Справа № 556/2035/18
Провадження № 1-в/565/13/19
У Х В А Л А

20 березня 2019 року м.Вараш

Кузнецовський міський суд Рівненської області в особі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретарів судових засідань ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

представника Полицької ВК №76 ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

захисника засудженого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Кузнецовського міського суду в режимі відеоконференції подання захисника засудженого ОСОБА_9 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Володимирець, Рівненської області, неодруженого, непрацюючого, з середньою-професійною освітою, засудженого 25.05.2007 року вироком Апеляційного суду Рівненської області за пп.2, 10 ч.2 ст.115, ч.4 ст.152 КК України до 15 років позбавлення волі, -

В С Т А Н О В И В:

Захисник ОСОБА_8 звернулась в інтересах засудженого ОСОБА_7 до суду із поданням про заміну засудженому невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі, призначеного вироком Апеляційного суду Рівненської області від 25.05.2007 року, на більш м`яке, а саме на виправні роботи на строк невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі.

Засуджений ОСОБА_7 в судовому засіданні підтримав клопотання захисника ОСОБА_8 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким. Пояснив, що вину не визнає у повному обсязі обвинувачення, оскільки вважає, що справа сфабрикована, докази були здобуті з порушенням процесуальних норм. Зазначив, що оскаржував вирок суду, але скарги були відхилені. Також скаржився те, що під час допиту його били, проте скарги не були задоволені. Відповідаючи на поставлені питання, не зміг пояснити чому здійснював зберігання заборонених предметів і речовин, достовірно знаючи про те, що це є порушенням правил відбування покарання. Доводить, що невизнання вини суд не може брати до уваги як підставу для відмови у задоволенні клопотання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Захисник ОСОБА_8 в судовому засіданні подане клопотання підтримала повністю, просила замінити призначене покарання на більш м`яке, а саме на виправні роботи на строк невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі. Вважає, що сумлінною поведінкою та добросовісним ставленням до праці довів те, що став на шлях виправлення.

В судовому засіданні представник адміністрації не підтримав це подання, пояснив, що засуджений ОСОБА_7 не визнає своєї вини, у вчиненому не розкаюється, а тому вважає, що не став на шлях виправлення.

Прокурор також заперечив проти задоволення клопотання засудженого, оскільки засуджений не визнає свою вину у вчиненому злочині.

Заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши клопотання та додані до нього матеріали, суд встановив наступне.

Вироком Апеляційного суду Рівненської області від 25.05.2007 року ОСОБА_7 засуджений за пп.2, 10 ч.2 ст.115, ч.4 ст.152 КК України до 15 років позбавлення волі. Зокрема, ОСОБА_7 визнаний винним у тому, що 20.06.2006 року, приблизно о 18 годині, перебуваючи в стані сильного алкогольного сп`яніння, у парку, поблизу школи №3 смт. Володимирець, з метою зґвалтування малолітньої ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка не досягла статевої зрілості, застосувавши фізичне насильство та зламавши опір потерпілої, кинув останню на землю і став наносити їй удари руками по агах і грудній клітці. Після цього, ОСОБА_7 , з метою подолання опору ОСОБА_10 для зґвалтування та з метою вбивства потерпілої, став душити останню рукою за шию. Після того, як ОСОБА_10 знепритомніла і перестала подавати ознаки життя, ОСОБА_7 , знявши одяг з потерпілої, зґвалтував її. Смерть ОСОБА_10 настала на місці події внаслідок механічної асфіксії. Отже, ОСОБА_7 засуджений за умисний, особливо тяжкий злочин.

04.02.2016 року ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області, ОСОБА_7 у строк відбування покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з часу фактичного затримання 25.06.2006 року до дня набрання вироком суду законної сили, а саме до 27.09.2007 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, зараховано - 1 рік 3 місяці 02 дні.

З січня 2008 року засуджений ОСОБА_7 відбуває покарання в ДУ «Полицька виправна колонія (№76)».

Відповідно до п.3 ч.4 ст.82 КК України, заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначений судом за умисний, особливо тяжкий злочин.

