Справа № 333/1671/18
Провадження №1-кп/333/87/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 лютого 2019 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Помічна, Добровеличковського району Кіровоградської області, громадянина України, освіта вища, офіційно непрацевлаштованого, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: 22.02.2007 року Уманським районним судом Черкаської області за ч. 2, 3 ст. 358, ч.2 ст.15 ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 190, ч.1 ст. 209 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з матеріальною відповідальністю. 08.09.2010 року Вільнянським районним судом Запорізької області на підставі ст. 82 КК України, невідбутий строк покарання 1 рік 9 місяців 11 днів замінено на виправні роботи з утриманням 15% заробітної плати,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 , будучи раніше засудженим за вчинення корисливого злочину, судимість за який в установленому законом порядку не знята і не погашена, на шлях виправлення не став та вчинив аналогічний злочин за наступних обставин.
Так, 29 жовтня 2017 року у денний час доби ОСОБА_4 , знаходячись за місцем спільного проживання з ОСОБА_5 за адресою АДРЕСА_3 , маючи намір на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, діючи повторно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний і протиправний характер своїх дій, дійшовши усної домовленості з потерпілою ОСОБА_5 про передачу її мобільного телефону «Lenovo» модель «VIBE K5 P1» в корпусі золотого кольору, IMEI № НОМЕР_1 , IMEI № НОМЕР_2 , вартістю 3495грн., з флеш картою об`ємом 4 ГБ вартістю 100грн., всього на загальну суму 3595 грн. для власних потреб ОСОБА_4 строком на три доби.
Після чого ОСОБА_4 зазначений мобільний телефон згідно договору №754-17008308 від 29.10.2017 року заклав до ломбарду ПТ Ломбард «Гроші тут», розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Запорізька, буд.13, а отримані гроші витратив на власні потреби.
Своїми умисними діями ОСОБА_4 завдав потерпілій ОСОБА_5 матеріальні збитки на загальну суму 3595грн.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину повністю не визнав, суду пояснив, що з потерпілої ОСОБА_5 знайомий з 2009 року. До жовтня 2017 року був співмешканцем потерпілої. В жовтні 2017 року з дозволу потерпілої ОСОБА_5 взяв її мобільний телефон «Lenovo» для своїх потреб, оскільки працював на таксі. В кінці жовтня 2017 року на його прохання, ОСОБА_6 вказаний мобільний телефон здав до ломбарду, а отримані кошти він передав ОСОБА_4 , які останній витратив на свої потреби. Наміру на заволодіння мобільним телефоном ОСОБА_5 шляхом зловживання довірою останньої у нього не було, вважає що між ним та потерпілою виникли цивільно-правові відносини щодо користування мобільним телефоном. На даний час завданий збиток потерпілій ОСОБА_5 не відшкодовано.
Не зважаючи на невизнання вини у скоєнні злочину обвинуваченим ОСОБА_4 його вина повністю підтверджується дослідженими у судовому засіданні наступними доказами:

- показаннями у судовому засіданні потерпілої ОСОБА_5 , з яких слідує, що з обвинуваченим вона знайома з 2009 року. З початку серпня 2017 року до початку січня 2018 року ОСОБА_4 був її співмешканцем та проживав в її будинку за адресою: АДРЕСА_3 . Зважаючи на велику кількість кредитних боргів у ОСОБА_4 , останній наприкінці жовтня 2017 року поїхав до м.Сміле щоб закласти свій автомобіль. Так як ОСОБА_4 мав намір взяти пасажирів, йому був потрібен мобільний телефон, тому вона, на його прохання, передала йому для тимчасового користування свій мобільний телефон. Повернувшись ОСОБА_4 повідомив, що віддав її телефон за ремонт його автомобіля на СТО, пообіцявши ОСОБА_5 його повернути. На початку січня 2018 року вона знайшла заставний білет з ломбарду на її мобільний телефон в речах ОСОБА_4 . Мобільний телефон та аксесуари до нього вона придбала 1 вересня 2017 року за 3595грн. На даний час телефон ОСОБА_4 їй так і не повернув. Цивільний позов під час досудового розслідування та судового розгляду потерпілою ОСОБА_5 не заявлено. Просить суд призначити покарання ОСОБА_4 у виді позбавлення волі;
- показаннями у судовому засіданні свідка ОСОБА_7 з яких слідує, що він товаришує з обвинуваченим ОСОБА_4 з 2015 року. Наприкінці жовтня 2017 року він на прохання ОСОБА_4 заклав до відділення ПТ «Ломбард «Гроші тут» розташованого за адресою м. Запоріжжя, вул. Запорізька, буд. 13 мобільний телефон, а отримані гроші передав ОСОБА_4 . Про те, що телефон належить ОСОБА_5 йому нічого не було відомо.

