Номер провадження: 11-сс/813/277/19
Номер справи місцевого суду: 520/2188/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26.02.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , подану в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , та апеляційну скаргу прокурора першого відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення прокуратури Одеської області ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м Одеси від 07 лютого 2019 року про відмову в застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою та застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту до підозрюваного ОСОБА_8 , у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000429 за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.28 ч.2 ст.364 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 07 лютого 2019 року було відмовлено в задоволенні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та застосований запобіжний захід у виді домашнього арешту в період часу з 23-00 год до 06-00 год строком до 02.04.2019 року до підозрюваного ОСОБА_8 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000429 за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.28 ч.2 ст.364 КК України.

Оскаржуваною ухвалою на підозрюваного покладені обов`язки:
-прибувати до слідчого, прокурора, суду за кожною вимогою,
-повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи,
-здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд за кордон.
Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді, захисник ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просила оскаржувану ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою відмовити в застосуванні запобіжного заходу до підозрюваного ОСОБА_8 .

Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що ухвала слідчого судді є незаконною та необґрунтованою, оскільки:

- не доведено існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України;

- під час розгляду клопотання слідчого прокурор не обґрунтував, чому інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного;

- в оскаржуваній ухвалі не доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 злочину, передбаченого ч.2 ст.28 ч.2 ст.364 КК України,

- слідчий суддя залишив поза увагою те, що підозрюваний ОСОБА_8 є пенсіонером, має постійне місце проживання, характеризується позитивно, має на утриманні доньку, яка є інвалідом з дитинства, та сам він потребує нагляду у лікаря через численні сердечні захворювання.

Прокурор відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_6 в своїй апеляційній скарзі просив оскаржувану ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою з розміром застави як альтернативного запобіжного заходу в розмірі 11350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 20000000 (двадцять мільйонів) гривень.

Доводи апеляційної скарги прокурор обґрунтував тим, що існують ризики, передбачені ст.177 КПК України, щодо незаконного впливу на свідків, переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду, а також перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином з метою уникнення від кримінальної відповідальності. Прокурор наголошує, що в даному випадку наявні ознаки справжнього суспільного інтересу, оскільки внаслідок дій підозрюваного ОСОБА_8 були спричинені тяжкі наслідки державним інтересам.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника ОСОБА_7 та підозрюваного ОСОБА_8 , які підтримали доводи апеляційної скарги захисника та заперечували проти апеляційної скарги прокурора, прокурора, який підтримав доводи своєї апеляційної скарги та заперечував проти задоволення вимог апеляційної скарги захисника, дослідивши матеріали судового провадження за клопотанням слідчого, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Згідно з вимогами ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції, переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про те, що на даному етапі досудового розслідування, можна вважати обґрунтованою підозру ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 364 КК України.

Так, органом досудового розслідування встановлено, що на початку 2007 року у директора ННЦ «Інститут виноградарства і виноробства ім. В.Є. Таїрова» УААН ОСОБА_9 виник корисливий умисел на незаконне відчуження та зміну функціонального використання земельної ділянки, яка знаходилася в межах земель, переданих у постійне користування ННЦ «Інститут виноградарства і виноробства ім. В.Є. Таїрова» УААН з призначенням «під закладку селекційних насаджень і маточників винограду для ведення дослідних і навчальних цілей» та в подальшому на розділення її на менші земельні ділянки із функціональним призначенням «для ведення садівництва».

До вчинення злочину ОСОБА_9 залучив заступника директора ННЦ «Інститут виноградарства і виноробства ім. В.Є. Таїрова» УААН ОСОБА_8 та директора ДП «ДГ «Таїровське» ННЦ «Інститут виноградарства і виноробства ім. В.Є. Таїрова» УААН ОСОБА_10 , з якими вступив у злочину змову, зацікавивши їх тим, що вони також отримають у власність по земельній ділянці.

З метою реалізації спільного злочинного умислу, 13.09.2007 року ОСОБА_9 підготовив та направив лист президенту Української академії аграрних наук ОСОБА_11 , в якому просив надати дозвіл на вилучення із землекористування земельну ділянку площею 10,73 га.

