Справа № 740/479/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/141/18
Категорія - ч.1 ст.115, ч.3 ст.357, ч.2 ст.309КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2018 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Чернігові кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 30 травня 2018 року, відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Лосинівка, Ніжинського району, українця, громадянина України, із середньою освітою, одруженого, має малолітню дитину, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

1) 04.02.2004 Ніжинським міськрайонним судом за ч.3 ст.289, ст.69, ч.1 ст.187, ч.2 ст.185, 70 КК України до 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна,

2)17.04.2015 Ніжинським міськрайонним судом за ч.2 ст.185 КК України до 5 років позбавлення волі на підставі ст.75 КК України звільнений від покарання з іспитовим строком на 3 роки,

3)22.12.2015 Ніжинським міськрайонним судом за ч.1 ст.309, ст.71 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115, ч.3 ст.357, ч.2 ст.309 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 30 травня 2018 року ОСОБА_7 визнано невинуватим та виправдано у пред`явленому обвинуваченні за ч.4 ст.187 КК України.

ОСОБА_7 визнано винуватим та призначено покарання за ч.1 ст.115 КК України 13 років позбавлення волі, ч.3 ст.357 КК України 2 роки обмеження волі, за ч.2 ст.309 КК України 3 роки позбавлення волі.

Згідно вимог ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді 13 років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України до призначеного покарання за цим вироком частково приєднано невідбуте покарання за вироком Ніжинського міськрайонного суду від 22.12.2015, і остаточно призначено ОСОБА_7 покарання 14 (чотирнадцять) років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання засудженому рахувати з часу його фактичного затримання, тобто з 14 грудня 2015 року.

Цивільний позов ОСОБА_10 задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 200 000,00 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди. У решті в задоволенні вимог про стягнення матеріальної шкоди відмовлено.

Стягнуто із ОСОБА_7 на користь держави 921,60 грн. витрат за проведення судових експертиз.

Міру запобіжного заходу засудженому до вступу вироку в законну силу залишено попередню - тримання під вартою в Чернігівському слідчому ізоляторі.

Згідно ч.5 ст.72 КК України зараховано засудженому ОСОБА_7 у строк покарання строк попереднього його ув`язнення з 14.12.2015 до 20.06.2017 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі; та в подальшому з 21 червня 2017 року день за день.

Долю речових доказів вирішено у порядку ст.100 КПК України.

Як встановлено судом першої інстанції, 13.12.2015 близько 13 год. 00 хв. ОСОБА_7 прибув до будинку громадянки ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_2 , та зайшов через незакриті вхідні двері до будинку. У будинку між ОСОБА_11 та ОСОБА_7 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин виник конфлікт, в ході якого останній, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки у вигляді заподіяння смерті ОСОБА_11 та бажаючи їх настання, з метою умисного вбивства, штовхнув потерпілу на підлогу, від чого вона при падінні ударилася головою, та наніс їй в область голови не менше трьох ударів дерев`яною палицею, яку відшукав у приміщенні будинку, чим згідно висновку судово-медичної експертизи № 317 від 18.01.2016 спричинив ОСОБА_11 тілесні ушкодження у вигляді: синців обличчя, крововиливів у м`які тканини голови, забійної рани голови, закритої внутрішньочерепної травми: забоїв головного мозку лівої скроневої, лівої тім`яної та правої скроневої долей мозку, субарахноїдальних гематом та енцефаломаляції ділянки забою речовини головного мозку з явищами деструктуризації, обох лобних долей та обох півкуль мозочка, субдуральної гематоми лівої гемісфери, лінійного перелому склепіння черепа, які згідно висновку судово-медичної експертизи, відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння. Від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_11 померла на місці події.

Після чого, 13.12.2015 близько 13:00 год. ОСОБА_7 перебуваючи там же в будинку АДРЕСА_2 , маючи умисел на незаконне заволодіння паспортом, усвідомлюючи суспільну небезпечність свого злочинного діяння, викрав паспорт громадянки України ОСОБА_11 , та з місця вчинення злочину зник.

Крім того, у невстановлений судовим слідством час, та з невстановленого джерела, ОСОБА_7 незаконно придбав медичний шприц ємністю 5 мл. з наркотичним засобом опієм ацетильованим і зберігав при собі для власного вживання без мети збуту.

