Житомирський апеляційний суд
Справа №277/126/19 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст.286 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 травня 2019 року м. Житомир
Житомирський апеляційний суд в складі суддів:

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Житомирі кримінальне провадження за апеляційною скаргою адвоката обвинуваченого ОСОБА_6 ОСОБА_7 , на вирок Ємільчинського районного суду Житомирської області від 28 лютого 2019 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 раніше не судимого, не працюючого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, у кримінальному провадженні №0000357,
за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_7 ,

потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

В С Т А Н О В И В:
В апеляційній скарзі адвокат обвинуваченого ОСОБА_6 - ОСОБА_7 , не оспорюючи фактичних обставин справи та правову кваліфікацію вчиненого злочину, просить вирок Ємільчинського районного суду Житомирської області від 28 лютого 2019 року в частині призначення покарання змінити, призначити більш м`яке покарання та зменшити суми стягнення моральної шкоди потерпілим.

Зазначає, що призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що при призначенні покарання суд не врахував всіх обставин кримінального провадження, а саме те, що ОСОБА_6 повністю визнав свою вину, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, частково добровільно відшкодував завданий збиток, характеризується позитивно, раніше не судимий, скоїв необережний злочин.

Крім того, суд не взяв до уваги звернення жителів с. Середи Ємільчинського району, які просили не призначати обвинуваченому надто суворе покарання та те, що ОСОБА_12 має на утриманні 3-х дітей та мати-пенсіонерку, яка тяжко хворіє.

На апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 ОСОБА_7 , прокурором ОСОБА_13 подано заперечення, в якому він просить вирок Ємільчинського районного суду від 28.02.2019 року залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Вироком Ємільчинського районного суду Житомирської області від 28 лютого 2019 ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначено йому покарання у виді шести років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки.
Обрано обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід до вступу вироку в законну силу у вигляді тримання під вартою, взявши його під варту із зали суду.
Початок стоку відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з 28 лютого 2019 року.
Зараховано в строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_6 строк попереднього ув`язнення з 30.11.2018 року по 01.12.2018 року.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_11 9844 грн. 17 коп. матеріальної шкоди, 150000 грн. моральної шкоди, а всього кошти в сумі 159844 грн. 17 коп.; на користь потерпілої ОСОБА_9 18800 грн матеріальної шкоди, 150000 грн. моральної шкоди, а всього кошти в сумі 168800 грн.; на користь потерпілої ОСОБА_10 150000 грн. моральної шкоди.
Процесуальні витрати в сумі 3432 грн. пов`язані з проведенням судової експертизи технічного стану транспортного засобу, судової транспортно-трасологічної експертизи, судової експертизи механізму та обставин ДТП стягнуто з ОСОБА_6 у прибуток держави.

Скасовано арешт на автомобіль марки «ВАЗ-21013» р. н. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_14 та повернуто власнику.
Скасовано арешт на велосипед марки «Аист» який належав ОСОБА_15 та повернуто потерпілій ОСОБА_9 .
Речові докази: уламки лакофарбового покриття, які зберігаються в кімнаті зберігання речових доказів Ємільчинського ВП Новоград-Волинського ВП ГУНП в Житомирській області знищено.
За обставин, встановлених судом першої інстанції та детально наведених у вироку, обвинувачений ОСОБА_6 30 листопада 2018 року близько 15 години 20 хвилин в порушення вимог пункту 2.9 а Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 про те, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керував технічно справним автомобілем «ВАЗ-21013» реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухався по проїзній частині вул. Ємільчинської в с. Середи Ємільчинського р-ну в напрямку с. Серби.
Проїжджаючи поблизу домоволодіння №89 по вказаній вулиці Омельченко В.М. в порушення пункту 2.3 б ПДР України проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, а саме на наявність на проїзній частині велосипедиста ОСОБА_15 , який рухався попереду автомобіля в попутному напрямку, якого він об`єктивно був спроможний і мав можливість бачити, наближаючись до нього, порушуючи вимоги пунктів 13.1 та 13.3 ПДР України, не дотримав безпечної дистанції та безпечного інтервалу, створив своїми діями небезпеку для дорожнього руху та наїхав передньою частиною автомобіля на задню частину велосипеда.
У результаті дорожньо-транспортної події велосипедист ОСОБА_15 отримав тілесні ушкодження у вигляді 2 саден на лобі справа, одне вище одного на 3 см, садна на підборідді зліва, крововиливів під м`які тканини голови в лобних, скронево-тім`яних ділянках, дещо з переходом на потиличні, лінійного перелому лівої скроневої, тім`яної кісток, який прямує на основу черепа і переходить до турецького сідла, де слід його губиться, крововиливів спаяних з твердою мозковою оболонкою в середній черепній ямці в об`ємі до 100 мл. крововиливів під м`яку мозкову оболонку, тотальні, вогнищевих крововиливів у речовину головного мозку, які в своїй сукупності складають відкриту черепно-мозкову травму, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя, та знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням ІНФОРМАЦІЯ_2 смерті. Також ОСОБА_15 спричинені тілесні ушкодження по задній поверхні правої нижньої кінцівки у вигляді синця фіолетового кольору невизначеної форми, на правій сідниці саден неправильно-округлою форми, вкритою кірочкою розміщеною вище рівня оточуючої шкіри, саден лівого ліктя та верхньої третини лівого передпліччя по задній поверхні, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Порушення обвинуваченим ОСОБА_6 вимог пунктів 2.3 б, 13.1 та 13.3 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, перебуває у прямому причинному зв`язку із створенням аварійної обстановки, виникненням даної дорожньо-транспортної події та її наслідками смертю велосипедиста ОСОБА_15 .
Заслухавши доповідь судді, захисника ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу, прокурора та потерпілих, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та вирок суду в межах ст.404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, відповідно до ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до вимог ч.1ст.404 КПК України вирок суду першої інстанції переглядається апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2ст.286 КК України, зроблено з дотриманням вимог ст.23 КПК України на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, які підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду й оціненими відповідно до ст.94 вказаного Кодексу.