Президією Української академії аграрних наук видано постанову від 20 вересня 2007 року, якою надано згоду на вилучення із землекористування ННЦ «Інститут виноградарства і виноробства ім. В.Є. Таїрова» УААН земельної ділянки для створення садового товариства.

26.05.2009 року ОСОБА_9 склав та направив голові Овідіопольської районної державної адміністрації ОСОБА_12 лист, в якому, посилаючись на постанову президії Української академії аграрних наук, зазначив, що ННЦ «Інститут виноградарства і виноробства ім. В.Є. Таїрова» УААН не заперечує проти припинення права постійного користування частиною земельної ділянки загальною площею 10,73 га та віднесення її до земель запасу.

Голова Овідіопольської РДА ОСОБА_12 , на підставі листа ГУ Держкомзему у Одеській області №2-4-14/4542 від 15.09.2009 року, на підставі п. «г» ч. 3 та п. «е» ч. 4 ст. 84, ст. ст. 123, 149, 150 Земельного Кодексу України, листом №1/35/01-2406 від 17.09.2009 року повідомила ОСОБА_9 про те, що вказані землі відносяться до особливо цінних земель, тому їх вилучення не відноситься до компетенції районної державної адміністрації.

Отримавши зазначений лист, ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , діючи за попередньою змовою, розробили новий злочинний план, згідно з яким, їм необхідно було отримати від Президії УААН дозвіл на вилучення з права постійного користування Інституту виноградарства і виноробства ім. В.Є. Таїрова дві земельні ділянки загальною площею 86,92 га, до складу однієї з яких входитиме земельна ділянка площею 10,73 га та передачі її у постійне користування ДП «ДГ «Таїровське» ННЦ «Інститут виноградарства і виноробства ім. В.Є. Таїрова», при цьому без розробки проекту землеустрою змінити документально її функціональне призначення на «для ведення товарного виробництва».

З метою реалізації спільного злочинного умислу, ОСОБА_9 направив відповідного листа на адресу Президента Української академії аграрних наук ОСОБА_11 .

Постановою Президії УААН від 23.12.2009 року №20 надано згоду на вилучення із землекористування ННЦ «Інститут виноградарства і виноробства ім. В.Є. Таїрова» УААН земельних ділянок загальною площею 86,92 га та передачу їх у постійне користування ДП «ДГ «Таїровське» ННЦ «Інститут виноградарства і виноробства ім. В.Є. Таїрова» УААН. Окремою постановою за тим же номером внесені зміни до постанови Президії УААН від 20 вересня 2007 року.

Для завершення злочинного умислу, в період з 10.05.2010 року по 03.08.2010 року, ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою, повідомили про свій злочинний план головного спеціаліста юридичного відділу апарату Овідіопольської районної державної адміністрації ОСОБА_13 та голову Держкомзему в Овідіопольському районі ОСОБА_14 , які погодились на участь у злочинних діях, спрямованих на незаконне вилучення з права постійного користування ННЦ «ІВіВ ім. В.Є. Таїрова» НААН земельної ділянки площею 10,73 га.

З метою розробки проекту землеустрою для відведення земельних ділянок, вказані особи звернулись до фізичної особи-підприємця « ОСОБА_15 » (ідентифікаційний код № НОМЕР_1 ), який, на підставі ліцензії АВ №553650 від 12.08.2010 року, надавав послуги на проведення робіт із землеустрою, землевпорядних робіт.

Згідно спільного злочину наміру ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , для формального виконання вимог ст. 123 Земельного Кодексу України, ОСОБА_15 повинен був розробити проект землеустрою для відведення земельних ділянок, включивши туди осіб, які працюють ННЦ «ІВіВ ім. В.Є. Таїрова» та ДП «ДГ «Таїровське» ННЦ «ІВіВ ім. В.Є. Таїрова», а також формальних отримувачів земельних ділянок - третіх осіб, земельними ділянками яких учасники злочинної групи зможуть розпорядитися на власний розсуд. Даний проект землеустрою, згідно спільної домовленості, ОСОБА_14 , повинен був затвердити, незважаючи на його невідповідність чинному законодавству. За виконання документів із землеустрою ОСОБА_15 також повинні були відійти номінально у власність земельні ділянки, які формально будуть оформлені на наближених до нього осіб.

