ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 травня 2019 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні за участю прокурора ОСОБА_5 ,захисника ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 ,потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 апеляційну скаргу прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення прокуратури Чернівецької області ОСОБА_5 на вирок Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 19 лютого 2019 року у кримінальному провадженні № 0000603 відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, румуна, з середньою освітою, одруженого, на утриманні двоє малолітніх дітей, раніше не судимого, не працюючого, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , обвинуваченого за ст. 286 ч.2 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :
Вироком Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 19 лютого 2019 року ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 286 ч.2 КК України і йому призначене покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнений від відбування покарання з випробуванням з дворічним іспитовим строком та встановлені обов`язки, передбачені п.п.1,2 ч.1,п.п.2,4 ч.3 ст. 76 КК України.

На вказаний вирок надійшла апеляційна скарга прокурора відділу прокуратури Чернівецької області ОСОБА_5 ,у якій апелянт,не оспорюючи доведеності винуватості та кваліфікації діяння, просить скасувати вирок районного суду у зв`язку з неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність,а саме ст.75 КК України,внаслідок чого,на думку апелянта,призначене м`яке покарання.

Провадження№11-кп/822/176/19 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_10
Категорія: ст. 286ч.2 КК України Суддя-доповідач: ОСОБА_1 .
Апелянт вважає,що суд,приймаючи рішення про застосування вимог ст.75 КК України,належним чином не врахував,що вчинений ОСОБА_7 злочин належить до необережних тяжких злочинів, покарання за який передбачено у виді позбавлення волі на строк до 8 років, а також настання непоправних наслідків у виді смерті людини молодого віку та спричинення середньої тяжкості тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_11 та ОСОБА_9 .

Просив ухвалити новий вирок, яким призначити покарання ОСОБА_7 за ст. 286 ч.2 КК України у виді позбавлення волі в межах санкції цього закону з позбавленням права керувати транспортними засобами

На вказану апеляційну скаргу надійшли заперечення від захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 ,потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які просять відмовити з задоволенні апеляційної скарги та залишити вирок районного суду без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу,доводи обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_6 ,потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ,які просили відхилити подану прокурором апеляційну скаргу,дослідивши матеріали кримінального провадження в межах апеляційної скарги та перевіривши доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступних висновків.

Згідно вироку, ОСОБА_7 28 вересня 2017 року біля 18 години 20 хвилин, керуючи транспортним засобом марки «Ford-Focus», номерний знак республіки Болгарія НОМЕР_1 , рухаючись в адміністративних межах с. Глибочок Сторожинецького району Чернівецької області, по автодорозі сполученням «Чернівці-Сторожинець» поза населеним пунктом, позначеним знаком 5.47 із швидкістю більше 90 км./год., зі сторони м. Чернівці в напрямку м. Сторожинець, не виконуючи вимоги п.п.1,5, 2.3.б, 2.3.д, 12.6.г, 14.2.в, Правил дорожнього руху України, здійснюючи обгін колони автомобілів та виїхавши на зустрічну смугу руху і виявивши зустрічний автомобіль марки «АUDI-А6»,д/н НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_11 , який рухався в межах своєї смуги руху, змінив напрямок руху вліво на узбіччя, де допустив зіткнення з вказаним автомобілем, який також змістився на праве узбіччя в напрямку м. Чернівці, з метою уникнення зіткнення.

Внаслідок таких дій обвинуваченого ОСОБА_7 , пасажиру автомобіля марки «АUDI-А6», ОСОБА_12 спричинено смерть, а водію цього автомобіля-потерпілому ОСОБА_11 ,а також пасажиру автомобіля «Ford-Focus», яким керував обвинувачений-потерпілому ОСОБА_9 заподіяні середньої тяжкості тілесні ушкодження,що спричинили тривалий розлад здоров`я.

