Провадження № 11-кп/4820/115/19
Справа № 672/869/18 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.185, ч.2 ст.186 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому матеріали кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000127 від 06.04.2018 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.186 КК України, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 на вирок Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 02 листопада 2018 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Чемеровецького районного суду від 02 листопада 2018 року,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Турчинці Городоцького району Хмельницької області, українця, громадянина України, без освіти, не одруженого, не працюючого, особи з інвалідністю ІІ групи, жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого 07 лютого 2018 року Городоцьким районним судом Хмельницької області за ч.3.ст.185; ч.2 ст.15, ч.3 ст.185, ст.70 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням на 1 рік 6 місяців,
визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.186 КК України, та призначено йому покарання:
- за ч.2 ст.185 КК України у виді 2 років позбавлення волі;
- за ч.2 ст.186 КК України у виді 4 років позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_7 покарання у виді 4 років позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднато невідбуту частину покарання за вироком Городоцького районного суду Хмельницької області від 07 лютого 2018 року, і остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі.
Строк відбування покарання постановлено обчислювати з 02 листопада 2018 року, зарахувавши в строк тримання під вартою період з 26 квітня 2018 року по 01 листопада 2018 року.
До вступу вироку в законну силу запобіжний захід залишено попередній тримання під вартою.
Долю речових доказів вирішено відповідно до вимог ст.100 КПК України.
Заходи забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту, накладеного на мобільний телефон марки «Nokia», 90 кг металобрухту, жіночу сумку, гаманець, гроші в сумі 31 грн. скасовано.

За вироком суду, в кінці березня 2018 року близько 22 год. 30 хв. обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи в житловому будинку АДРЕСА_2 , скориставшись тим, що потерпілий ОСОБА_9 спить, шляхом вільного доступу, умисно, таємно, повторно викрав належний останньому мобільний телефон марки «Nokia» вартістю 823 грн. 64 коп., в якому знаходилася карта мобільного оператора «Київстар» вартістю 50 грн., заподіявши йому матеріальної шкоди на загальну суму 873 грн. 64 коп.
Крім того, 23 квітня 2018 року близько 23 год. 00 хв. обвинувачений ОСОБА_7 з приміщення новобудови, що розташоване по АДРЕСА_1 , з корисливих мотивів, умисно, таємно, повторно викрав 85 кг брухту чорного металу вартістю 6 грн. 20 коп. за 1 кг, заподіявши потерпілому ОСОБА_10 матеріальної шкоди на загальну суму 527 грн.
24 квітня 2018 року близько 06 год. 00 хв. обвинувачений ОСОБА_7 з приміщення новобудови, що розташоване по АДРЕСА_1 , з корисливих мотивів, умисно, таємно, повторно викрав 90 кг брухту чорного металу вартістю 6 грн. 20 коп. за 1 кг, заподіявши потерпілому ОСОБА_10 матеріальної шкоди на загальну суму 558 грн.
25 квітня 2018 року близько 22 год. обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном, підійшов до потерпілої ОСОБА_11 та, із застосуванням фізичного насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, що виразилось у тому, що він схопив її руками за голову та кинув на асфальт, відкрито викрав (вирвав з рук) належну останній жіночу сумку вартістю 90 грн., в середині якої знаходився гаманець вартістю 20 грн. та грошові кошти в сумі 31 грн. Вказаними діями ОСОБА_7 завдав потерпілій ОСОБА_11 матеріальної шкоди на загальну суму 141 грн.
Таким чином, своїми умисними діями, які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненій повторно та у відкритому викраденні чужого майна (грабежі) поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, вчиненому повторно, обвинувачений ОСОБА_7 вчинив злочини, передбачені ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 186 КК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 , як вбачається з її змісту, просить вирок змінити, пом`якшити йому призначене покарання.

Свої вимоги аргументує тим, що при призначенні покарання судом не було взято до уваги те, що він є інвалідом ІІ групи, у нього вроджена розумова відсталість, що підтверджується висновком судово-медичної експертизи №402 від 27.06.2018 року.

