Справа № 168/662/18
Провадження №1-кп/157/2/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 січня 2019 рокумісто Камінь-Каширський

Камінь-Каширський районний суд Волинської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000188 про обвинувачення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, раніше судимого вироком Старовижівського районного суду Волинської області від 26 березня 2018 року за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 80 годин, покарання відбув повністю 23 жовтня 2018 року,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 389 КК України,

встановив:

ОСОБА_7 в період часу з 07 по 12 липня 2018 року (точної дати досудовим розслідуванням не встановлено) біля 20 год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на подвір`ї житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер та наслідки своїх дій, маючи прямий умисел на протиправне заволодіння чужим майном, керуючись корисливим мотивом, переслідуючи мету незаконного збагачення за рахунок чужого майна, в присутності власниці майна ОСОБА_6 , усвідомлюючи, що його дії помічені останньою, всупереч її волі, повторно, відкрито викрав з господарської будівлі належний потерпілій велосипед, чим спричинив їй матеріальні збитки на суму 935 грн.

Крім того, ОСОБА_7 , будучи засудженим вироком Старовижівського районного суду Волинської області від 26 березня 2018 року за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 80 годин, який набрав законної сили 26 квітня 2018 року, перебуваючи на обліку в Старовижівському районному секторі філії Державної установи «Центр пробації» у Волинській області з 08 травня 2018 року, відносно якого заведена особова справа № 05/2018, будучи ознайомленим під підпис з порядком та умовами відбування покарання у виді громадських робіт, попередженим про кримінальну відповідальність за ухилення від відбування цього покарання, отримавши направлення до Мизівської сільської ради Старовижівського району Волинської області для виконання громадських робіт, будучи ознайомленим із графіком їх виконання, а саме з 02 по 27 липня 2018 року з розрахунку по чотири години кожного робочого дня, умисно ухилився від відбування громадських робіт, не вийшовши на роботу без поважних причин 13, 16, 17, 18, 19, 20, 23, 24, 25, 27 липня 2018 року.

Обвинувачений ОСОБА_7 винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, визнав повністю. Показав, що в липні 2018 року, точної дати вказати не може, в житловому будинку за місцем свого проживання, він розпивав горілку зі своєю співмешканкою ОСОБА_8 та сином потерпілої ОСОБА_6 ОСОБА_9 . Після застілля ОСОБА_9 пішов додому, а вони з ОСОБА_8 лягли спати. Вранці наступного дня він виявив, що з подвір`я зник належний йому велосипед. У крадіжці велосипеда він запідозрив ОСОБА_9 , тому одразу пішов до нього, щоб повернути викрадене. Однак ОСОБА_9 заперечив свою причетність до зникнення велосипеда. Після цього вони зі співмешканкою продовжили пошук велосипеда по селу, однак безрезультатно. Через декілька днів він знову повернувся до Арендаруків, де застав лише потерпілу ОСОБА_6 , яка запевнила, що його велосипеда в її господарстві немає. Проте він, не повіривши у її слова, з її ж дозволу оглянув одну із господарських споруд, де виявив інший велосипед, який належав потерпілій. Не знайшовши свій велосипед, він забрав велосипед ОСОБА_6 , а останній повідомив, що належний їй велосипед буде зберігатися в нього до тих пір, поки її син ОСОБА_10 не поверне його велосипед. ОСОБА_6 заперечила та намагалася відібрати свій велосипед, однак він силою забрав велосипед та відвів до свого дому. Через деякий час з`ясувалося, що його велосипед знаходився в сусідки ОСОБА_11 , однак викрадений в ОСОБА_6 велосипед він повернув останній лише коли до нього приїхали працівники поліції за викликом дочки потерпілої ОСОБА_12 .

Також ОСОБА_7 визнав винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України. Показав, що йому було відомо про ухвалений відносно нього вирок Старовижівського районного суду Волинської області від 26 березня 2018 року, яким його було засуджено за ч. 1 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді громадських робіт на строк 80 годин. Також підтвердив, що працівники органу з питань пробації роз`яснили йому обов`язок неухильно відбувати призначене покарання та повідомили про наслідки від його ухилення. Частину призначених йому громадських робіт строком у 40 годин він відбув, виконуючи роботи щодо благоустрою в Мизівській сільській раді Старовижівського району Волинської області. Решту громадських робіт він не відпрацював, оскільки вважав, що покарання відбув повністю та виїхав у Житомирську область на сезонні роботи. Просить його суворо не карати та врахувати, що потерпіла ОСОБА_6 до нього претензій не має, а невідбуту частину громадських робіт він відпрацював повністю.

Крім повного визнання обвинуваченим своєї вини у скоєному, його винуватість у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 389 КК України, підтверджується наступними дослідженими в судовому засіданні доказами.

Зокрема, показаннями потерпілої ОСОБА_6 про те, що в один із днів липня 2018 року біля 14 год. до неї додому прийшов ОСОБА_7 . Він звинуватив її сина ОСОБА_10 в крадіжці його велосипеда. Вона заперечила дане звинувачення та запропонувала обвинуваченому самому оглянути її господарські будівлі аби переконатися, що його майна в них немає. ОСОБА_7 , виявивши в одній із господарських будівель належний їй велосипед, заявив, що забере його до того часу, допоки не знайдеться викрадений у нього велосипед та почав виводити його з подвір`я. Вона заборонила йому забирати велосипед та намагалася відібрати. Однак, зважаючи на те, що вона в той час пересувалася лише за допомогою милиць, обвинуваченому все ж вдалося забрати належний їй велосипед. Пізніше її дочка ОСОБА_13 вимагала від ОСОБА_7 добровільно повернути викрадений у потерпілої велосипед, однак той проігнорував її вимоги. Повернути викрадений велосипед вдалося лише за допомоги працівників поліції, яким ОСОБА_7 добровільно видав викрадене. На даний час майнових претензій до обвинуваченого не має.

Також показаннями свідка ОСОБА_9 про те, що він не має ніякого відношення до зникнення належного ОСОБА_7 велосипеда, оскільки приїздив до обвинуваченого власним велосипедом, яким також повертався додому.

Показаннями свідка ОСОБА_8 підтверджуються показання потерпілої в тій частині, що ОСОБА_7 всупереч волі останньої відібрав у неї велосипед та зберігав його за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 до приїзду працівників поліції, які вилучили в обвинуваченого викрадений велосипед.

Показаннями свідка ОСОБА_12 доводиться та обставина, що крадіжка належного потерпілій велосипеда носить характер відкритого викрадення чужого майна. Зокрема, свідок показала, що коли вона приїхала до своєї матері потерпілої ОСОБА_6 , остання розповіла їй, що ОСОБА_7 , незважаючи на її заборону та намагання перешкодити його протиправним діям, відкрито заволодів її майном. Також свідок показала, що на її прохання добровільно повернути потерпілій викрадене в неї майно обвинувачений відмовив, при цьому не заперечував, що викрадений велосипед знаходиться саме у нього.

Протиправність дії ОСОБА_7 щодо відкритого викрадення чужого майна доводиться також показаннями свідка ОСОБА_11 , яка вказала, що в липні 2018 року на одній із вулиць с. Мизове Старовижівського району Волинської області вона побачила ОСОБА_9 , який, перебуваючи в стані сильного алкогольного сп`яніння, спав на узбіччі. Поруч нього лежав велосипед. Вона розбудила ОСОБА_9 та застерегла його, що в такому стані в нього можуть викрасти велосипед. Тоді він попросив її зашити в себе його велосипед, а сам пішов додому. Наступного дня її чоловік ОСОБА_14 попросив ОСОБА_9 забрати свій велосипед, на що той відповів, що його велосипед знаходиться вдома, про походження іншого велосипеда він нічого не знає. Через кілька днів вона зустріла співмешканку ОСОБА_7 ОСОБА_8 , якій повідомила, що викрадений у них велосипед знаходиться в неї, однак ОСОБА_8 відмовилася його забирати.

Аналіз показань згаданих вище свідків, потерпілої та самого обвинуваченого спростовують твердження захисника про відсутність в діях ОСОБА_7 суб`єктивної сторони злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, а саме корисливого мотиву, оскільки в ході судового розгляду доведено та нічим не спростовано того факту, що ОСОБА_7 на момент вчинення злочину не мав жодних законних підстав та права на володіння, користування чи розпорядження майном потерпілої.

Показаннями свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , відповідно Мизівського сільського голови та старшого інспектора Старовижівського районного сектору філії Державної установи «Центр пробації» в Волинській області, доводиться винуватість ОСОБА_7 в ухиленні від відбування громадських робіт. Так свідки підтвердили, що ОСОБА_7 був ознайомлений з порядком відбування призначеного судом покарання та наслідками від його ухилення. Однак, відпрацювавши лише половину обсягу призначених громадських робіт, від відбування решти покарання ухилився, на виклики до органу з питань пробації не з`являвся, на дзвінки не відповідав. Невідбуту частину громадських робіт ОСОБА_7 відпрацював у жовтні 2018 року, станом на 02 листопада 2018 року обвинувачений покарання відбув повністю.

