В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 листопада 2018 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області
в складі: головуючого судді - ОСОБА_1
при секретарі с/з - - ОСОБА_2
за участю прокурора - - ОСОБА_3
обвинуваченого - - ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Рівне кримінальне провадження за №0003420 від 13.06.2018 року про обвинувачення: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Рівне, українця, громадянина України, не одруженого, не судимого, із професійно технічною освітою, зареєстрованго та фактично проживаючого: АДРЕСА_1 , військовослужбовця військової служби за контрактом осіб рядового складу, водія відділення ПЗРК зенітно артилерійського взводу роти вогненпальної підтримки військової частини НОМЕР_1 , солдата, за ч. 4 ст.407КК України, -

в с т а н о в и в :
Відповідно до пункту 17 частини першої статті 106 Конституції України, статтей 2, 19, 20 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», 30 листопада 2017 року тимчасово виконуючий обов`язки командира військової частини НОМЕР_2 уклав із громадянином ОСОБА_4 контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.
Тоді ж, ОСОБА_4 прийнято на військову службу за контрактом, та наказом командира військової частини НОМЕР_2 , ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу військової частини, поставлено на всі види забезпечення, призначено на посаду курсанта та присвоєне військове звання «солдат».
У подальшому, 15 лютого 2018 року солдата ОСОБА_4 наказом командира військової частини НОМЕР_3 №48 зараховано до списків особового складу військової частини, поставлено на всі види забезпечення, призначено на посаду водія відділення ПЗРК зенітно артилерійського взводу роти вогневої підтримки, де солдат ОСОБА_4 проходить військову службу до даного часу.
Під час проходження військової служби, солдат ОСОБА_4 , у відповідності до вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», зобов`язаний захищати Вітчизну, суверенітет і територіальну цілісність України.
Будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, солдат ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст. ст. 11, 16, 127, 128 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», зобов`язаний свято і непорушно додержуватись Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, а також твердо знати та зразково виконувати свої службові обов`язки, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків, дотримуватись правил забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, внутрішнього порядку, у службовий час постійно знаходитись у розташуванні військової частини або місця служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України», ч. 8 ст. 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Згідно Указу Президента України № 15/2015 від 14 січня 2015 року в Україні оголошена часткова мобілізація, яка діє до даного часу.
Про те, солдат ОСОБА_4 , діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, діючи у порушення вимог вище згаданого законодавства, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки, став на злочинний шлях.
Так, із 06 лютого 2017 року по теперішній час солдат ОСОБА_4 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_3 (дислокована у АДРЕСА_2 ).
15 травня 2018 року командири (начальники) відрядили солдата ОСОБА_4 з місця служби місця табірного збору військової частини НОМЕР_3 на базі військової частини НОМЕР_4 до пункту постійної дислокації військової частини НОМЕР_3 ( АДРЕСА_2 ) для проходження військової служби.
Тоді ж, солдат ОСОБА_4 прибув у військову частину НОМЕР_3 ( АДРЕСА_2 ) та приступив до виконання обов`язків з військової служби.
16 травня 2018 року у солдата ОСОБА_4 раптово винник злочинний умисел, а саме самовільно залишити дану військову частину з метою тимчасово ухилитися від військової служби, а вільний від військової служби час використати на власний розсуд, не пов`язаний із проходженням військової служби.
Реалізовуючи свій злочинний намір, солдат ОСОБА_4 16 травня 2018 року близько 09 год. 00 хв. без будь яких поважних причин, з метою тимчасово ухилитись від військової служби, самовільно залишив військову частину НОМЕР_3 ( АДРЕСА_2 ).
24 жовтня 2018 року близько 10 год. 00 хв. солдат ОСОБА_4 добровільно з`явився у ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_3 ) та приступив до виконання обов`язків з військової служби, а вільний від військової служби час, у період із близько 09 год. 00 хв. 16 травня 2018 року до 10 год. 00 хв. 24 жовтня 2018 року проводив на власний розсуд, не пов`язаний із проходженням військової служби за місцем свого постійного проживання: АДРЕСА_1 .