ОСОБА_13 , згідно спільного злочинного плану, користуючись тим, що вона є працівником юридичного відділу апарату райдержадміністрації та виконує обов`язки начальника юридичного відділу, здійснить розробку проектів розпоряджень райдержадміністрації за зверненнями ОСОБА_8 та ОСОБА_10 про передачу права постійного користування земельними ділянками загальною площею 86,92 га від ННЦ «ІВіВ ім. В.Є. Таїрова» до ДП «ДГ «Таїровське» ННЦ «Інститут виноградарства і виноробства ім. В.Є. Таїрова» зі зміною виду функціонального призначення, а після цього й проект розпорядження за зверненням ОСОБА_10 про припинення права постійного користування на земельну ділянку площею 10,73 га та передачу її до земель запасу (за межами населених пунктів), забезпечить реєстрацію заяв підставних осіб в канцелярії Овідіопольської РДА, підпише їх як виконавець та голова юридичного відділу апарату райдержадміністрації та завізує їх у заступників голови Овідіопольської районної державної адміністрації.

За злочинним планом, ОСОБА_14 , користуючись службовим положенням, зобов`язався погодити від свого імені проекти розпоряджень райдержадміністрації, розроблені ОСОБА_13 .

Діючи за спільним злочинним планом, заступник директора ННЦ «ІВіВ ім. В.Є. Таїрова» ОСОБА_8 30.07.2010 року склав та направив голові Овідіопольської районної державної адміністрації ОСОБА_16 лист №377, в якому просить передати у постійне користування ДП «ДГ «Таїровське» ННЦ «ІВіВ ім. В.Є. Таїрова» земельні ділянки загальною площею 86,92 га.

У свою чергу, директор ДП «ДГ «Таїровське» ННЦ «ІВіВ ім. В.Є. Таїрова» ОСОБА_10 склав та направив лист № 163 від 30.07.2010 року до голови Овідіопольської районної державної адміністрації ОСОБА_16 , в якому вказав, що погоджує прийняття у постійне користування земельних ділянок загальною площею 86,92 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Вказані листи, потрапили на виконання до ОСОБА_13 , яка, згідно злочинного плану, діючи всупереч п. «г» ч. 3 та п. «е» ч. 4 ст. 84, ст. ст. 123, 149, 150 Земельного Кодексу України, склала та завізувала проект Розпорядження Овідіопольської районної державної адміністрації, про припинення права постійного користування на земельні ділянки площею 86,92 га (68,14 га та 18,78 га), які були надані ННЦ «ІВіВ ім. В.Є. Таїрова» під закладку селекційних насаджень і маточників винограду для ведення дослідних і навчальних цілей та передачу їх у постійне користування ДП «ДГ «Таїровське» ННЦ «ІВіВ ім. В.Є. Таїрова», але вже для ведення товарного сільгоспвиробництва.

ОСОБА_14 , діючи за злочинним планом, всупереч п. «г» ч. 3 та п. «е» ч. 4 ст. 84, ст. ст. 123, 149, 150 Земельного Кодексу України, поставив візу у проекті розпорядження, розробленому ОСОБА_13 , чим засвідчив, нібито, законність видачі такого розпорядження та прийняття рішення про вилучення з права постійного користування та передачу у постійне користування особливо цінної земельної ділянки та зміну її функціонального призначення без розробки проекту землеустрою обов`язковість якого передбачена ст. 123 ЗК України та Порядком розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, затверджений Постановою КМУ від 26.05.2004 № 677.

Після цього, ОСОБА_13 надала вказаний проект розпорядження на підпис заступнику голови Овідіопольської РДА, а 03.08.2010 року виконуючим обов`язки голови Овідіопольської РДА в Одеській області ОСОБА_17 підписане розпорядження за №859.

Продовжуючи реалізацію спільного злочинного умислу, директор ДП «ДГ «Таїровське» ННЦ «ІВіВ ім. В.Є. Таїрова» ОСОБА_10 склав та направив лист №170 від 09.08.2010 року голові Овідіопольської районної державної адміністрації ОСОБА_16 , в якому вказав, що ДП «ДГ «Таїровське» ННЦ «ІВіВ ім. В.Є. Таїрова» відмовляється від права постійного користування земельною ділянкою площею 10,73 га на території Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області для задоволення суспільних потреб територіальної громади, а саме: створення садового товариства працівниками Наукового центру «Інституту виноградарства і виноробства імені В.Є. Таїрова».

