Справа № 461/3174/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/140/18 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі

головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 ,
обвинуваченого: ОСОБА_7 ,
захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката: ОСОБА_8 ,
потерпілої: ОСОБА_9 ,
представника потерпілої ОСОБА_9 адвоката: ОСОБА_10 ,
перекладача: ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові справу за апеляційною скаргою обвинуваченого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с.Чхорія Зугдидського району Республіки Грузія, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого

на вирок Галицького районного суду м. Львова від 22 червня 2018 р.,

ВСТАНОВИЛА:
Оскаржуваним вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.190 КК України, та призначено йому покарання:

- за ч.2 ст.185 КК України 3 (три) роки позбавлення волі;

- за ч.2 ст. 190 КК України 2 (два) роки позбавлення волі.

Відповідно до ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_7 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 11000 (одинадцять тисяч) гривень матеріальної шкоди та 5000 (п`ять тисяч) гривень моральної шкоди, заподіяної злочином.

Вирішено питання з речовими доказами у справі.

За вироком суду ОСОБА_7 25 квітня 2017 року, приблизно о 08 год. 00 хв., під час проїзду в маршрутному таксі №25, яке перебувало поблизу зупинки громадського транспорту, що на вулиці Городоцькій, 83 у м. Львові, маючи умисел на викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, шляхом вільного доступу, таємно викрав із сумки ОСОБА_12 належний їй гаманець коричневого кольору вартістю 200 грн., в якому знаходились грошові кошти в сумі 230 грн., таким чином заподіявши потерпілій шкоду на загальну суму 430 грн.

Крім того, 26 липня 2016 року, близько 17 год. 00 хв. ОСОБА_7 , знаходячись в кафе «Фелічіта», що на пл. Міцкевича, 1 у м. Львові, маючи умисел на незаконне заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, шляхом обману, під виглядом здійснення обміну гривень на іноземну валюту, заволодів грошовими коштами ОСОБА_9 у сумі 11 000 грн., заздалегідь не маючи наміру на їх повернення, чим завдав потерпілій ОСОБА_9 матеріальної шкоди на вказану суму.

Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій наголошує на його незаконності та необґрунтованості. Зокрема, заперечуючи свою причетність до вчинення злочинів, апелянт зазначає про відсутність будь-яких прямих доказів його винуватості у вчиненні суспільно небезпечних діянь. Стверджує, що вирок ґрунтується виключно на припущеннях, що суперечить презумпції невинуватості. З урахуванням цього обвинувачений просить ухвалений щодо нього вирок скасувати та ухвалити новий, яким його виправдати.

Заслухавши доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 та в його інтересах адвоката ОСОБА_8 на підтримання поданої апеляційної скарги, позицію прокурора на її спростування, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги обвинуваченого, колегія суддів вважає, що така не підлягає задоволенню.

Свою вину у вчиненні злочинів обвинувачений ОСОБА_7 не визнає, при цьому, в суді першої інстанції заявив, що гаманця у потерпілої ОСОБА_12 він не крав, а знайшов його, що ж стосується епізоду шахрайства, то факт домовленості із потерпілою ОСОБА_9 про обмін коштів він визнає, однак запевняє, що свій обов`язок виконав і жодного боргу перед нею не має.

Незважаючи на це, матеріалами справи, зібраними та перевіреними в судовому засіданні суду першої інстанції доказами винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.190 КК України, доведена повністю.

Так, по епізоду таємного викрадення майна потерпілої ОСОБА_12 місцевим судом допитувалися в якості свідків працівники поліції: ОСОБА_13 , ОСОБА_14 помічники о/у ГУНП у Львівській області та ОСОБА_15 начальник відділу ГУНП у Львівській області, які надали показання про те, що 25 квітня 2017 р. вони разом з іншими правоохоронцями проводили відпрацювання Галицького району м. Львова на предмет виявлення та попередження злочинів. Під час цього ними було помічено двох підозрілих осіб, один з яких, як виявилося пізніше, був ОСОБА_7 , котрі на зупинці громадського транспорту поблизу торгового центру «Скриня» по вул. Городоцькій у м. Львові спостерігали за громадянами, придивлялися до їхніх речей, а по приїзду маршрутного таксі №25, штовхаючи пасажирів, увійшли в салон автобуса. Працівники поліції прослідували за ними і згодом помітили, що поблизу цирку ОСОБА_7 , явно нервуючи, вийшов з маршрутного таксі і, оглядаючись по сторонам, швидко попрямував в напрямку вул. Я. Мудрого у м. Львові. Після цього ОСОБА_7 витягнув із пакету, що був при ньому, предмет, схожий на гаманець, і почав його оглядати. Із дій вказаного чоловіка стало зрозуміло, що ним могла бути вчинена крадіжка. Працівники поліції підійшли до ОСОБА_7 і, представившись, поцікавилися, що це за жіночий гаманець, який він тримає в руках, на що останній відповів, що він викрав його у невідомої жінки в маршрутному таксі №25. Після цього було викликано слідчо-оперативну групу для фіксації події і слідів злочину.

