області, громадянина України, одруженого, із середньою освітою, в силу вимог ст. 89 КК України раніше несудимого, який проживає по АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 126 Кримінального кодексу України (надалі КК України), -

в с т а н о в и в:

Відповідно до обвинувального акта від 20.09.2017 року, 20.07.2017 з 09.00 год. начальник оперативно-розшукового відділу (з місцем дислокації н.п. Ратне) ОРУ ПнРУ ДПСУ майор ОСОБА_5 спільно з офіцерами ОРВ, а саме майором ОСОБА_6 та майором ОСОБА_7 згідно службового завдання по охороні державного кордону, перебували на території міжнародного пункту пропуску для автомобільного сполучення «Доманове» Державної прикордонної служби України, де виконували свої службові обов`язки.

Приблизно о 15.00 годині 20.07.2017, начальник оперативно-розшукового відділу (з місцем дислокації н.п. Ратне) ОРУ ПнРУ ДПСУ майор ОСОБА_5 знаходився в сервісній зоні ПП «Доманово». В цей час, поблизу кафе «Експерес» в с. Доманове Ратнівського району ОСОБА_4 з метою перешкоджання виконанню працівнику державної прикордонної служби своїх обов`язків, умисно, з метою заподіяння працівникові правоохоронного органу побоїв у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, наніс один удар картонною упаковкою ємністю 1 літр, наповненою рідиною, в обличчя, а саме в ділянку лівої щоки ОСОБА_5 , внаслідок чого спричинив останньому побої, тобто вчинив насильство щодо працівника правоохоронного органу.

За результатами досудового розслідування кримінального провадження органом досудового розслідування ОСОБА_4 обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, тобто в в умисному заподіянні працівникові правоохоронного органу побоїв у зв`язку із виконанням цим працівником службових обов`язків.
У ході судового розгляду прокурор змінив обвинувачення щодо ОСОБА_4 з ч. 2 ст. 345 КК України на ч. 1 ст. 126 КК України.
Судом встановлено, що о 15.00 годині 20.07.2017, ОСОБА_5 знаходився в сервісній зоні ПП «Доманово». В цей час, поблизу кафе «Експерес» в с. Доманове Ратнівського району ОСОБА_4 , наніс йому один удар картонною упаковкою ємністю 1 літр, наповненою рідиною, в обличчя, а саме в ділянку лівої щоки, внаслідок чого йому завдано фізичного болю.
Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні у своїх показаннях підтвердив, що о 15.00 годині 20.07.2017, біля кафе «Експерес» в с. Доманове Ратнівського району наніс ОСОБА_5 один удар картонною упаковкою ємністю 1 літр, наповненою рідиною, в обличчя, а саме в ділянку лівої щоки. Про те, що ОСОБА_5 , який був одягнений у цивільний одяг, був при виконанні своїх службових обов`язків йому не було відомо і свої протиправні дії не пов`язує з професійною діяльністю ОСОБА_5 . ОСОБА_4 зазначив, що ніяких конфліктних ситуацій з ним раніше не мав.
В судовому засіданні Прокурор звернувся з клопотанням, відповідно до якого просив, з посиланням на норму ч. 3 ст. 349 КПК України, визнати недоцільним дослідження доказів щодо обставин вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 126 КК України.
Інші учасники кримінального провадження не заперечили проти задоволення вказаного клопотання.
Судом встановлено, що фактичні обставини справи, які стосуються вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 126 КК України, ніким з учасників судового провадження не оспорюються, вони правильно розуміють їх зміст, їм роз`яснено, що вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Враховуючи, що у Суду відсутні будь-які сумніви у добровільності позиції учасників судового провадження, Суд, за їх згодою, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, дійшов висновку про обґрунтованість вказаного клопотання та визнає недоцільним дослідження доказів щодо обставин вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 126 КК України, які ніким не оспорюються.
З огляду на наведене, вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні злочину, відповідальність за який передбачена ч. 1 ст. 126 КК України, є доведеною, оскільки вказані обставини, зазначені в обвинувальному акті, не оспорювались учасниками кримінального провадження, визнані самим Обвинуваченим, який у вчиненому розкаявся та просив суворо його не карати.
Потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні погодився з обставинами вчинення Обвинуваченим кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 126 КК України та зазначив про те, що матеріальна та моральна шкода, завдана йому Обвинуваченим, йому не відшкодована, а тому до початку судового розгляду за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 126 КК України, ним було подано позов про стягнення з Обвинуваченого 2000 грн. матеріальної та 10000 моральної шкоди.