Вказана у листі земельна ділянка площею 10,73 га, була частиною земельної ділянки площею 18,78 га, переданої ДП «ДГ «Таїровське» ННЦ «ІВіВ ім. В.Є. Таїрова» розпорядженням Овідіопольської районної державної адміністрації №859 від 03.08.2018 року. При цьому, межі земельної ділянки площею 10,73 га встановлені не були, проект землеустрою складений не був.

На підставі вказаного звернення ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , розуміючи протиправність своїх дій, продовжила вчиняти дії, згідно злочинного плану, а саме: склала проект Розпорядження Овідіопольської районної державної адміністрації, яким частина земельної ділянки, переданої у постійне користування ДП «ДГ «Таїровське» ННЦ «ІВіВ ім. В.Є. Таїрова» площею 10,73 га, без встановлення її меж, переведена в землі запасу Таїровської селищної ради.

Діючи за злочинним планом, всупереч п. «г» ч. 3 та п. «е» ч. 4 ст. 84, ст. ст. 123, 149, 150 Земельного Кодексу України, ОСОБА_14 , розуміючи протиправність своїх дій, поставив візу у проекті розпорядження, розробленому ОСОБА_13 , чим засвідчив законність видачі такого розпорядження та прийняття рішення про вилучення з права постійного користування та передачу в землі запасу особливо цінної земельної ділянки без встановлення її меж, а саме розробки проекту землеустрою, обов`язковість якого передбачена ст. 123 ЗК України та Порядком розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, затверджений Постановою КМУ від 26.05.2004 року № 677.

Після візування ОСОБА_14 даного проекту розпорядження, ОСОБА_13 надала його на підпис заступникам голови Овідіопольської РДА, після чого, 18.08.2010 року головою Овідіопольської РДА в Одеській області ОСОБА_16 підписане розпорядження за №919.

Окрім того, ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 зібрали від осіб, яким за їхнім злочинним умислом повинні були відійти у власність земельні ділянки, заяви про дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки на території Таїровської селищної ради. Від імені осіб, з якими у ОСОБА_15 були родинні або дружні стосунки та копіями документів яких йому вдалося заволодіти, заяви були складені без їх участі з підробленням підписів від їх імені.

Серед вказаних заяв також були заяви ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 щодо надання на вказаному масиві їм у власність земельних ділянок.

Використовуючи своє службове становище, ОСОБА_13 сприяла тому, щоб вони були внесені до журналу вхідної документації Овідіопольської районної державної адміністрації за номерами від №Т-2624 по № К-2766.

На підставі вказаних заяв, новопризначеним начальником юридичного відділу апарату райдержадміністрації ОСОБА_18 , яка не була обізнана про злочинний умисел вищевказаних осіб, складено проект Розпорядження Овідіопольської районної державної адміністрації, яким 143 громадянам, згідно заяв, надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок на території Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області (за межами населених пунктів). Даний проект розпорядження був завізований заступниками голови Овідіопольської РДА, та заступником голови Держкомзему в Овідіопольському районі ОСОБА_19 , а Розпорядження за цим проектом підписане 21.10.2010 року виконуючим обов`язки голови Овідіопольської РДА в Одеській області ОСОБА_17 та зареєстроване за №1234.

Після цього, для виконання вимог розробки проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, обов`язковість якого передбачена ст. 123 ЗК України та Порядком розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, затверджений Постановою КМУ від 26.05.2004 року №677, ОСОБА_15 було оформлено та посвідчено кліше з печаткою ФОП « ОСОБА_15 » проект, який фактично не відповідає вимогам земельного законодавства та іншим нормативним документам з питань землеустрою та землекористування.

Розуміючи, що проект землеустрою про відведення земельних ділянок ОСОБА_20 та іншим громадянам (всього 143) для ведення садівництва, не відповідає вимогам земельного законодавства та іншим нормативним документам з питань землеустрою та землекористування, ОСОБА_14 , продовжуючи злочинні дії згідно спільної домовленості, усвідомлюючи протиправність своїх дій, всупереч приписів ст. 123 Земельного Кодексу, підготовив та підписав висновок про погодження даного проекту землеустрою за №1818-17/4264 від 11 листопада 2010 року, який направлений ОСОБА_15 до Овідіопольської районної державної адміністрації супровідним листом №296 від 17.11.2010 року.