Даючи показання в суді першої інстанції, потерпіла ОСОБА_12 підтвердила, що 25 квітня 2017 р. близько 08.00 год. ранку вона їхала у маршрутному таксі №25, в яке сіла поблизу торгового центру «Скриня» по вул. Городоцькій у м. Львові. На той час при собі вона мала сумку, яка защіпається, а в ній знаходився жіночий гаманець коричневого кольору. Доїхавши до вул. Липинського, вона почула, що задзвонив її мобільний телефон, а тому підняла слухавку і почула чоловічий голос, який повідомив, що працівники поліції виявили викрадений у неї гаманець. Після цього вона перевірила свою сумку і з`ясувала, що гаманець, у якому були наявними кошти, дійсно зник.

Згідно протоколу огляду місця події від 25 квітня 2017 р. у дворі будинку АДРЕСА_2 виявлено громадянина ОСОБА_7 , який тримає в руках пакет, а всередині нього наявний гаманець коричневого кольору з грошовими коштами у сумі 230 грн., балончик Терен 4м та інші речі. Описані в протоколі предмети у присутності понятих було вилучено (т.1 а.с.184-186).

В подальшому вилучений гаманець було оглянуто, у ньому виявлено грошові кошти у сумі 230 грн. купюрами по 100, 50, 10, 5, 2 та 1 грн., а також клаптик паперу, на якому вказаний номер мобільного телефону його власника (т.1 а.с.187). Вказаний гаманець потерпіла ОСОБА_12 опізнала та отримала на зберігання.

На переконання колегії суддів, сукупністю наведених доказів винуватість ОСОБА_7 у вчиненні крадіжки гаманця потерпілої ОСОБА_12 є доведеною. При оцінці доказів враховується, що такі здобуті у визначеному кримінальним процесуальним законом порядку, є належними та допустимими, не містять суперечностей, а тому правильно покладені судом першої інстанції в основу обвинувального вироку. Що стосується версії обвинуваченого про набуття ним гаманця шляхом знахідки, то така не узгоджується із встановленими фактичними обставинами справи. Як заявляв ОСОБА_7 , гаманець він підійняв, подумавши, що то випали його права. Однак, суд не може вважати такі доводи правдивими, адже водійські права і жіночий гаманець мають очевидні зовнішні відмінності, крім цього, попередня поведінка обвинуваченого, зокрема стеження за громадянами та наявними при них речах на зупинці громадського транспорту, проштовхування у маршрутне таксі, швидке залишення місця події, первісне зізнання працівникам поліції у крадіжці, попередні неодноразові судимості за вчинення крадіжок розвіюють будь-які можливі сумніви у тому, що ОСОБА_7 вчинив злочин.

По епізоду шахрайства колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що ОСОБА_7 пред`явлені йому в обвинуваченні дії визнає, не погоджується лише з тим, що не віддав потерпілій ОСОБА_9 кошти згідно їхньої домовленості про обмін валюти.

Однак, будучи допитаною судом першої інстанції, ОСОБА_9 вказала, що в липні 2016 р. вона у центрі м. Львова випадково познайомилась з ОСОБА_7 . У той час їй потрібно було поміняти гривні на євро, у чому ОСОБА_7 погодився їй посприяти. Через місяць він їй зателефонував і вони зустрілися на пл. Міцкевича, зайшли в кафе, де вона передала обвинуваченому 11000 грн., взамін чого останній повинен був віддати їй 440 євро так, як вони і домовлялись. Однак, ОСОБА_7 отримані від неї кошти забрав і з місця події втік. Ніякої валюти він їй не передавав, просто скористався довірою і протиправно заволодів її коштами. Це змусило її звернутися в поліцію.