Таким чином, солдат ОСОБА_4 , обвинувачується у тому, що він, являючись військовослужбовцем військової служби за контрактом осіб рядового складу та проходячи військову службу на посаді водія відділення ПЗРК зенітно артилерійського взводу роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_3 , діючи з прямим умислом, у порушення вимог ст.ст. 11, 16, 127, 128 129, 130, 199, 216, 217 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 1 Закону України «Про оборону України», усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та передбачаючи суспільно небезпечні наслідки, 16 травня 2018 року близько 09 год. 00 хв. без будь яких поважних причин самовільно залишив військову частину НОМЕР_3 ( АДРЕСА_2 ) з метою тимчасово ухилитись від військової служби.
24 жовтня 2018 року близько 10 год. 00 хв. солдат ОСОБА_4 добровільно з`явився у ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_3 ) та приступив до виконання обов`язків з військової служби, а вільний від військової служби час, у період із близько 09 год. 00 хв. 16 травня 2018 року до 10 год. 00 хв. 24 жовтня 2018 року проводив на власний розсуд, не пов`язаний із проходженням військової служби за місцем свого постійного проживання: АДРЕСА_1 , чим вчинив самовільне залишення військової частини, вчинені в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України, визнав повністю, щиро розкаявся та пояснив суду, що дійсно 16.05.2018 без дозволу командування залишив військову частину і з того часу по 24.10.2018 перебував за місцем свого проживання. У вчиненому розкаюється, просить суворо не карати.
Крім власного визнання вини, обвинувачений ОСОБА_4 , повністю погодився зі всіма доказами, що були зібрані під час досудового розслідування і підтверджували його винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України, згідно повідомлення про підозру та обвинувального акта, відмовившись від їх дослідження під час судового розгляду.
На підставі ч. 3 ст.349 КПК України суд при визначенні обсягу доказів, що підлягають дослідженню щодо тих обставин, які ніким із учасників кримінального провадження не оспорюються, і немає сумнівів у добровільності їх позиції, обмежився допитом обвинуваченого. Крім повного визнання обвинуваченого своєї винуватості, його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення повністю і об`єктивно стверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, які знаходяться в матеріалах кримінального провадження .
06 березня 2015 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Кримінального Кодексу України щодо посилення відповідальності за окремі військові злочини" від 12.02.2015 № 194-УІІІ, яким зокрема ст. 407 КК України викладено в новій редакції та доповнено ч. 4, відповідно до якої посилено кримінальну відповідальність військовослужбовців за не з"явлення вчасно на службу без поважних причин , вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
Дії обвинуваченого, що виразились в не з"явленні вчасно на службу без поважних причин , вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене особою, зазначеною в частині другій статті 407 КК України, органом досудового слідства вірно кваліфіковані за ч.4 ст. 407 КК України.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд, відповідно до вимог ст.ст. 50, 65КК України, враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, характер, обставини та наслідки їх вчинення, його суспільну небезпечність, особу винного, зокрема те, що він раніше не судимий, обставини, які пом`якшують покарання - визнання ним своєї вини. Обставин, які обтяжують покарання та підстав для застосування ст. 69 КК України, при призначенні покарання обвинуваченому, суд не вбачає.
На підставі викладеного, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 , покарання в межах санкцій статей обвинувачення, за ч.4 ст. 407 КК України у виді позбавлення волі.
Разом з тим, суд вважає за можливе звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 , від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк, оскільки виправлення останнього можливе без відбування покарання.
Приймаючи рішення про звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 ,від відбування покарання з випробуванням, з встановленням йому іспитового строку, у порядку визначеному ст. 75 КК України, суд взяв до уваги те, що обвинувачений повністю визнав свою вину та розкаявся у вчиненому.
Водночас, суд, вважає, що з метою забезпечення належної поведінки ОСОБА_4 в період дії іспитового строку, відповідно до ч.1 ст. 76 КК України, на нього слід покласти обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого за ч. 4 ст.407 КК України і призначити йому покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.
Відповідно до ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому 1 (один) роки іспитового строку.
Зобов`язати ОСОБА_4 відповідно до ч.1 ст. 76 КК України, 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
На вирок суду може бути подана апеляція до судової палати у кримінальних справах Рівненського апеляційного суду протягом 30 днів моменту проголошення вироку через Рівненський міський суд.
Згідно ст. 376 ч 6 КПК України копія вироку вручається негайно після його проголошення засудженому та прокурору.

Суддя Рівненського міського суду ОСОБА_1