14.12.2015 близько 11 год. 45 хв. співробітниками Ніжинського ВП ГУНП в Чернігівській області у квартирі за адресою: АДРЕСА_3 , у якій мешкав ОСОБА_7 , було виявлено та вилучено медичний шприц ємністю 5 мл., частково заповнений рідиною коричневого кольору, яку ОСОБА_7 повторно незаконно зберігав за місцем мешкання без мети збуту.

Згідно висновку експерта № 142 (х) від 29.12.2015 надана на експертизу рідина, що міститься у пластиковому медичному шприці ємністю 0,5 мл., яка була вилучена в ОСОБА_7 , містить у своєму складі особливо небезпечний наркотичний засіб - опій ацетильований. Маса опію ацетильованого в перерахунку на суху речовину в наданій рідині становить 0,127 г.

Не погоджуючись з вироком суду захисник ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , в якій просить вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 30 травня 2018 року змінити. ОСОБА_7 визнати невинуватим та виправдати за ч.2 ст.309 КК України. За ч.1 ст.115 КК України призначити йому покарання у виді 8 років позбавлення волі, за ч.3 ст.357 КК України 2 роки обмеження волі. Згідно вимог ч.1 ст.70 КК України остаточно призначити покарання у виді 8 років позбавлення волі. На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання, призначеного за вироком Ніжинського міськрайонного суду від 22.12.2015 року більш суворим, призначеним за цим вироком, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у вигляді 8 років позбавлення волі. В решті вирок залишити без змін.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що обвинувачений у судовому засіданні заперечував свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.309 КК України і прокурором не було доведено поза розумним сумнівом його вину за цим епізодом обвинувачення, а тому вважає, що суд безпідставно засудив ОСОБА_7 за ч.2 ст.309 КК України. На думку захисника обвинувачення по ч.2 ст.309 КК України не обґрунтовано речовими доказами. Суд був позбавлений можливості дослідити наркотичну речовину в рамках кримінального провадження безпосередньо у судовому засіданні. Вважає, що наявність протоколу огляду місця події, висновку експерта №142(х) не дає підстав достовірно стверджувати, що ОСОБА_7 зберігав наркотичну речовину без мети збуту. Також зазначає, що протокол огляду місця події від 14.12.2015 року є недопустимим доказом, оскільки огляд проведений без ухвали суду. Таким чином, вважає, що у ході судового розгляду стороною обвинувачення не було доведено висунуте ОСОБА_7 обвинувачення у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України, а тому в цій частині він підлягає виправленню. Також зазначає, що призначене покарання за ч.1 ст.115 КК України у вигляді 13 років, а остаточно 14 років позбавлення волі є занадто суворим. Призначаючи покарання, суд першої інстанції не в повній мірі врахував дані про особу обвинуваченого, який на обліку у лікаря психіатра не перебуває, має сім`ю та неповнолітню дитину, має хворобливий стан здоров`я, здійснював догляд за своєю бабою ОСОБА_12 , яка є інвалідом 1 групи.

Обвинувачений ОСОБА_7 також звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить суд перекваліфікувати його дії з ч.1 ст.115 КК України на ст.116 КК України. За ч.2 ст.309 КК України виправдати за відсутністю злочину.

В обґрунтування своєї позиції зазначає, що його вже було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.44 КУпАП. Стосовно того, що обвинувачений не погоджується з кваліфікацією за ч.1 ст.115 КК України зазначає, що суд не взяв до уваги покази свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_12 . Вказує, що умислу на вбивство потерпілої він не мав, все сталося раптово в стані душевного хвилювання, через те, що потерпіла його ображала.

В подальшому обвинувачений подав зміни до апеляційної скарги, в якій просить вирок суду першої інстанції скасувати та провадження у справі закрити. Зазначає, що коли він перебував у будинку потерпілої, то остання почала ображати його та дружину, а тому він у стані хвилювання штовхнув потерпілу, однак удари палкою не наносив.

Крім того, зазначив, що наркотичні засоби він не зберігав, ці наркотичні засоби знайшли у квартири, яку він разом з дружиною знімали, шприц з наркотичними засобами з`явився після того, як у квартиру зайшли працівники поліції.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали подані апеляційні скарги з підстав наведених у них, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційних скарг, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Під час розгляду справи у суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 відмовився давати покази, вину в умисному вбивстві не визнав, наголошував, що його дії в цій частині необхідно кваліфікувати за ст.116 КК України. Вказував, що вилучені за його місцем проживання наркотичні засоби не його і що по даному факту його було притягнуто до відповідальності за ст.44 КУпАП. Визнав себе винним лише за ч.3 ст.357 КК України.

В суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_7 пояснив, що під час перебування у будинку потерпілої між ним та ОСОБА_14 виник словесний конфлікт, в ході якої потерпіла ображала його та дружину. Він штовхнув потерпілу і вона впала. Однак ударів палкою він не наносив. Коли виходив з будинку то забрав паспорт потерпілої.

Також зазначив, що наркотичних засобів він не зберігав, а вони з`явились у квартирі, яку вони з дружиною знімали, після того, як туди прийшли з обшуком працівники поліції.

Попри часткове визнання обвинуваченим вини, який фактично визнав вину у крадіжці паспорта, його вина в повній мірі підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.

Зокрема, із пояснень потерпілого ОСОБА_10 вбачається, що про смерть матері дізнався по телефону від троюрідного брата 14.12.2015. Коли приїхав у село та зайшов до будинку, то тіло матері лежало на підлозі біля шафи-серванта з понівеченим обличчям. Від ОСОБА_15 від дізнався, що матір убили, та останній бачив, як ОСОБА_7 ішов з мішком з вулички. Напередодні, десь за місяць, мати йому говорила, про конкретну суму на похорон, і де сховані гроші, які він знайшов при працівниках поліції. Також вона зберігала гроші в серванті у паспорті, які було викрадено. При житті мати позичала гроші, продукти сім`ї ОСОБА_16 . Влітку говорила, що позичила ОСОБА_12 (баба обвинуваченого) гроші, та щоб він пішов забрати. 15.12.2015 він зустрічався з ОСОБА_12 і запитав, навіщо вони посилали ОСОБА_17 до матері, на що остання сказала, що не посилала ОСОБА_18 до його матері.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 пояснила, що ОСОБА_19 є її онуком і з дитинства з нею проживав. Він вживав наркотики, купував мак, сам собі варив і колов. 13 грудня 2015 року він приїхав до неї, щоб забрати дитячі речі та поїхати у Донецьку область, вона дала йому 750,00 грн. Також вона попросила його, якщо він буде йти повз будинок ОСОБА_11 , то щоб зайшов та попросив її прийти до неї забрати частину грошей, які вона позичала, на що він погодився. Після того, вона його більше не бачила.

Свідок ОСОБА_13 , як мати обвинуваченого, у суді повідомила, що 13 грудня 2015 року коли була у матері в смт.Лосинівка, прийшов син, щоб забрати дитячий одяг для поїздки у Донецьк, через що вони посварилися. Вони разом вийшли з двору та він сказав, що треба зайти до баби ОСОБА_20 , щоб та прийшла забрати гроші у її матері. Він пішов до Лоєвської городами. Хвилин через 10-15 він повертався з вулиці, сів у таксі та поїхав.

Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 02.02.2016 за участі захисника ОСОБА_21 , ОСОБА_7 добровільно та детально розповів та показав на місці за яких обставин він штовхнув ОСОБА_11 та вона не втрималась на ногах і упала. Падала спиною назад у кут між сервантом та дверима де стояло два відра з водою, об яке потерпіла ударилась задньою частиною голови. Поруч обперта об сервант, стояла дерев`яна палиця. Він взяв цю палицю до рук та почав наносити їй удари в область голови, конкретно куди сказати не може, удари наносив зверху до низу, наніс більше трьох. Після нанесення ударів він на серванті виявив паспорт, який забрав собі, в паспорті нічого не було.

У судовому засіданні експерт ОСОБА_22 повідомила, що була у складі слідчо-оперативної групи, при виявленні трупу жінки у якої вона помітила тілесні ушкодження. Вона детально виклала свої висновки в акті судово-медичної експертизи, який повністю підтримує і стверджує, що смерть ОСОБА_11 настала від комплексу отриманих травм, а саме, як від падіння з висоти свого зросту так і від ударів, які нанесені їй були палицею в область голови не менше 3-х разів. Також вона була присутня при проведенні слідчого експерименту, коли ОСОБА_7 вказував, крім того, як він наносив палицею удари та куди саме. Він штовхнув потерпілу яка впала, а потім наносив удари. Спочатку сказав, що 2 удари наніс, а можливо і більше, а потім сказав, що лише 2 удари наніс, що не відповідає дійсності.