Висновки районного суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину,передбаченого ч.2 ст.286 КК України за обставин, викладених у вироку, є правильними та апелянтом не оспорюються, а тому судова колегія відповідно до вимог ст.404 КПК України не наводить в ухвалі доводів на підтвердження таких висновків.
Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Через такі загальні засади реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання для досягнення його мети, що передбачена ст.50 КК України.
Згідно роз`яснень, що містяться у п.п.20 Постанови Пленуму ВСУ №14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті»,при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб, а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.
Суд першої інстанції таких вимог закону дотримався, оскільки належним чином врахував обставини, із якими закон пов`язує правильність та обгрунтованість призначення покарання,в тому числі і ті, на які посилається прокурор.
Зокрема,суд врахував,що ОСОБА_7 вчинив тяжкий злочин,однак за формою вини такий злочин скоєний із необережності.
Досліджені судом докази вказують,що ОСОБА_7 раніше не судимий.
До вчинення злочину,а також протягом тривалого часу,що сплинув із моменту його скоєння(з вересня 2017 року)обвинувачений не притягувався до інших видів відповідальності (адміністративної, тощо),оскільки у провадженні таких даних немає.
На обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває(а.п.166, 167).
По місцю проживання ОСОБА_7 характеризується позитивно (а.п.168). Із довідки про склад сім`ї вбачається, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання,одружений,на його у триманні двоє малолітніх дітей ОСОБА_13 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) та ОСОБА_14 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), що свідчить про його міцні соціальні зв`язки(а.п.169).
Також згідно акту №204 від 30.10.2017 року ОСОБА_7 здійснює догляд за своїм батьком ОСОБА_15 , 1937 року народження (а.п.174).
Суд правильно врахував, що ОСОБА_7 щиро розкаявся у своїх діях,повністю визнав вину, активно сприяв розкриттю злочину і ці обставини пом`якшують покарання.
ОСОБА_7 добровільно та повністю відшкодував потерпілим матеріальну і моральну шкоду,що також обгрунтовано враховане судом як обставина,що пом`якшує покарання.
Обставин,які би обтяжували покарання,судом не встановлено і на такі обставини не посилався прокурор.
Суд зважив,що внаслідок ДТП ОСОБА_7 також отримав тілесні ушкодження та потребує подальшого лікування.Як вбачається із консультаційного висновку спеціаліста лікаря ОКУ`Лікарня швидкої медичної допомоги» м.Чернівці від 27.03.2019 року обвинуваченому встановлений діагноз-ситнезований консолідуючий перелом дистального епіфізу лівої стегнової кістки зі зміщенням відламків,комбінована контрактура лівого кульшового та колінного суглобу.Атрофія м`язів лівої нижньої кінцівки.У зв`язку із вираженим больовим синдромом рекомендовано видалення металоконструкції лівої нижньої кінцівки.
У районному суді потерпілі ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 вказали, що не мають претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого та просили не позбавляти його волі.
Дані обставини потерпілі,в тому числі ОСОБА_8 як мати, від свого імені, та висловлюючи позицію своєї родини,які внаслідок ДТП втратили сина ОСОБА_12 , підтвердили в письмових заявах, поданих до районного суду (а.п.129-133).
Аналогічну позицію потерпілі ОСОБА_8 , ОСОБА_9 висловили у поданих запереченнях на апеляційну скаргу прокурора,а також під час апеляційного розгляду
Судова колегія враховує,що смерть людини має незворотний характер та такі наслідки не можуть бути виправлені.Разом із тим,врахувавши у сукупності викладені вище обставини, а саме ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є необережним тяжким,наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання та відсутність таких,що його обтяжують, зваживши на дані про особу обвинуваченого, який не судимий, позитивно характеризується,врахувавши його стан здоров`я, вік, сімейний стан, наявність на утриманні двох малолітніх дітей,батька похилого віку,а також зваживши на доводи потерпілих, які просили не позбавляти волі обвинуваченого, районний суд прийшов до обґрунтованого висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання.
Прокурором у апеляційній скарзі не наведено достатніх доводів на обгрунтування того,що внаслідок застосування вимог ст.75 КК України ОСОБА_7 призначене покарання,яке є явно несправедливим внаслідок м`якості.
Отже,підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора судова колегія не вбачає.
Разом із тим,апеляційний суд вважає,що при призначенні обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами районний суд не зважив на наступне.
Відповідно до п.п.20,21 Постанови Пленуму ВСУ №14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті`у кожному випадку призначення покарання за ч.2 ст.286 КПК України суду необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання- позбавлення права керувати транспортними засобами.
При цьому суд при призначенні і додаткового покарання також повинен врахувовати,окрім наслідків,що настали, характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину,обставини,що пом`якшують та обтяжують покарання,особу винного
Згідно санкції ч.2 ст.286 КК України,додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами є альтернативним,однак суд при призначенні цього покарання ОСОБА_7 жодним чином у вироку не вмотивував,які обставини,на думку суду,свідчать про доцільність його застосування.
Як встановлено, ОСОБА_7 повністю визнав вину,після ДТП місця події не залишив, вжив усіх заходів до максимально можливого усунення негативних наслідків своїх дій,відшкодував у повному обсязі шкоду усім потерпілим.Отже,посткримінальна поведінка обвинуваченого вказує на щирість його каяття та зроблені ним належні для себе висновки.
Висновок експерта №1483 від 20.10.2018 року,яким проводилась наркологічна експертиза,свідчить про те,що ОСОБА_7 на час вчинення дорожньо транспортної пригоди не знаходився у стані алкогольного сп`яніння (а.с.163).
На обліку у лікаря нарколога не перебуває.Даних про те,що раніше ОСОБА_16 притягувався до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху у матеріалах провадження немає.
Судова колегія вважає,що потреби сім`ї,у якій двоє малолітніх дітей та особа похилого віку, стан здоров`я самого обвинуваченого,який травмований внаслідок ДТП,що у сукупності зумовлює життєву необхідність у використанні транспортного засобу,а відтак-і права керування ним, а також враховуючи характер допущених порушень правил безпеки дорожнього руху,ставлення обвинуваченого до цих порушень, відсутність обтяжуючих покарання обставин, та неперебування у стані алкогольного сп`яніння на момент ДТП є достатніми для висновку про те,що призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами ОСОБА_7 є недоцільним.
Викладеним вище обставинам районний суд оцінки не дав,що істотно сплинуло на правильність призначення покарання в цій частині.
Згідно вимог ч.2 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог,якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб,в інтересах яких апеляційні скарги не надходили,суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.
Отже,судова колегія відповідно до вимог ст.404,408 КПК України вважає,що судом необгрунтовано призначене ОСОБА_7 додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами,а тому вирок суду слід змінити,оскільки цим покращується становище обвинуваченого та виключити із вироку вказівку про призначення обвинуваченому цього виду додаткового покарання.
Судова колегія вважає,що покарання у виді позбавлення волі із звільненням від його відбування із випробуванням відповідатиме принципу індивідуалізації покарання, є необхідним і буде достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Керуючись ст.ст.404,405,407,408,418,419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення прокуратури Чернівецької області ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Вирок Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 19 лютого 2019 року щодо обвинуваченого ОСОБА_7 змінити в частині призначення покарання,виключити із вироку вказівку про призначення ОСОБА_7 за ст.286 ч.2 КК України додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на два роки.

В іншій частині вирок районного суду залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Суддя-доповідач ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3