Дії обвинуваченого за ч.2 ст.286 КК України кваліфіковані правильно, що також не оспорюється в апеляційній скарзі.
Доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом при призначенні покарання усіх пом`якшуючих обставин є неспроможними.
Відповідно ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд дотримався загальних засад, передбачених ст.ст.50, 65 КК України.
Призначаючи покарання, суд першої інстанції врахував те, що обвинувачений характеризується позитивно, має на утриманні 3-х неповнолітніх дітей, раніше до кримінальної відповідальності не притягався, вчинив тяжкий злочин. Також суд врахував думки потерпілих, які просили призначити покарання в межах максимального розміру.

Як обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнав щире каяття, часткове добровільне відшкодування завданого збитку.
Обставиною, що обтяжує покарання суд визнав вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.
Колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги стосовно того, що призначене судом покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Як вбачається з вироку, суд врахував конкретні обставини вчинення злочину, а саме те, що ОСОБА_6 , керуючи автомобілем в стані алкогольного сп`яніння, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, скоїв наїзд на велосипедиста ОСОБА_15 , який рухався попереду автомобіля в попутному напрямку, внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження, що знаходяться у прямому причинному зв`язку з його смертю.
Враховуючи зазначені обставини, дані, що характеризують особу обвинуваченого, суд першої інстанції призначив покарання в межах санкції статті кримінального закону, яка передбачає відповідальність за вчинення злочину та дійшов до правильного висновку, що покарання у виді шести років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки буде необхідним та достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого і сприятиме запобіганню вчиненню нових правопорушень.
Посилання апелянта на те, що суд при призначенні покарання не врахував звернення жителів с. Середи Ємільчинського району, які просили суд не призначати ОСОБА_6 надто суворе покарання, на висновки суду щодо міри покарання обвинуваченому не впливають.
Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав вважати, що при призначенні покарання суд не дотримався вимог ст.ст.50,65 КК України.

Колегія суддів не погоджується і з доводами апелянта, щодо зменшення розміру спричиненої моральної шкоди на суму в 150000грн. та вважає їх безпідставними.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, потерпілими ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та в порядку ст.128 КПК України пред`явлено цивільні позови до обвинуваченого ОСОБА_6 , в яких просили стягнути на їх користь з обвинуваченого спричинену матеріальну шкоду в сумі 9844,17 грн., 18800грн. та моральну шкоду в сумі 150000 грн. кожному потерпілому.

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, вимушені зміни у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Вирішуючи питання щодо цивільного позову, суд першої інстанції належним чином вмотивував своє рішення, відповідно до вимог закону врахував характер дій обвинуваченого, який перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним транспортним засобом в денну пору доби здійснив наїзд на велосипедиста, який рухався в попутному напрямку, їх наслідків, від яких ОСОБА_16 помер, обсяг страждань потерпілих, пов`язаних з його втратою рідної людини, яка була годувальником у сім`ї. Керуючись засадами розумності, виваженості та справедливості, суд визначив розмір грошового відшкодування моральної шкоди в сумі 150000 гривень кожному з потерпілих. Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки такий розмір забезпечить баланс між захистом порушених прав позивачів та інтересів відповідача (п.6ч.1ст.3ЦК України).

Колегія суддів вважає, що в апеляційній скарзі не наведено обґрунтованих підстав для зміни вироку суду в частині задоволення позовних вимог.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду в частині відшкодування моральної шкоди та не свідчать про те, що суд не врахував вимоги розумності та справедливості з огляду на обсяг страждань потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та інших негативних наслідків, пов`язаних з діям обвинуваченого ОСОБА_6 .

В апеляційній скарзі захисника не наведено інші, не досліджені судом докази, якими б спростовувались висновки суду першої інстанції.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, передбачених ст.412 КПК України, які би тягнули за собою безумовне скасування чи зміну судового рішення, у кримінальному провадженні не допущено.

Керуючись ст.ст.404,407 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу адвоката обвинуваченого ОСОБА_6 ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Вирок Ємільчинського районного суду Житомирської області від 28 лютого 2019 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а ОСОБА_6 , який тримається під вартою, - у той же строк з моменту вручення йому копії ухвали

СУДДІ: