ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/359/18 Справа № 208/7971/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дінпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Дніпродзержинської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14 листопада 2018 року про відмову в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14 листопада 2018 року відмовлено в задоволенні клопотання слідчого СВ Кам`янського ВП ГУ НП в Дніпропетровській області ОСОБА_7 про накладення арешту на майно.

Рішення суду обґрунтовано наступним.

12.10.2018р. органом досудового розслідування внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001686 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, а саме по факту таємного викрадення 20.09.2018р. мобільного телефону «Nokia» гр. ОСОБА_8 .

Згідно протоколу огляду предмету, 12.11.2018р. слідчим СВ Кам`янського ВП ГУ НП в Дніпропетровській області, за згодою ОСОБА_9 , здійснено огляд, в ході якого вилучено мобільний телефон «Nokia», чорного кольору, IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 .

Постановою слідчого від 12.11.2018р., вилучений в ході вищевказаного огляду телефон визнано речовим доказом, та, водночас, зазначено про зберігання вказаного речового доказу при матеріалах кримінального провадження.

Згідно ч.2 ст.100 КПК України, речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий.

Відповідно до ст.100 КПК України, та Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженого Постановою КМУ №1104 від 19.11.2012р. «Про реалізацію окремих положень Кримінального процесуального кодексу України», обов`язок зберігати речові докази, що зберігаються разом з матеріалами кримінального провадження, покладено на слідчого, який здійснює таке провадження.

Враховуючи, що в ході розгляду даного клопотання встановлено, що майно, на яке слідчий просить накласти арешт, зберігається разом з матеріалами кримінального провадження у сторони кримінального провадження, слідчий суддя дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення даного клопотання, оскільки особа, що його подала, не довела необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

В апеляційній скарзі:

- прокурор просить поновити строк апеляційного оскарження ухвали слідчого судді, як пропущений з поважних причин; ухвалу скасувати та постановити нову, якою накласти арешт на мобільний телефон «Nokia 5», IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , який вилучено у ОСОБА_9 та визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0001686.

Вказує, що прокурор та слідчий до участі у розгляді клопотання не залучались, про час оголошення судового рішення повідомлені не були, і лише 20.11 2018 року слідчим отримано копію ухвали слідчого судді від 14.11.2018 року, тому вважає, що строк апеляційного оскарження судового рішення пропущено з поважних причин та просить поновити його.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурора зазначає, що вилучений у ОСОБА_9 мобільний телефон «Nokia 5», який було викрадено у потерпілого ОСОБА_8 , має усі ознаки тимчасово вилученого майна, відповідно до вимог КПК України. Крім того, 12.11. 2018 року вказаний телефон було визнано речовим доказом по справі, з метою забезпечення збереження мобільного телефону та використання у подальшому його доказового значення у кримінальному провадженні, слідчим було скеровано зазначене клопотання до суду.

На думку прокурора, у клопотанні слідчого зазначено підставу та мету застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, наведені ризики його можливого псування, знищення, пошкодження, однак судом безпідставно вказано на відсутність цих аргументів в ухвалі слідчого судді.

Заслухавши доповідь судді,думку прокурора, яка підтримала свої апеляційні вимоги, просила їх задовольнити а ухвалу слідчого судді, - скасувати, перевіривши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Вирішуючи питання про необхідність поновлення прокурору строку апеляційного оскарження ухвали слідчого судді, колегія суддів виходить з того, що оскільки ухвалу слідчого суддів 14 листопада 2018 року було винесено за відсутності прокурора, колегія суддів вважає поважними причини пропуску строку апеляційного оскарження судового рішення та приходить до висновку, що його слід поновити.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому зазначеним Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 року у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально-протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально- протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як вбачається з наданих матеріалів, 12.10.2018 року органом досудового розслідування внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001686 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, а саме по факту таємного викрадення 20.09.2018р. мобільного телефону «Nokia» у ОСОБА_8 .

Згідно протоколу огляду предмету, 12.11.2018 року слідчим СВ Кам`янського ВП ГУ НП в Дніпропетровській області, за згодою ОСОБА_9 , здійснено огляд, в ході якого вилучено мобільний телефон «Nokia», чорного кольору, IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 .

Постановою слідчого від 12.11.2018 року, вилучений в ході вищевказаного огляду телефон визнано речовим доказом, та, водночас, зазначено про зберігання вказаного речового доказу при матеріалах кримінального провадження.

12 листопада 2018 року слідчий звернулася до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська з клопотанням про арешт майна, а саме: на мобільний телефон «Nokia 5», IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , який вилучено у ОСОБА_9 та визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0001686, обґрунтувати свої вимоги тим, що незастосування арешту майна, може спричинити у подальшому приховування, пошкодження, знищення чи втрату речових доказів.

Колегія суддів приходить до висновку, що в даному випадку є необхідність в накладенні арешту на вищезазначене майно, оскільки є підстави обґрунтовано вважати, що воно відповідає вимогам ст. 98 КПК України щодо речового доказу, достатніх для вжиття на цьому етапі досудового розслідування заходів забезпечення кримінального провадження, а арешт на майно, що є речовим доказом у кримінальному провадженні, за правилами ч. 3 ст. 170 КПК України може бути накладений незалежно від суб`єкту, що є його власником, процесуального статусу останнього, розміру шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, можливості застосування спеціальної конфіскації або конфіскації майна як виду покарання.
У зв`язку з вищенаведеним, колегія суддів вважає за необхідне вимоги апеляційної скарги прокурора задовольнити, ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу про задоволення в повному обсязі клопотання слідчого про арешт майна.
Керуючись ст. ст. 131, 132, 170-173, 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Поновити прокурору Дніпродзержинської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14 листопада 2018 року.
Апеляційну скаргу прокурора Дніпродзержинської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 , - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14 листопада 2018 року про відмову в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна, - скасувати та постановити нову, якою задовольнити клопотання слідчого СВ Камянського ВП ГУНП в Дніпропетровській області майора поліції ОСОБА_7 , та накласти арешт на мобільний телефон «Nokia 5», IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , який вилучено у ОСОБА_9 та визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0001686.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4