Згідно протоколу пред`явлення особи для впізнання від 25 квітня 2017 р. ОСОБА_9 описала ознаки особи, яка вчинила щодо неї шахрайські дії, та з-поміж інших пред`явлених їй осіб впізнала ОСОБА_7 як такого, що протиправно заволодів її коштами (т.1 а.с.194-196).

У суді апеляційної інстанції потерпіла ОСОБА_9 підтвердила раніше надані нею показання та категорично ствердила, що жодних коштів від ОСОБА_7 вона не отримувала.

Враховуючи, що сам обвинувачений не може чітко описати обставини передачі грошових коштів потерпілій, а даних, які б давали підстави сумніватися в правдивості показань, наданих ОСОБА_9 , не встановлено, колегія суддів вважає, що висунута обвинуваченим версія на спростування обвинувачення у заволодінні чужими коштами шахрайським способом є неспроможною. Підстав для потерпілої ОСОБА_9 обмовляти обвинуваченого апеляційним судом не встановлено. За таких обставин обвинувальний вирок, яким ОСОБА_7 засуджено за шахрайство, слід вважати обґрунтованим та належним чином мотивованим.

Що стосується призначеного ОСОБА_7 покарання, то таке визначене з урахуванням вимог ст.65 КК України. При цьому вірно взято до уваги тяжкість вчинених злочинів, які відносяться до категорії середньої тяжкості, характер вчиненого, зокрема спрямованість злочинних дій по епізоду шахрайства на особу похилого віку, відсутність пом`якшуючих обставин, а також дані про особу обвинуваченого, який посередньо характеризується, систематично вчиняє корисливі злочини проти власності (т.1 а.с.218, 219). З урахуванням наведених обставин обвинуваченому ОСОБА_7 призначене покарання, яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів. Підстав для пом`якшення такого покарання не встановлено.

Водночас, колегія суддів звертає увагу на те, що ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 19 липня 2017 р. постановлено початок строку відбуття покарання рахувати з дати обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а саме з 13 грудня 2017 р. (т.1 а.с.229). Однак, судом першої інстанції залишено поза увагою те, що згідно ухвали слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 26 квітня 2017 р. ОСОБА_7 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою. 05 травня 2017 р. ОСОБА_7 був звільнений з-під варти у зв`язку із внесенням застави (т.1 а.с.95). Тому час перебування ОСОБА_7 під вартою у період з 26 квітня 2017 р. до 05 травня 2017 р. підлягає зарахуванню йому у строк відбуття покарання. Крім цього, увесь час тримання ОСОБА_7 під вартою, а саме з 26 квітня 2017 р. до 05 травня 2017 р. та з 13 грудня 2017 р. до 29 січня 2019 р., повинен зараховуватись у строк відбуття ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на підставі ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України № 838-VIII від 26 листопада 2015 р. «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Такий висновок слідує з постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 серпня 2018 р. по справі №663/537/17 (провадження № 13-31кс18). Так, зокрема, у п.106 вказаної постанови зазначено, що Закон №838-VIII має переживаючу (ультраактивну) дію. Тобто, він підлягає застосуванню до особи, як такий що покращує її становище. З урахуванням наведеного, а також враховуючи, що запобіжний захід у виді тримання під вартою застосовувався до ОСОБА_7 26 квітня 2017 р., тобто під час дії ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України № 838-VIII від 26 листопада 2015 р., зарахування строку тримання під вартою ОСОБА_7 повинне застосовуватись з розрахунку день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Під час апеляційного розгляду не встановлено порушень вимог законодавства при постановленні судом першої інстанції вироку щодо ОСОБА_7 , які б могли бути підставою для скасування чи зміни такого.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Галицького районного суду м. Львова від 22 червня 2018 р., яким його засуджено за ч.2 ст.185, ч.2 ст.190 КК України, без змін.
В строк відбуття покарання ОСОБА_7 зарахувати строк перебування під вартою з 26 квітня 2017 р. по 05 травня 2017 р.
На підставі ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України № 838-VIII від 26 листопада 2015 р. «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» зарахувати ОСОБА_7 в строк відбуття ним покарання у виді позбавлення волі строк попереднього ув`язнення з 26 квітня 2017 р. до 05 травня 2017 р. та з 13 грудня 2017 р. до 29 січня 2019 р. з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4