Таким чином, Суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 126 КК України.

Обставинами, які відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , є: щире каяття та визнання вини у вчиненні злочину, відповідальність за який передбачена ч. 1 ст. 126 КК України.
Обставини, які, відповідно до ст. 67 КК України, обтяжують покарання не виявлені.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 за вчинення ним кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 126 КК України, Суд враховує в сукупності характер і ступінь суспільної небезпеки, ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який, відповідно до ст. 12 КК України, є злочином невеликої тяжкості, без тяжких наслідків його вчинення, дані про особу винного, який позитивно характеризується за місцем проживання, на обліках у нарколога та психіатра не перебуває, є несудимим відповідно до вимог ст. 89 КК України, має постійне місце проживання, стійкі соціальні зв`язки, оскільки має на утриманні трьох дітей, наявність кількох пом`якшуючих обставини, думку Потерпілого, який просив призначити обвинуваченому покарання, запропоноване Прокурором, беручи до уваги позицію Прокурора з приводу призначення покарання, вважає за необхідне призначити покарання в межах санкції ч. 1 ст 126 Кримінального кодексу України, а саме: найменш суворий передбачений вказаною нормою вид покарання у виді штрафу. При цьому Суд, враховуючи, що Обвинувачений є приватним підприємцем, дійшов висновку про наявність підстав для обрання щодо ОСОБА_4 такого виду покарання, як штраф, що цілком відповідає характеру вчиненого ним злочину, обставинам справи та співмірності злочину та покарання за його вчинення.

Обвинувачений пред`явлений потерпілим цивільний позов в частині відшкодування майнової шкоди в розмірі 2000 грн визнав повністю, в частині відшкодування моральної шкоди визнав частково та погодився відшкодувати Потерпілому 2000 гривень завданої моральної шкоди.
Беручи до уваги вимоги ч. 5 ст. 128 КПК України, розглядаючи цивільний позов в межах даного кримінального провадження, Суд застосовує приписи ч. 4 ст. 206 ЦПК України та, враховуючи визнання Обвинуваченим позову в частині відшкодування майнової шкоди, дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у цій частині.
Вирішуючи питання щодо розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню, Суд виходить з того, що очевидним є те, що ОСОБА_5 неправомірними діями завдано моральної шкоди. У зв`язку із нанесенням йому удару, йому було заподіяно психологічні та моральні страждання, стрес.
Виходячи з принципів розумності та справедливості, характеру злочину, глибини фізичних та душевних страждань Потерпілого, вини особи, діями якої завдано моральну шкоду та інших обставин, що мають істотне значення, таких як ставлення обвинуваченого до вчиненого злочину, його матеріальний стан, що передбачено ст. 23 ЦК України та п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", з огляду на наведені обставини, Суд вважає, що розумним та справедливим відшкодуванням моральної шкоди є стягнення з ОСОБА_8 5000,00 грн моральної шкоди.
Запобіжні заходи до Обвинуваченого не вживались.
Керуючись ст.ст. 349, 370, 371, 374 КПК України, Суд -

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України та призначити йому покарання штраф у розмірі 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.

Цивільний позов ОСОБА_5 задовольнити частково.

Стягнути із засудженого ОСОБА_4 на користь потерпілого ОСОБА_5 майнову шкоду у розмірі 2000 (двох тисяч) грн. 00 коп. та на відшкодування моральної шкоди 5000 (п`яти тисяч) грн. 00 коп.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.
Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Волинської апеляційного суду через Ратнівський районний суд Волинської області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Суддя ОСОБА_1