Із протоколу огляду місця події від 14.12.2015 (з 14.10 год. до 14.45 год.) з фототаблицею до такого вбачається, що під час огляду будинку за адресою: АДРЕСА_2 , на підлозі біля шафи, яка дещо здвинута, було виявлено труп ОСОБА_11 . У кімнатах слідів, які б вказували на ознаки боротьби та безлад, не виявлено.

У додатковому протоколі огляду місця події від 14.12.2015 (з 17.00 год. до 18.00 год.) встановлено, що при вході в будинок зліва стоїть дві палки одна 105 см діаметром 2 см., інша 140 см діаметром 8см. В кутку зліва стоїть відро з картоплею, біля стіни зліва стоїть драбина до лазу на дах.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи №317 від 14.12.2015 згідно якого у ОСОБА_11 були виявлені тілесні ушкодження у вигляді: закритої внутрішньочерепної травми, а саме: забоїв головного мозку лівої скроневої, лівої тім`яної та правої скроневої долей мозку, субарахноїдальні гематоми та енцефаломаляція ділянки забою речовини головного мозку з явищами деструктуризації обох лобних долей та півкуль мозочка, субдуральної гематоми лівої гемісфери, лінійного перелому склепіння черепа, забійної рани голови, крововиливів в м`які тканини голови, синців обличчя; а також синців шиї. Дані тілесні ушкодження виникли в наслідок дії тупого предмету (предметів) по механізму удару. Зважаючи на кількість виявлених тілесних ушкоджень видно, що потерпіла піддавалась не менше як 5-м травматичним діям. В ділянці голови, видно, що потерпіла піддавалась не менше як 4-м травматичним діям в дану обмежену ділянку, які і безпосередньо спричинили смерть потерпілої.

У своєму рішенні місцевий суд в достатній мірі аргументував, що позиція обвинуваченого стосовно перекваліфікації його дій на ст.116 КК України, як умисне вбивство вчинене в стані сильного душевного хвилювання не заслуговує на увагу, вказавши, що ОСОБА_7 жодним чином не повідомив суд про свій стан фізіологічного афекту, який би був викликаний внаслідок протизаконного насильства, систематичного знущання або тяжкої образи з боку ОСОБА_11 . Не здобуто таких доказів і під час апеляційного розгляду справи.

Сильним душевним хвилюванням (фізіологічним афектом) в контексті ст.116 КК України є раптовий емоційний процес, викликаний поведінкою потерпілого, що протікає швидко і бурхливо, та певною мірою впливає на здатність особи усвідомлювати свої дії і керувати ними.

Разом з тим, під час розгляду справи місцевим судом захисник ОСОБА_6 висловлював позицію також і щодо перекваліфікації дій обвинуваченого на ст.119 КК України (вбивство через необережність). На думку колегії суддів такі вимоги обвинуваченого та захисника з приводу перекваліфікації в цілому свідчать лише про намагання зменшити покарання і не можуть бути взяті до уваги.

Крім того, в поданих апеляційних скаргах захисник ОСОБА_6 та обвинувачений ОСОБА_7 ставлять питання про необхідність виправдати обвинуваченого за ч.2 ст.309 КК України через недоведеність його вини у скоєнні даного злочину.

Як вбачається з матеріалів справи, під час проведення огляду місця події від 14.12.2015, який було проведено за місцем проживання ОСОБА_7 в АДРЕСА_3 з правої задньої кишені штанів ОСОБА_7 дістав медичний шприц ємністю 5мл, який частково був заповнений рідиною коричневого кольору та пояснив, що там наркотична речовина «Опій». Також було вилучено дві металеві миски з нашаруванням коричневого кольору, дві пластикові пляшки з речовиною світло коричневого кольору з різким специфічним запахом, скляну пляшку з речовиною схожою на нашатирний спирт, один поліетиленовий пакет з речовиною схожою на насіння маку, два медичні шприці об`ємом 10 мл частково заповнені речовиною коричневого кольору. Виявлені речі було визнано речовими доказами згідно постанови про визнання предметів речовими доказами від 04.01.2016.

Висновком експерта №142(х) від 29.12.2015 року було встановлено, що надана на експертизу рідина, що міститься у пластиковому медичному шприці ємністю 0,5 мл., яка була вилучена у ОСОБА_7 , містить у своєму складі особливо небезпечний наркотичний засіб - опій ацетильований, вагою 0,127г.

