Справа № 522/6220/17
Провадження № 1-кп/522/319/19
У Х В А Л А
про повернення обвинувального акта
24 січня 2019 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси у складі:
Головуючого судді - ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання - ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі, обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001515 від 21.03.2017 року, за обвинуваченням:
ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Яськи, Біляївського району, Одеської області, громадянин України, з незакінченою середньою освітою, неодружений, не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий;
- у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.
Учасники процесу:
прокурор - ОСОБА_4 ,
обвинувачений - ОСОБА_3 ,
захисник - ОСОБА_5 ,
представник служби у справах дітей - ОСОБА_6 ,
в с т а н о в и в:
у провадженні Приморського районного суду м. Одеси знаходяться обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001515 від 21.03.2017 року, за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.
Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси призначено підготовче судове засідання у цій справі.
Прокурор вважав за можливе призначити обвинувальний акт до судового розгляду, та заявив клопотання про застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого у вигляді тримання під вартою, оскільки є ризики, що останній буде порушувати покладені на нього процесуальні обов`язки.
Захисник заявив клопотання про повернення обвинувального акту прокурору, проти продовження строку тримання під вартою заперечував.
Обвинувачений підтримав думку захисника.
Суд, заслухавши думку сторін, розглянувши обвинувальний акт з додатками та клопотання сторони захисту прийшов до висновку про наступне.
Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право, обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу. У разі відсутності клопотань сторін кримінального провадження застосування заходів забезпечення кримінального провадження, обраних під час досудового розслідування вважається продовженим.
Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків а також запобігання спробам: переховуватися від суду; знищити або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків, іншого обвинуваченого, експерта або спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; або вчинити інше кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.
Як встановлено у судовому засіданні ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, за який передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі, що на думку суду вказує на наявність ризику передбаченого у п.1.ч. 1 ст. 177 КПК України.
При цьому, у відповідності до ст. 23 КПК України та 94 КПК України, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та повинен бути дослідженим судом під час судового провадження безпосередньо, а тому, зважаючи на стадію судового провадження, суд вбачає реальним ризик, що обвинувачена у разі не застосування запобіжного заходу може впливати на свідків, які безпосередньо судом не допитані.
Також, суд бере до уваги, той факт, що інкримінований злочин раніше судимому ОСОБА_3 є корисливим, умисним, що свідчить про наявність ризику, що обвинувачений може вчинити інше аналогічне кримінальне правопорушення.
При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу, суд також враховує обставини зазначені в статті 178 КПК України, а саме відсутність стійких соціальних зв`язків, тяжкість покарання що загрожує відповідній особі у разі визнання її винуватою, характер вчиненого кримінального правопорушення, що ставиться йому у обвинувачення, вік та стан здоров`я.
За таких обставин, на підставі наданих матеріалів, суд приходить до висновку про необхідність обрання обвинуваченому ОСОБА_3 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Крім того, відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.
Частиною 4 ст.110 КПК України встановлено, що обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам ст.291 КПК України.
Згідно з ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити такі відомості: найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); дату та місце його складення та затвердження.
Виклад фактичних обставин повинен містити інформацію, про час, дату, місце та спосіб вчинення кримінального правопорушення, що ставиться у вину обвинуваченому.
Формулювання обвинувачення повинно складатися з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості кримінального правопорушення тощо.
Правова кваліфікація дій особи в обвинувальному акті повинна містити не тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статті кримінального закону, а й точне формулювання встановлених юридичних (об`єктивних і суб`єктивних), а також кваліфікуючих ознак, що визначають конкретне діяння як суспільно небезпечне.
Згідно із ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
У рішенні від 26.06.2008 року у справі "Ващенко проти України" Європейський Суд з прав людинин та основоположних свобод нагадав, що поняття "обвинувачення" для цілей пункту 1 статті 6 може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п.51);
У рішенні від 25.07.2000, у справі «Маттоціа проти Італії" зазначив, що ... обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п. "b" ч. 3 ст. 6 Конвенції. Аналогічно слід оцінювати інформацію про зміни, які мали місце в обвинуваченні, включаючи зміни причини обвинувачення.
Слід зазначити, що обвинувальний акт є підсумковим процесуальним документом, яким закінчується досудове розслідування. Відповідно до п.5 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт має містити формулювання обвинувачення в остаточному вигляді.
Так, відповідно до частини 2 статі 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, частини 2 статі 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, частини 1 статті 11 Загальної декларації прав людини, кожен, кого обвинувачено у вчинені кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Під час підготовчого судового засідання, було встановлено, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_3 містить посилання на прізвище інших осіб, які за версією органу досудового розслідування, були співучасниками вчиненого злочину та за попередньою змовою з якими діяв обвинувачений у даному кримінальному провадженні. Однак, в матеріалах кримінального провадження відсутні відомості щодо існування обвинувального вироку щодо таких осіб, а матеріали стосовно них виділені в окреме провадження, а в самому обвинувальному акті зазначено, що вони знаходяться в розшуку.
Крім того, відповідно до позиції Європейського суду з прав людини та основоположних свобод, право на презумпцію невинуватості, закріплене у пункті 2 статті 6 Конвенції є одним з елементів справедливого судового розгляду кримінальної справи, який вимагається відповідно до пункту 1 цієї ж статті (див. рішення від10 лютого 1995 року у справі «Аллен де Рібемон проти Франції» (AllenetdeRibemontv. France), п. 35, Series А, № 308 ). Воно забороняє передчасне вираження самим судом думки про те, що «той, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення», є винним, до того, як це було доведено відповідно до закону самим судом (див. рішення від 25 березня 1983 року у справі «Мінеллі проти Швейцарії» (Minelli v. Switzerland), п. 37, Series А. 62). Воно також охоплює заяви інших державних посадових осіб щодо кримінального розслідування, які заохочують громадськість вважати підозрюваного винним і передують оцінці фактів компетентним судовим органом (див. рішення у справі «Аллен де Рібемонт проти Франції», процитоване вище, п. 41; рішення від10 жовтня 2000 року у справі «Дактарас проти Литви» (Daktaras v. Lithuania), заява № 42095/98, пп. 4143, ECHR 2000-X, і рішення від 26 березня 2002 року у справі «Буткевічюс проти Литви» (Butkevicius v. Lithuania), заява № 48297/99, п. 49, ECHR 2002-II).
З урахуванням вище викладеного, суд приходить до висновку, про неможливість призначити дані обвинувальні акти до судового розгляду і необхідним буде їх повернути прокурору для усунення вказаних недоліків.
Керуючись ст.ст. 291, 314-316, 372 КПК України, суд
у х в а л и в:
Клопотання прокурора Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_4 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого - задовольнити.
Обрати ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 - запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Строк дії ухвали складає 60 (шістдесят днів), і обчислюється з 24.01.2019 року по 21.03.2019 року.
Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_5 про повернення обвинувального акта - задовольнити.
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному в ЄРДР за №0001515 від 21.03.2017 року, за обвинуваченням ОСОБА_3 , у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України - повернути прокурору групи прокурорів у даному кримінальному провадженні для усунення недоліків вказаних в ухвалі.
Ухвала може бути оскаржена сторонами кримінального провадження до апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд м. Одеси шляхом подачі апеляції протягом семи днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя:

24.01.2019