Стверджує, що спочатку потерпіла його не впізнала, однак потім змінила свої показання, і стверджувала, що він зірвав у неї з вух сережки.

Що стосується викраденого металобрухту, то, як вказує апелянт, насправді він його не викрадав, а знайшов в полі біля розваленої хати, який лежав як купа сміття, а тому він вирішив, що воно нікому не належить. Потерпілий ОСОБА_10 в суді заявив, що ніяких претензій до нього немає.

Щодо епізоду з крадіжкою телефону, то обвинувачений ОСОБА_7 в апеляційній скарзі вказує, що телефон «Nokia» йому дав власник ОСОБА_12 подзвонити до товариша тому вважає, що він його не викрадав.

Також, як звертає увагу обвинувачений, він не був в стані алкогольного сп`яніння під час вчинення злочину.

Захисник в своїй апеляційній скарзі просить вирок змінити, визнати ОСОБА_7 винним за ч.2 ст.185 КК України, і призначити покарання із застосуванням вимог ст.69 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а за відкрите викрадення майна кваліфікувати його дії як незакінчений замах, та призначити покарання у виді штрафу.

Свої вимоги аргументує неповнотою судового розгляду, неправильним застосуванням кримінального закону, що потягло призначення підзахисному покарання, яке за своєю суворістю не відповідає тяжкості вчинених злочинів та особі обвинуваченого.

Вказує, що ОСОБА_7 у викраденні телефону вину визнав повністю, давав правдиві зізнавальні показання на досудовому та судовому слідстві, сам з`явився до поліції, зізнався у вчиненому та приніс викрадений телефон.

Щодо епізодів викрадення металобрухту із нежитлового приміщення, захисник вважає, що під час судового слідства стороною обвинувачення не доведено та судом не здобуто доказів вини обвинуваченого у вчиненні двох епізодів крадіжки металобрухту, а вирок ґрунтується на словах обвинуваченого, інших доказів вини стороною обвинувачення не надано та судом не здобуто.

Стверджує, що у матеріалах справи відсутні прямі та об`єктивні докази, які б вказували, що саме в такій кількості металобрухт зберігався у приміщенні, так само, як і відсутні відомості, які б вказували на належність самого приміщення потерпілому ОСОБА_10 , як його власнику.

Звертає увагу захисник і на те, що дії її підзахисного по епізоду відкритого викрадення особистого майна у потерпілої ОСОБА_13 , кваліфіковані досудовим слідством за ч.2 ст.186 КК України, як викрадення чужого майна, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене повторно, але дії обвинуваченого слід кваліфікувати, як незакінчений замах, з огляду на те, що останній не зміг розпорядитись викраденим майном, оскільки на крик про допомогу потерпілої прийшли люди, які викликали поліцію та виявили обвинуваченого.

Також, як звертає увагу апелянт, суд першої інстанції помилково прийшов до висновку про вперте та явне небажання обвинуваченого ставати на шлях виправлення, так як він є інвалідом ІІ групи, психічно хворою особою, що підтверджується висновком судово-психіатричної експертизи.

В запереченні на апеляційну скаргу прокурор просить вирок залишити без зміни, а апеляційну скаргу сторони захисту без задоволення.

Свої вимоги аргументує тим, що висновки суду про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні злочинів ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду щодо змісту судового рішення з коротким викладом суті вимог апеляційних скарг, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційні скарги з підстав наведених у них, думку прокурора про законність та обґрунтованість вироку суду, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вони задоволенню не підлягають.

Відповідно до вимог статті 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Наведених вимог суд першої інстанції дотримався в повному обсязі.
Зокрема, ухвалюючи вирок, при формулюванні обвинувачення місцевий суд встановив та зазначив місце, час, спосіб вчинення кримінальних правопорушень, наслідки, форму вини й мотиви злочинів, якими керувався обвинувачений, послався на відповідну частину статті Основної частини КК та докази на підтвердження встановлених судом обставин, що відповідає вимогам пункту 2 частини 3 статті 374 КПК України.

В суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні злочинів, які йому інкримінуються, визнав повністю.
Окрім того, його вина повністю доводиться зібраними та перевіреними судом першої інстанції доказами, які повністю узгоджуються між собою.
Так, з показань потерпілого ОСОБА_9 , які суд першої інстанції поклав в основу вироку, та які узгоджуються з показаннями обвинуваченого ОСОБА_7 вбачається, що навесні 2018 року ОСОБА_9 перебував у будинку свого сусіда ОСОБА_14 , де після вживання алкогольних напоїв заснув, а коли прокинувся, то виявив крадіжку мобільного телефону.
Свою вину за даним епізодом обвинувачений повністю визнав в суді першої інстанції, що також підтвердив і під час апеляційного розгляду.
Крім того, добровільно, в присутності понятих, видав працівникам поліції викрадений телефон.

По епізоду відкритого викрадення майна потерпілої ОСОБА_11 вина обвинуваченого також доводиться у повному обсязі сукупністю зібраних та перевірених в судовому засіданні доказів. Зокрема, показаннями потерпілої та обвинуваченого, наявністю у потерпілої легких тілесних ушкоджень, даними, зафіксованими у протоколі огляду місця події та у заяві про вчинене кримінальне правопорушення. Не заперечив вказані обставини і обвинувачений під час апеляційного розгляду справи.
Твердження останнього про те, що він не перебув в стані алкогольного сп`яніння під час відкритого викрадення майна потерпілої ОСОБА_11 , спростовуються наявним в матеріалах кримінального провадження висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №29 від 25 квітня 2018 року, згідно якого в крові ОСОБА_7 виявлено 1,9 проміле алкоголю (а.с.82 том 2).
Доводи захисника про неправильну кваліфікацію дій обвинуваченого по вказаному епізоду також не заслуговують на увагу з огляду на таке.
Згідно з ч.2 ст.15 КК України замах на вчинення злочину є закінченим, якщо особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від її волі.
Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» крадіжку та грабіж потрібно вважати закінченими з моменту, коли винна особа вилучила майно і мала реальну можливість розпоряджатися чи користуватися ним.
Отже грабіж вважається закінченим злочином з моменту заволодіння майном і таким моментом визнається поява у злочинця реальної початкової можливості розпоряджатися вилученим майном, як власним (винести, сховати, передати, викинути тощо). Як вбачається з протоколу огляду місця події від 25 квітня 2018 року (а.с.78 т.2), на узбіччі дороги, навпроти господарства №42 по вул. Мєндєлєєва в м. Городку, виявлена жіноча сумочка з пошкодженим ременем, що свідчить про те, що обвинувачений розпорядився викраденим майном, а сумку викинув на узбіччя.
Що стосується обставини, яка інкримінується обвинуваченому, про те, що він під час нападу на потерпілу ОСОБА_11 зірвав з її вух сережки, то ця обставина правомірно виключена судом першої інстанції з пред`явленого йому обвинувачення, з чим повністю погоджується колегія суддів, а тому доводи апеляційної скарги обвинуваченого в цій частині є безпідставними.

Твердження ОСОБА_7 про те, що на нього під час досудового розслідування чинився тиск, нічим не підтверджено, а в матеріалах справи відсутні будь-які дані про те, що обвинувачений звертався зі скаргами з цього приводу у правоохоронні органи.

