ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 568/1513/18

Провадження № 1-кп/568/31/19

"04" квітня 2019 р. м.Радивилів

Радивилівський районний суд Рівненської області у складі:
головуючий суддя ОСОБА_1 ,
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченої ОСОБА_4 ,
потерпілих: ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за №0000289 по обвинуваченню
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та жительки АДРЕСА_1 , громадянки України, з базовою загальною середньою освітою, тимчасово не працює, розлучена, на утриманні двоє неповнолітніх дітей, непрацездатних осіб на утриманні не має, не депутат, відповідно до ст. 89 КК України не судима,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України,
встановив:
в січні 2018 року на загальних зборах батьківського комітету учнів 4-в класу Радивилівського НВК «Школи №1-гімназії» було ввірено ОСОБА_4 збирати та зберігати грошові кошти, надані батьками учнів класу на ремонт приміщення класу та придбання шкільного приладдя для учнів.

Так, протягом лютого-травня 2018 року за місцем свого проживання ОСОБА_5 добровільно передала ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 500 грн. на ремонт приміщення класу та на придбання шкільних зошитів для учнів 4-в класу Радивилівського НВК «Школа №1-гімназія». Окрім цього, в приміщенні Радивилівського НВК «Школа №1- гімназія» на ремонт приміщення класу та придбання шкільних зошитів для учнів 4-в класу ОСОБА_4 добровільно передали грошові кошти: ОСОБА_7 в сумі 500 грн.; ОСОБА_6 в сумі 500 грн.; ОСОБА_8 в сумі 500 грн.; ОСОБА_9 в сумі 240 грн.; ОСОБА_10 в сумі 500 грн.; ОСОБА_11 в сумі 520 грн.; ОСОБА_12 в сумі 450 грн.; ОСОБА_13 сумі 500 грн. та ОСОБА_14 в сумі 500 грн.

Після того, як ОСОБА_4 отримала грошові кошти, призначені для ремонту класу та потреб учнів, маючи умисел на привласнення чужого майна з наміром в подальшому обернути його на свою користь, умисно, будучи матеріально відповідальною особою, не виконуючи покладені на неї обов`язки щодо забезпечення шкільним приладдям учнів 4-в класу Радивилівського НВК «Школа №1 -гімназія», привласнила грошові кошти в загальній сумі 4710 грн., якими розпорядилася шляхом розтрати їх на власні потреби.

В результаті злочинних дій ОСОБА_4 потерпілій ОСОБА_5 заподіяно матеріальну шкоду на суму 500 грн., потерпілій ОСОБА_7 заподіяно матеріальну шкоду на суму 500 грн., потерпілій ОСОБА_6 заподіяно матеріальну шкоду на суму 500 грн., потерпілій ОСОБА_8 заподіяно матеріальну шкоду на суму 500 грн., потерпілій ОСОБА_9 заподіяно матеріальну шкоду на суму 240 грн., потерпілій ОСОБА_10 заподіяно матеріальну шкоду на суму 500 грн., потерпілій ОСОБА_11 заподіяно матеріальну шкоду на суму 520 грн., потерпілій ОСОБА_12 заподіяно матеріальну шкоду на суму 450 грн., потерпілій ОСОБА_13 заподіяно матеріальну шкоду на суму 500 грн., потерпілому ОСОБА_14 заподіяно матеріальну шкоду на суму 500 грн.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України, а саме у привласненні та розтраті чужого майна, яке було їй ввірене.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України винною себе визнала повністю, розкаялася. При цьому вона показала, що дійсно приблизно протягом лютого-травня 2018 р. від батьків отримала грошові кошти в сумі 4710 грн., призначенні для ремонту класу та потреб учнів, якими розпорядилась на власний розсуд. Про вчинене шкодує, просить суворо не карати, обіцяє віддати кошти потерпілим, так як має влаштуватися на роботу.
Потерпіла ОСОБА_5 у судовому засіданні вказала, що давала на потреби школи та учнів ОСОБА_4 кошти у сумі 500 грн., так як на батьківських зборах її вибрали, щоб вона зайнялася збором таких коштів. Однак, ці кошти ОСОБА_4 витратила на власні цілі та не повернула їх, і не витратила за їх цільовим призначенням.

Потерпіла ОСОБА_6 у судовому засіданні вказала, що давала кошти обвинуваченій у сумі 500 грн. на ремонт класу та потреби учнів, однак ці кошти не були використані за призначенням, а витрачені на потреби ОСОБА_4 .

ПотерпіліОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 у судове засідання не з?явилися, подали письмові заяви про розгляд справи без їх участі.
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються.
Враховуючи, що учасниками процесу не оспорюються фактичні обставини кримінального правопорушення за вказаною подією, вартість викраденого майна, доведеність вини обвинуваченого та кваліфікація його дій, обвинувачена повністю визнала свою вину в інкримінованому їй злочині, погодилася з усіма обставинами та кваліфікацією вчиненого нею діяння, прокурор вважає недоцільним встановлення всіх обставин при цьому, судом з`ясовано правильне розуміння обвинуваченим та іншими учасниками судового розгляду змісту цих обставин та за відсутності сумнівів у добровільності та істинності їх позицій, роз`яснивши їм, що в такому разі вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку, суд вважає недоцільним дослідження інших доказів, окрім тих, які просить дослідити прокурор і з чим погодились інші учасники судового провадження.
Таким чином, суд приходить до висновку, що пред`явлене ОСОБА_4 обвинувачення знайшло своє підтвердження в судовому засіданні в повному обсязі та дії ОСОБА_4 слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 191 КК України, тобто привласнення та розтрата чужого майна, яке було їй ввірене.
Відповідно до ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого, і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
Відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Як вбачається із дослідженої досудової доповіді, складеної Радивилівським РС філії ДУ «Центр пробації» у Рівненській області, виправлення ОСОБА_4 можливе без позбавлення або обмеження волі на певний строк та не становить високої небезпеки для суспільства (в тому числі окремих осіб).
Відповідно до довідки Равдивилівської РЛ від 13.09.2018 р. № 931, ОСОБА_4 на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.
Виходячи з засади співмірності, призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Без урахування й належної оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності обрана міра покарання не може вважатися справедливою.
Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення особи та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого та, зокрема те, що відповідно до ст. 12 КК України даний злочин кваліфікується як злочин середньої тяжкості за вчинення якого передбачено альтернативу видів покарання.

Відповідно до ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого, і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 визнання вини та щире каяття у вчиненому. Одночасно, відповідно до ст. 67 КК України, суд враховує, що обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 не встановлено. А відтак вважає за необхідне призначити міру покарання у виді позбавлення волі із застосуванням іспитового строку.

Процесуальні витрати та речові докази відсутні, заходи забезпечення кримінального провадження відносно ОСОБА_4 не застосовувалися. Цивільний позов потерпілими не заявлявся.
Керуючись ст. 118, 124, 129, 369-374 КПК України, суд
ухвалив:
ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України та призначити їй покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк один рік.
Покласти на ОСОБА_4 , відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирок може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Рівненського апеляційного суду через Радивилівський районний суд Рівненської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1