Вказані докази, які суд першої інстанції обґрунтовано визнав належними та допустимими, в повній мірі спростовують позицію обвинуваченого щодо того, що наркотичні засоби йому не належать і з`явились у квартирі після того, що туди прийшли працівники поліції. Крім того, під час попереднього судового засідання в Ніжинському міськрайонному суді обвинувачений не заперечував що зберігав наркотичні засоби для власного споживання.

Згідно з постановою слідчого від 08.01.2016 року відмовлено у внесенні відомостей до ЄРДР, відповідно до якої з кримінального провадження № 0001847 були виділені матеріали за фактом зберігання ОСОБА_7 наркозасобів (екстракційного опію масами 0,070г; 0,038г; та 0,039г), що були вилучені в нього під час огляду місця події 14.12.2015, та відповідно до якої дані матеріали були направлені для складання протоколу про вчинення адмінправопорушення за ст.44 КУпАП.

Постановою Ніжинського міськрайонного суду Черінігвської області від 28.01.2016 ОСОБА_7 , який повністю визнав свою вину, притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.44 КУпАП за фактом зберігання вищевказаних наркоречовин.

Таким чином, з наведеного вбачається, що за зберігання ацетильованого опію, сухою речовиною 0,127г ОСОБА_7 не був притягнутий до передбаченої законом відповідальності. А тому доводи апеляційних скарг з приводу необґрунтованого притягнення ОСОБА_7 до відповідальності за ч.2 ст.309 КК України не заслуговують на увагу.

Тому, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного у вироку діяння за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується сукупністю зібраних у кримінальному провадженні і досліджених в судовому засіданні доказів, яким судом першої інстанції дана оцінка в сукупності з іншими доказами і на підставі яких прийнято законне та обґрунтоване рішення суду.

Дії ОСОБА_7 судом вірно кваліфіковані за ч.1 ст.115, ч.3 ст.357, ч.2 ст.309 КК України.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 з приводу невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції у відповідності з вимогами ст. ст. 65, 66, 67 КК України врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, а саме те, що ОСОБА_7 вчинив особливо-тяжкий, середньої тяжкості та невеликої тяжкості злочини, особу винного, який неодноразово судимий за умисні корисливі злочин, те, що згідно висновку судово-психіатричної експертизи на час обстеження у ОСОБА_7 мають місце психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання опіоїдів, синдром залежності, але наркологічне лікування йому не показане, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, також врахував і те, що обвинувачений має сім?ю та неповнолітню дитину, здійснював догляд за своєю бабою ОСОБА_12 інвалідом І групи А, має хворобливий стан здоров?я, позицію потерпілого щодо найсуворішого покарання, відсутність обставин, що пом`якшують покарання та наявність обставин, що його обтяжують - рецидив злочинів та вчинення злочину щодо особи похилого віку і призначив ОСОБА_7 покарання у межах санкцій інкримінованих статей у виді позбавлення волі за сукупністю злочинів згідно вимог ч.ч.1, 4 ст.70 КК України.

З огляду на вимоги ст.65 КК України, колегія суддів дійшла висновку, що обрана судом першої інстанції міра покарання обвинуваченому ОСОБА_7 є необхідною й достатньою для його виправлення та попередження нових злочинів.

Всі обставини, на які обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_6 посилаються в апеляційних скаргах при обранні покарання були враховані.

Разом з тим, заслуговують на увагу доводи апеляційних скарг з приводу зарахування йому строку попереднього ув`язнення у строк покарання.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження судом першої інстанції на виконання вимог ч.5 ст.72 КК України ОСОБА_7 зараховано у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 14 грудня 2015 року по 20 червня 2017 року включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, оскільки редакція застосованого судом закону з 21 червня 2017 року втратила свою чинність.

Однак, згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові № 13-31кс18 від 29 серпня 2018 року, вказівки якої є обов`язкові для виконання судом апеляційної інстанції, якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно) і щодо неї продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21 червня 2017 року, тобто після набрання чинності Законом № 2046-VIII, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону № 838-VIII.

Відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.409 КПК України, підставою для зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, окрім іншого, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Колегія суддів вважає необхідним на підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати у строк відбування покарання ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення з 14.12.2015 року по 27.11.2018 року включно, тобто, по день вступу вироку в законну силу, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

За таких обставин рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково. Вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 30 травня 2018 року відносно ОСОБА_7 змінити.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_7 у строк відбуття покарання термін його попереднього ув`язнення з 14 грудня 2015 року по 27 листопада 2018 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який перебуває під вартою у той самий строк з моменту отримання копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4