Вина обвинуваченого по епізодах викрадення металобрухту також підтверджується в повному обсязі зібраними доказами, в тому числі і показаннями самого ОСОБА_7 , який свою вину за вказаними злочинами як в суді першої так і апеляційної інстанцій визнав повністю.
Так потерпілий ОСОБА_10 надав суду чіткі та послідовні показання, які суд першої інстанції поклав в основу вироку, та які повністю узгоджуються з показаннями обвинуваченого ОСОБА_7 щодо обставин скоєння крадіжки металобрухту, сумніватися в правдивості яких підстав немає.
Зокрема, потерпілий детально розповів, що він є власником новобудови, яка розташована по АДРЕСА_1 , територія, де знаходиться новобудова, частково огороджена, прохід та територію вільний. Під час проведення ремонтних робіт працівники виявили відсутність металобрухту, який в подальшому було знайдено на пункті прийому металобрухту.
Окрім того, вина ОСОБА_7 за вказаними епізодами підтверджується й іншими дослідженими під час судового розгляду та перевіреними судом доказами, з якими повністю погоджується колегія суддів, зокрема, даними, зафіксованими в протоколах прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення та огляду місця події від 13 червня 2018 року, де було виявлено викрадений металобрухт, даними, зафіксованими в протоколах пред`явлення особи для впізнання від 19.06.2018 року, відповідно до яких свідки впізнали ОСОБА_7 як особу, яка здала викрадений металобрухт на пункт прийому та доставила його на таксі до місця здачі.
Ставити наведені докази під сумнів у колегії суддів підстав немає.

З огляду на вказану сукупність доказів у кримінальному провадженні, колегія суддів має підстави вважати, що у кримінальному провадженні встановлено всі обставини вчинення кримінальних правопорушень, відповідно до вимог ст.91 КПК, й оцінено за правилами ст.94 КПК, для беззаперечного висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 185 і частиною 2 ст.186 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно та відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, вчиненому повторно.
Перевіряючи законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції в межах апеляційних скарг, колегія суддів не вбачає підстав для їх задоволення, а саме пом`якшення обвинуваченому покарання з врахуванням положень ст.69 КК України, оскільки покарання ОСОБА_7 у виді та в розмірі визначеному у вироку місцевого суду, належним чином мотивоване, з врахуванням вимог ст.65 КК України та роз`яснень, що містяться в п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року зі змінами, внесеними Постановами № 18 від 10 грудня 2004 року і № 8 від 12 червня 2009 року «Про практику призначення судами кримінального покарання».
Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про неврахування судом при призначенні йому покарання ряду пом`якшуючих обставин, які, на його думку, давали підстави призначити йому більш м`яке покарання, є безпідставними. Так, призначаючи йому покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, характер діянь і спосіб їх вчинення, суспільну небезпеку скоєних кримінальних правопорушень, особу винного, який вчинив злочини під час іспитового строку, ніде не працює, його позитивну характеристику, те, що він є особою з інвалідністю, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Враховано судом і позицію потерпілих, які до нього не мають будь-яких матеріальних претензій, а також висновок судово-психіатричної експертизи №402 від 27.06.2018 року, згідно з яким на момент вчинення суспільно-небезпечного діяння та на даний час ОСОБА_7 виявляв та виявляє легку розумову відсталість з поведінковими розладами та судомними нападами в анамнезі, через що не в повній мірі міг та може усвідомлювати свої дії та не повною мірою міг та може керувати ними. Вище зазначені обставини, в їх сукупності, і стали підставою для призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах, передбачених в санкціях ч.2 ст.185, ч.2 ст.186 КК України, з чим і погоджується колегія суддів, оскільки таке покарання за своїм видом і розміром є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів, і підстав для його зміни в сторону пом`якшення, не встановлено, як і не встановлено підстав для застосування положень ст.69 КК України, а отже доводи апеляційних скарг сторони захисту в цій частині відхиляються.

Таким чином, у процесі перевірки матеріалів кримінального провадження, колегія суддів не встановила матеріальних чи процесуальних порушень при збиранні, дослідженні і оцінці доказів, які б ставили під сумнів обґрунтованість висновків суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, правильності кваліфікації його дій та розміру призначеного покарання. Відповідно і підстав для зміни чи скасування вироку суду щодо останнього не вбачається.

У зв`язку із наведеним, керуючись ст.ст. 404-405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати,

п о с т а н о в и л а:

Вирок Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 02 листопада 2018 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим ОСОБА_15 , який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4