Згідно із характеристики на засудженого ОСОБА_7 від 25.02.2019 року, останній відбув 2/3 строку покарання 23.03.2015 року, а тому набув право на ініціювання питання перед судом про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Крім того, ч.3 ст. 82 КК України, визначено, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливо застосувати за умови, якщо засуджений став на шлях виправлення. Встановлюючи наявність такої підстави суд враховує вимоги п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 року № 2 «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким». Зокрема, у вказаній Постанові Пленуму визначено, що оскільки судовий розгляд питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
Оцінюючи пояснення засудженого, суд не вбачає щирого каяття засудженого. Незважаючи на те, що вирок суду, яким ОСОБА_7 засуджено і визнано винним у вчиненні особливо тяжкого злочину, набрав законної сили, тобто суд визнав обґрунтованим обвинувачення ОСОБА_7 , оцінивши усі подані докази окремо та у їх сукупності, засуджений ОСОБА_7 безпідставно стверджує про те, що не вчиняв злочин, за який відбуває покарання. Така позиція засудженого вказує на те, що він зневажливо ставиться до рішень суду, які ухвалюються від імені України, тобто не має рівня правосвідомості законослухняної особи та проявляє правовий нігілізм.
Зі змісту довідки про заробітну плату засудженого ОСОБА_7 за період з січня 2008 року до лютого 2019 року, випливає, що за цей період йому нарахована заробітна плата у сумі 43 093,24 грн., з них на особовий рахунок засудженого перераховано 13 717,16 грн. та утримано по виконавчих листах 2 713,33 грн. До того ж, характеристикою на засудженого та довідкою ДУ «Полицька виправна колонія» підтверджується, що щодо ОСОБА_7 виконуються виконавчі листи на загальну суму 67 823,13 грн., з яких погашено 5 113,42 грн. заборгованості. Довідкою ДУ «Полицька виправна колонія» підтверджується, що ОСОБА_7 добровільно погасив заборгованість по виконавчих листах лише у сумі 2820,00 грн. Оцінюючи викладені обставини суд, вважає, що ОСОБА_7 на відшкодування завданої шкоди добровільно перерахував незначну частину від зароблених коштів. Суд також враховує, що перебуваючи в установі виконання покарання засуджений ОСОБА_7 забезпечується повністю харчуванням, одягом та постільною білизною, тобто фактично не несе витрат на своє утримання та проживання. При цьому, отримує від рідних посилки та бандеролі, що підтверджується змістом характеристики на засудженого. Отже, суд приходить до висновку, що засуджений ОСОБА_7 міг у значно більшому розмірі погасити заборгованість по виконавчих листах і тим самим відшкодувати завдану ним шкоду у більшому розмірі, проте не зробив цього. Викладена обставина свідчить про те, що засуджений ОСОБА_7 не має наміру якнайшвидше відшкодувати завдану ним шкоду.
Під час розгляду встановлено, що 24.10.2016 року ОСОБА_7 переведений до дільниці соціальної реабілітації постановою начальника колонії від 20.10.2016 року. Проте, за порушення встановлених норм відбування покарання 19.05.2017 року, постановою начальника колонії від 18.05.2017 року, переведений до дільниці ресоціалізації колонії середнього рівня безпеки. Режим відбування покарання у дільниці соціальної реабілітації полягає у тому, що засуджений працює поза межами колонії, харчується за власні кошти, йому на руки видають готівку з особового рахунку і він вільно може нею розпоряджатись. Лише на ніч повертається до колонії.
Пояснюючи вказані обставини ОСОБА_7 пояснив, що зберігав 200 г горілки на прохання інших осіб, вважав, що таке порушення не буде виявлене.
Така обставина свідчить про те, що ОСОБА_7 , який відбув понад 10 років у місцях позбавлення волі, шляхом переведення його до дільниці соціальної реабілітації 24.10.2016 року, надана можливість працювати та перебувати поза межами установи виконання покарання. Проте, засуджений не виправдав довіру та, протягом незначного періоду часу вчинив порушення встановлених норм відбування покарання, у зв`язку з чим був 19.05.2017 року, переведений до дільниці ресоціалізації колонії середнього рівня безпеки, тобто поміщений знову до установи відбування покарання. З викладеного випливає висновок, про те, що засуджений ОСОБА_7 не став на шлях виправлення і схильний до порушення встановлених нормативно-правовими актами норм поведінки.
Оцінюючи 14 заохочень, які застосовувались до ОСОБА_7 за період відбування покарання, суд вбачає, що переважна більшість з них надавалась йому за сумлінну поведінку, за додержання правил поведінки, правил внутрішнього розпорядку установи, дотримання правил трудового розпорядку. Зважаючи на те, що п. 2 розділу ІІ Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань на засуджених покладені обов`язки дотримуватися норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня установи виконання покарань, виконувати необхідні роботи із самообслуговування, благоустрою установи виконання покарань, дотримуватися вимог пожежної безпеки і безпеки праці, суд вважає, що виконання вказаних обов`язків, не є тією підставою, яка б свідчила про перебування засудженого на шляху до виправлення. При цьому суд також враховує, що до ОСОБА_11 п`ять разів застосовувались заходи стягнення, з яких два рази поміщався до ДІЗО на 10 діб кожного разу. Крім того, постановою про переведення засудженого з дільниці соціальної реабілітації при колонії до дільниці ресоціалізації колонії середнього рівня безпеки від 19.05.2017 року, яка міститься в матеріалах особової справи, ОСОБА_7 визнаний злісним порушником режиму відбування покарання.
Відсутність щирого каяття у вчиненому злочині, відсутність рівня правосвідомості законослухняної особи та прояв правового нігілізму, відсутність наміру якнайшвидше відшкодувати завдану шкоду, а також схильність до порушення встановлених нормативно-правовими актами норм поведінки, дає можливість суду зробити висновок про те, що засуджений ОСОБА_7 не став на шлях виправлення, а тому відсутні підстави задоволення клопотання захисника про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.
Зі змісту характеристики на засудженого ОСОБА_7 від 25.02.2019 року вбачається, що останній до роботи відноситься добре, свої обов`язки виконує сумлінно, бере участь у роботі самодіяльних організацій та підвищує рівень освіти. Проте, вказані обставини на думку суду, самі по собі, без урахування вище викладених обставин, не можуть свідчити про те, що ОСОБА_7 став на шлях виправлення.
На підставі викладеного, керуючись ст.82 КК України, п. 3. ч.1 ст. 537, ст.538, ст. 539 КПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні клопотання захисника засудженого ОСОБА_9 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким засудженому ОСОБА_7 відмовити.

На ухвалу суду може бути подана апеляція до Рівненського апеляційного суду протягом семи діб з моменту проголошення через Кузнецовський міський суд Рівненської області.

Головуючий суддя ОСОБА_1