Винуватість обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, підтверджується також дослідженими в судовому засіданні документами, а саме: витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань (а.с. 73) та протоколами огляду місця події від 12.07.2018 року (а.с. 74) та від 25.07.2018 року (а.с. 79), з яких встановлено час та місце вчинення кримінального правопорушення, зокрема, підтверджено, що відкрите викрадення чужого майна ОСОБА_7 вчинив в період часу з 07 по 12 липня 2018 року на території домогосподарства потерпілої ОСОБА_6 за адресою АДРЕСА_2 , а викрадене майно було вилучено в обвинуваченого за місцем його проживання. Протоколом проведення слідчого експерименту за участю потерпілої від 20.07.2018 року (а.с. 77) повністю доведено, що крадіжка велосипеда була здійснена обвинуваченим у присутності потерпілої та всупереч її волі. Висновком судової товарознавчої експертизи від 31.07.2018 року (а.с. 84) підтверджується розмір заподіяної кримінальним правопорушенням майнової шкоди, яка становить 935 грн.

Винуватість обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, підтверджується дослідженими в судовому засіданні матеріалами особової справи засудженого ОСОБА_7 , в яких зокрема міститься копія вироку Старовижівського районного суду Волинської області від 26 березня 2018 року, який набрав законної сили та яким ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 80 годин (а.с. 96). З матеріалів особової справи також встановлено, що ОСОБА_7 , будучи ознайомленим з порядком відбування призначеного судом покарання, попередженим про наслідки ухилення від його відбування, зокрема про можливість притягнення до кримінальної відповідальності (а.с. 106), отримавши направлення до Мизівської сільської ради для відбування громадських робіт (а.с. 96), згідно встановленого графіка, а саме з 02 по 27 липня 2018 року за винятком вихідних днів, відбув лише 40 із призначених 80 годин громадських робіт (а.с. 119). В той же час, з акту перевірки виконання судового рішення від 27 липня 2018 року поважних причин невиходу ОСОБА_7 на роботу встановлено не було (а.с. 116), що доводить винуватість обвинуваченого в умисному ухиленні від відбування призначеного судом покарання у виді громадських робіт.

Оцінюючи досліджені під час судового розгляду докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності, суд вважає, що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 186 КК України, оскільки повторно відкрито викрав чуже майно, а також злочин, передбачений ч. 2 ст. 389 КК України, оскільки, будучи засудженим, ухилився від відбування покарання у виді громадських робіт.

До обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , суд відносить його щире каяття.

До обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, суд відносить рецидив злочинів.

Виходячи з наведеного, враховуючи ступінь тяжкості та суспільну небезпеку вчинених злочинів, обставини їх вчинення, особу винного, зокрема, його негативну характеристику за місцем проживання, який однак свою вину у вчиненому визнав повністю, щиро покаявся, позицію потерпілої, яка не наполягає на обранні обвинуваченому суворої міри покарання, а також ту обставину, що на даний час ОСОБА_7 повністю відбув призначене йому покарання у виді громадських робіт, суд вважає, що призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді відповідно позбавлення волі та арешту в межах санкцій статей, по яких він притягується до кримінальної відповідальності, зі звільненням від відбуття даного покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів. Остаточне покарання обвинуваченому слід визначити з урахуванням положень ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Підстав для обрання обвинуваченому запобіжного заходу суд не вбачає.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати на залучення експерта для проведення судової товарознавчої експертизи на суму 1001 грн., що підтверджуються розрахунками вартості та калькуляцією проведеної експертизи, слід стягнути з обвинуваченого на користь держави.

Керуючись статтями 368, 370, 374 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 389 КК України, та призначити покарання:

- за ч. 2 ст. 186 КК України 4 (чотири) роки позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 389 КК України 6 (шість) місяців арешту.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

На підставі статті 75 КК України із застосуванням ст. 76 КК України ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі звільнити з випробуванням, якщо він протягом 3 (трьох) років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Речовий доказ: велосипед синього кольору, який знаходиться на зберіганні в потерпілої ОСОБА_6 , залишити в її власності.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь держави 1001 (одну тисячу одну) гривню процесуальних витрат на залучення експерта для проведення судової товарознавчої експертизи.

Вирок може бути оскаржений до Волинського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Камінь-Каширський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий: ОСОБА_1