Ухвала
Іменем України
18 лютого 2018 року

м. Київ
справа № 752/14970/18-к

провадження № 51-665 ск 19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора на ухвалу Київського апеляційного суду від 27 листопада 2018 року щодо ОСОБА_4 ,
встановив:
Вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 22 серпня 2018 року
ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 28 липня 2017 року за ч. 1 ст. 296 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн. (штраф сплачено),
засуджено за ч. 1 ст. 296 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, до покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 27 листопада 2018 року вирок суду першої інстанції залишено без зміни.

За вироком суду, ОСОБА_4 визнано винуватим у тому, що він, 18 квітня 2018 року, приблизно о 15 год. 15 хв., перебуваючи в громадському місці біля буд. № 9/11 по вул. Жилянській в м. Києві, грубо порушив громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, наніс два удари кулаком лівої руки по обличчю ОСОБА_5 , чим спричинив потерпілому легке тілесне ушкодження.
У касаційній скарзі прокурор порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду і призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, через м`якість. При цьому прокурор посилається на ту обставину, що місцевим судом повною мірою не враховано характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ОСОБА_4 злочину. Крім того, на переконання прокурора, судом при обранні виду та розміру покарання, без належної мотивації застосовано положення ст. 69 КК України, що призвело до призначення занадто м`якого покарання. Прокурор зазначає, що таке покарання негативно вплине на кінцеву його мету, яке це визначено ст. 65 КК України, та не сприятиме виправленню ОСОБА_4 , враховуючи, що він раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення хуліганський дій, та після відбуття реальної міри покарання (а саме сплати штрафу), належних висновків для себе не зробив. У свою чергу, апеляційний суд допущених порушень не усунув, не дав вичерпної відповіді на всі доводи апеляційної скарги прокурора, належним чином не мотивував своє рішення, як наслідок, безпідставно вирок місцевого суду залишив без зміни.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Доводи касаційної скарги прокурора про порушення щодо засудженого загальних засад призначення покарання, та безпідставного застосування положень ст. 69 КК України, на думку колегії суддів є непереконливими.

Відповідно до ст. 50, ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, повинно бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Виходячи із принципів співмірності й індивідуалізації це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.
Як убачається з наданих суду касаційної інстанції копій судових рішень, місцевий суд, обґрунтовуючи висновок щодо виду і розміру покарання ОСОБА_4 , а саме штрафу в розмірі нижчому від найнижчої межі, передбаченої санкцією ч. 1 ст. 296 КК України, врахував конкретні обставини кримінального провадження. Так, суд виходив з того, що засуджений раніше судимий, до адміністративної відповідальності не притягувався, за місцем роботи та проживання характеризується виключно позитивно, не одружений, має бабусю похилого віку, яка його виховувала у зв`язку із позбавленням батьківських прав його матері, на обліку лікаря нарколога не перебуває, однак перебуває на обліку лікаря психіатра з 2005 року з діагнозом хронічне ураження головного мозку перинатального генезису із психоорганічним синдромом, є інвалідом 2 групи з дитинства, у зв`язку із отриманням травми спинного мозку під час пологів. Також судом враховано, що ОСОБА_4 вчинив злочин невеликої тяжкості за що вибачився перед потерпілим. У свою чергу, потерпілий не наполягав на призначенні ОСОБА_4 покарання, яке слід відбувати реально, оскільки претензій матеріального характеру до засудженого не має.
Обставинами, які пом`якшують покарання засудженому, судом визнано щире каяття, активне сприяння в розкритті злочину. Обставин, які б обтяжували покарання засудженому, в ході судового розгляду не встановлено.
Положеннями ст. 69 КК України регламентовано право суду призначити більш м`яке покарання, ніж передбачене законом. Зокрема за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті Особливої частини цього Кодексу.
Врахувавши всі зазначені обставини в їх сукупності, суд, з чим погоджується колегія суддів, в даному конкретному випадку обґрунтовано дійшов висновку та правильно призначив покарання ОСОБА_4 із застосуванням положень ст. 69 КК України.
Таким чином, колегія суддів вважає, що призначене засудженому покарання відповідає вимогам закону, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_4 і попередження нових злочинів, справедливим, та відповідає вимогам ст. 65 КК України.
При розгляді апеляції прокурора, суд апеляційної інстанції ретельно перевірив доводи скарги та надав на них вичерпну відповідь, належним чином вмотивував своє рішення з наведенням докладних мотивів з яких апеляційну скаргу прокурора залишив без задоволення, а вирок місцевого суду без зміни. Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Отже, обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України.
Враховуючи викладене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, суд

постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Київського апеляційного суду від 27 листопада 2018 року щодо ОСОБА_4 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3