На підставі вказаного листа та проекту землеустрою, що надійшов до Овідіопольської РДА, начальником юридичного відділу апарату райдержадміністрації ОСОБА_18 , яка не була обізнана про злочинний умисел вищевказаних осіб, складено проект Розпорядження Овідіопольської районної державної адміністрації, яким 143 громадянам, згідно проекту землеустрою, передано безоплатно у власність земельні ділянки на території Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області (за межами населених пунктів). Даний проект розпорядження був завізований заступниками голови Овідіопольської РДА та ОСОБА_14 , а розпорядження за цим проектом підписане 22.11.2010 року головою Овідіопольської РДА в Одеській області ОСОБА_16 та зареєстроване за №1344.

На підставі вказаного розпорядження, для завершення злочинного умислу, ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_10 отримали у відділі Держкомзему в Овідопольському районі державні акти на право власності на земельні ділянки, чим спричинили тяжкі наслідки державним інтересам на загальну суму 20943598,00 грн.

Слідчий суддя вірно зазначив в ухвалі, що обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 364 КК України, підтверджується долученими до клопотання слідчого документами, перелік яких наведений у мотивувальній частині ухвали.

Згідно з приписами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Перевіривши доводи клопотання слідчого, слідчий суддя з огляду на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 364 КК України, за який законом передбачено максимальне покарання у вигляді позбавлення волі на строк до шести років, вчинення його за попередньою змовою групою осіб, враховуючи можливість завдання державі збитків, які за своїм розміром інкримінуються як тяжкі наслідки, дійшов до переконання про наявність ризику можливого переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду.

Доводи сторони обвинувачення про наявність ризиків незаконного впливу з боку підозрюваного на свідків, а також перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, слідчий суддя визнав необґрунтованими через відсутність доказів на їх підтвердження.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Слід зазначити, що найбільш значущою гарантією прав людини, встановленою ст.29 Конституції України, є право на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до цієї статті передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суддя-доповідач апеляційного суду вважає за необхідне застосувати Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Враховуючи вищенаведені норми права та практику ЄСПЛ, враховуючи, що підозрюваний має постійне місце проживання, має на утриманні дочку-інваліда з дитинства, працює, за місцем роботи характеризується позитивно, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, що свідчить про наявність у нього міцних соціальних зв`язків, зважаючи на вік підозрюваного та стан його здоров`я, слідчий суддя, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для застосування до підозрюваного найбільш суворого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

З огляду на викладене, апеляційна скарга прокурора являється необґрунтованою, оскільки її доводи не ґрунтуються на беззаперечних доказах, а тому не підлягає задоволенню.

В свою чергу, апеляційний суд приймає до уваги викладені обставини, які характеризують особу підозрюваного, тривалий строк досудового розслідування кримінального провадження, пояснення прокурора про відсутність фактів порушення підозрюваним ОСОБА_8 покладених на нього процесуальних обов`язків за весь час досудового розслідування, та приходить до висновку про недоцільність застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді домашнього арешту на певний час доби. Натомість вважає за можливе застосувати більш м`який запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, яке буде достатнім та необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного, а також повною мірою зможе запобігти ризикам, передбаченим пунктами 1 та 3 ч.1 ст.177 КПК України.

Відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження;

Відповідно до п. 2 ст. 411 КПК України судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки;

Частина 1 ст. 412 КПК України передбачає, що істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону є такі порушення, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення

Таким чином, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя при розгляді клопотання слідчого допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, тому оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, з постановленням нової ухвали, якою необхідно застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України.

Керуючись статтями 176-178, 309, 376, 404, 405, 407, 409, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , подану в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 задовольнити.

Апеляційну скаргу прокурора прокуратури Одеської області ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 07 лютого 2019 року про відмову в задоволенні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту в період часу з 23-00 год до 06-00 год строком до 02.04.2019 року до підозрюваного ОСОБА_8 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000429 - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Застосувати до ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

Покласти на ОСОБА_8 обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, а саме:

1)з`являтися до слідчого, прокурора, суду за першою вимогою;
2)повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання та роботи;
3)не залишати межі Одеської області без дозволу слідчого, прокурора та суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4