Справа №705/289/19
1-кп/705/515/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2019 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області, в складі:

головуючої судді ОСОБА_1

при секретарі судового засідання ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

потерпілої ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001639 від 31 жовтня 2018 року, по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Умань, Черкаської області, не одруженого,працюючого експертом оцінювачем ПП «Домірент», проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 164 КК України,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 , згідно рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 21.03.2016 року зобов`язаний сплачувати аліменти на користь ОСОБА_5 на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з 09 лютого 2016 року і до досягнення дитиною повноліття.

Однак, ОСОБА_4 , будучи притягнутим до кримінальної відповідальності за вироком Уманського міськрайонного суду черкаської області від 24.11.2017 року за ч. 1 ст. 164 КК України за злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини до 1 року обмеження волі з іспитовим строком на 1 рік, належних висновків не зробив та, починаючи з 01 липня 2017 року, діючи умисно та цілеспрямовано, злісно ухиляється від сплати аліментів встановлених рішенням суду, фінансової допомоги на утримання сина не надавав, добровільно рішення суду не виконував та продовжував злісно ухилятися від сплати аліментів, при цьому не з?являвся на виклики державного виконавця. Вказані діяння ОСОБА_4 призвели до виникнення заборгованості із сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів) в розмірі, що сукупно складають суму виплат за період часу з 01.07.2017 року по 01.11.2018 року в розмірі 7500 грн.

Такі дії обвинуваченого ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 164 КК України як злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів), вчинене особою раніше судимою за злочин, передбачений ч. 1 ст. 164 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні злочину відповідно до пред`явленого йому обвинувачення, визнав повністю, погодився надати покази.

Обвинувачений ОСОБА_4 під час допиту в суді показав, що він дійсно згідно рішення суду повинен сплачувати аліменти, однак аліменти не виплачує, так як потерпіла не надала йому розрахунковий рахунок на який має сплачувати кошти. Один раз робив переказ коштів потерпілій, однак переказ повернувся, потерпіла кошти не отримала. Свою вину він визнає.

З урахуванням повного визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні злочину, а також враховуючи думку прокурора, потерпілої та обвинуваченого, за відсутності заперечень з їх сторони та за відсутності сумнівів у добровільності позиції обвинуваченого, суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів обвинувачення щодо тих обставин, які ніким не оспорюються: часу, місця, способу, предмету, наслідків вчинення кримінального правопорушення, зазначених у обвинувальному акті, та обмежив обсяг доказів, що підлягають дослідженню під час судового розгляду, допитом обвинуваченого, документами, що характеризують особу обвинуваченого та досудовою доповіддю. При цьому суд з`ясував, чи правильно учасники судового провадження розуміють зміст цих обставин, та роз`яснив, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. У суду не виникло сумнівів у добровільності позиції учасників судового провадження.

Допитавши обвинуваченого, дослідивши документи, що характеризують особу обвинуваченого, досудову доповідь, оцінивши фактичні обставини справи, які ніким не оспорюються, суд дійшов висновку, що у судовому засіданні доведена винуватість ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 164 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує: ступінь тяжкості вчиненого злочину, який віднесений до злочинів невеликої тяжкості; особу обвинуваченого, який на обліку в лікаря-нарколога, лікаря-психіатра не перебуває, рахується не судимим.

Обставинами, що згідно зі ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого, є його щире каяття.

Обставин, що згідно зі ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого, суд не вбачає.

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який вину визнав, суд дійшов висновку, що необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових злочинів є покарання у виді обмеження волі.

При цьому суд вважає за можливе звільнити обвинуваченого від відбування призначеного йому покарання у виді обмеження волі з випробуванням на підставі статті 75 КК України, поклавши на нього обов`язки, передбачені п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України.

Під час досудового розслідування запобіжний захід щодо обвинуваченого не обирався. Під час судового розгляду учасники судового провадження клопотань про застосування відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу до набрання вироком законної сили не заявляли, тому суд не вбачає підстав для самостійного застосування відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Речові докази відсутні.

Цивільний позов по справі не заявлено.

На підставі наведеного вище, керуючись статтями 369-371, 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:
Визнати ОСОБА_4 винним у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 164 КК України, та призначити йому покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі.

На підставі статті 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного йому покарання у виді обмеження волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки, який відраховувати з моменту проголошення вироку.

На підставі п.2 ч. 2 статті 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язок: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирок набирає законної сили після закінчення встановленого строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

В іншій частині вирок може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Черкаської області через Уманський міськрайонний суд Черкаської області протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_7