- показаннями у судовому засіданні свідка ОСОБА_8 з яких слідує, що він працює в відділенні ПТ «Ломбард «Гроші тут» розташованого за адресою м. Запоріжя, вул. Запорізька, буд. 13. 29 жовтня 2017 року ОСОБА_9 був закладений мобільний телефон «Lenovo» модель «VIBE K5P1» та отримано фінансовий кредит в розмірі 2100 грн. повернути який він мав 12.11.2017 року. Оскільки кредит не був повернутий в строк, телефон був відправлений на реалізацію.
- протоколом про прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 26.01.2018 року, яка надійшла від потерпілої ОСОБА_5 , про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_4 , який зловживаючи довірою заволодів її мобільним телефоном.

- даними, встановленими з витягу Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженню №0000296 від 26.01.2018 року, у відповідності з якими до Комунарського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області надійшла заява від потерпілої ОСОБА_5 про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_4 , який шахрайським шляхом заволодів її мобільним телефоном ;

- даними, встановленими з договору №754-17008308 від 29.10.2017 року укладеного між ПТ «Ломбард «Грошу тут»» та ОСОБА_9 , у відповідності з яким ОСОБА_9 отримав кредит в розмірі 2100 грн., заклавши мобільний телефон «Lenovo» модель «VIBE K5P1» оціночною вартістю 2287,5 грн. Дата повернення кредиту 12.11.2017 року.
- даними, встановленими з фіскального чеку від 01.09.2017 року та банківської виписки від 01.09.2017 року, з яких слідує, що ОСОБА_5 придбала смартфон «Lenovo» модель «VIBE K5P1» вартістю 3495 грн в кредит зі встановленням банком щомісячних регулярних платежів загальною кількістю 4, в розмірі 873,75грн кожен.

- даними, отриманими з відповіді ПТ «Ломбард «Гроші тут»» № 631 від 28.02.2018 року, які свідчать, що мобільний телефон «Lenovo» модель «VIBE K5P1» в період часу з 29.10.2017 року по 08.12.2017 року закладався до ломбарду ОСОБА_9 , на який в подальшому звернено стягнення шляхом реалізації через комісійну торгівлю.
Аналізуючи досліджені докази, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.84 КПК України доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

В ході судового розгляду суд безпосередньо, всебічно та повно дослідив усі докази, що містяться в матеріалах кримінального провадження, і встановив правильність збирання стороною обвинувачення та закріплення кожного з них, тому, виходячи з положень статті 86 КПК України вважає їх допустимими.

Крім того, суд дійшов до висновку, що досліджені у судовому засіданні докази прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, тому є належними.

Таким чином, зазначені вище докази, досліджені судом, є належними, допустимими, достовірними та такими, що у своїй сукупності підтверджують встановлені судом обставини заволодіння ОСОБА_4 мобільним телефоном шляхом зловживання довірою потерпілої ОСОБА_5 та у повному обсязі спростовують версію обвинуваченого щодо непричетності останнього до вчинення шахрайських дій по відношенню до майна потерпілої ОСОБА_5 .

Судом перевірялась версія обвинуваченого ОСОБА_4 про непричетність його до вчиненого злочину, у зв`язку з тим що між ним та потерпілою ОСОБА_5 виникли цивільно-правові (сімейні) відносини щодо користування мобільним телефоном, яка свого підтвердження не знайшла, а саме показаннями потерпілої ОСОБА_5 з яких вбачається що вона надала ОСОБА_4 свій мобільний телефон лише для короткострокового користування з умовою його обов`язково повернення. Також потерпіла ОСОБА_5 заперечує факт перебування з ОСОБА_4 в сімейних стосунках в період з початку серпня 2017 року до початку січня 2018 року, оскільки разом вони постійно не мешкали і спільного господарства не вели.

Невизнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_4 за ч.2 ст.190 КК України суд розцінює виключно як бажання обвинуваченого уникнути кримінальної відповідальності за скоєне.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_4 у вчиненні злочину доведена повністю та кваліфікує його дії за ч.2 ст.190 КК України як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно.

При ухваленні вироку відповідно до вимог статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики ЄСПЛ» суд вважає за необхідне застосувати Конвенцію про захист прав і основоположних свобод та практику ЄСПЛ як джерела права.

Суд враховує, що практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (Рішення ЄСПЛ від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» п. 43). Також має братися до уваги якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (Рішення ЄСПЛ від 11.07.2013 у справі «Веренцов проти України» - п.86)

Частина 2 ст. 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином. Вину у його вчиненні ОСОБА_4 не визнав, не розкаявся, завдану потерпілій шкоду не відшкодував. Також суд приймає до уваги вік обвинуваченого та стан його здоров`я, який на цей час на обліку в психіатричному та психоневрологічному диспансерах не перебуває. Відповідно до інших даних, що характеризують особу винного, він є раніше судимим, в тому числі за корисливий злочин, не має постійного місця проживання, неодружений, офіційно непрацевлаштований, що свідчить про відсутність міцних позитивних соціальних зв`язків, думку потерпілої ОСОБА_5 , яка просить для обвинуваченого суворе покарання, пов`язане з позбавленням волі.

Обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 згідно зі ст. 66 КК України, судом не встановлено.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Таким чином, враховуючи конкретні обставини справи, тяжкість вчиненого злочину, дані, що характеризують особу обвинуваченого, відсутність обставин, які обтяжують чи пом`якшують покарання, та вимоги, зазначені в абз.2 п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд вважає, що виправлення ОСОБА_4 можливе лише в умовах ізоляції його від суспільства в місцях позбавлення волі. Виходячи з цього ОСОБА_4 слід призначити покарання у виді позбавлення волі, оскільки інші види покарань не будуть ефективними в аспекті досягнення мети покарання, визначеної в ч. 2 ст. 50 КК України, зокрема й виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як обвинуваченим, так і іншими особами.

Водночас суд зауважує, що призначене покарання відповідає позиції ЄСПЛ, викладеній в рішеннях у справах «Бакланов проти Росії» від 09.06.2015 та «Фрізен проти Росії» від 24.03.2015, в яких ЄСПЛ зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних свобод особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». В рішенні у справі «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 ЄСПЛ вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

На переконання суду, призначення обвинуваченому такого покарання буде справедливим, співрозмірним і достатнім для його виправлення, кари та запобігання вчинення нових злочинів як самим обвинуваченим, так і іншими особами, а також буде відповідати таким принципам Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

Цивільний позов не заявлявся.

Запобіжний захід до обвинуваченого не застосовувався.

Долю речових доказів вирішити на підставі ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.100,366-368,371,373-374,376,395 КПК України, суд,

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, та призначити йому покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

Речові докази: копія фіскального чеку від 01.09.2017 року, банківської виписки від 01.09.2017 року, копія договору №754-17008308 від 29.10.2018 року, які знаходяться в матеріалах кримінального провадження залишити в провадженні.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Суддя ОСОБА_1