Справа № 438/125/18
Номер провадження 1-кп/438/59/2018
В И Р О К
Іменем України

05 грудня 2018 року Бориславський міський суд Львівської області

у складі: головуючого-судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Бориславі кримінальне провадження, внесене в єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000047 від 22 січня 2018 року,
стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Борислава Львівської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, в порядку ст.89 КК України визнається таким, що не має судимості,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,
за участі сторін судового провадження: прокурора ОСОБА_4 , потерпілого ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_3 , -

в с т а н о в и в :

Обвинувачений ОСОБА_3 18 січня 2018 року приблизно о 22 год. 30 хв., перебуваючи у квартирі АДРЕСА_2 , маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, наніс потерпілому ОСОБА_6 двічі удари кулаком правої руки в ділянку обличчя, а саме у ліву скроню та в ліве око, чим заподіяв останньому тілесні ушкодження у вигляді синців на верхній та нижній повіці лівого ока, лівій скроневій ділянці, саден на чолі справа, ближче до головки правої брови, лівій виличній дузі, лівій передвушній ділянці, тильній поверхні лівої кисті, ближче до суглобу проксимальної фаланги другого пальця її тильній поверхні правої кисті, ближче до суглобів проксимальних фаланг четвертого та п`ятого пальців, а також на нігтьових фалангах третього та четвертого пальців, які згідно висновку експерта № 65 від 23 січня 2018 року кваліфікуються за ознакою легких тілесних ушкоджень і не є небезпечними для життя чи здоров`я потерпілого. Продовжуючи свої злочинні дії ОСОБА_3 шляхом застосування фізичної сили відкрито викрав у ОСОБА_6 належне йому майно, а саме: мобільний телефон марки «MEIZU M5S» вартістю 2 500 гривень; стартовий пакет оператора мобільного зв`язку «Vodafone» вартістю 15 гривень (на рахунку коштів не було); карта пам`яті об`ємом «Micro SD» 16 ГБ вартістю 130 гривень; чохол до мобільного телефону «MEIZU M5S» вартістю 100 гривень; захисне скло до мобільного телефону «MEIZU M5S» вартістю 200 гривень; чоловічу куртку темно-синього кольору марки «Armani», розміру «М» вартістю 1 000 гривень; чоловічий військовий батнік зеленого кольору вартістю 600 гривень; грошові кошти у сумі 2900 гривень; дві карточки банку Приватбанк на його ім`я; документи, що посвідчують його особу; паспорт громадянина України; військовий квиток та посвідчення учасника бойових дій, які належать потерпілому ОСОБА_6 , чим заподіяв останньому майнову шкоду на загальну суму 7 445 гривень 00 копійок.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України визнав частково. Зокрема показав, що 18 січня 2018 року до обвинуваченого зателефонував знайомий ОСОБА_7 та спитав чи прийме обвинувачений на нічліг його знайомого. Обвинувачений ОСОБА_3 зустрівшись та привів обидвох у своє житло. По дорозі домовились, що потерпілий за нічліг розрахується з обвинуваченим алкоголем та закускою. Останній погодився. Прийшовши додому обвинуваченого, всі троє близько 22 години зайшли на кухню та почали розпивати спиртні напої. Потерпілий ОСОБА_6 , перед тим як сісти за стіл, верхню чоловічу куртку темно-синього кольору повісив на вішак у коридорі, а мобільний телефон поставив на стіл. Близько 15-20 хвилин ОСОБА_7 пішов з квартири ОСОБА_3 . Під час розпивання спиртних напоїв обвинувачений запропонував потерпілому подарувати військову куртку зеленого кольору, в якій був одягнутий останній. Потерпілий погодився, проте сказав що йому необхідно зняти з куртки шеврони та забрати особисті речі з куртки. В момент коли потерпілий знімав з себе куртку, обвинувачений двічі безпричинно вдарив правим кулаком у ділянку голови потерпілого. В цей момент розсипались на підлозі кухні гроші. Далі потерпілий ОСОБА_6 втік з квартири. Обвинувачений не рахуючи, підібрав грошові кошти, які у подальшому використав для власних потреб. Наступного ранку мобільний телефон потерпілого віддав знайомому ОСОБА_8 .

Обвинувачений визнає, що наніс тілесні ушкодження потерпілому, але не вчиняв відносно потерпілого грабежу. Потерпілий сам залишив належне йому майно, після того як обвинувачений завдав два удари кулаком в область потерпілого. Просить суворо не карати, обрати міру покарання не пов`язану із позбавленням волі.

Незважаючи на часткове визнання обвинуваченим ОСОБА_3 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, суд вважає, що винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого злочину підтверджується доказами по справі, дослідженими у судовому засіданні, зокрема:

показаннями в судовому засіданні потерпілого ОСОБА_6 про те, що 18 січня 2018 року потерпілий разом із свідком ОСОБА_9 прийшов на квартиру до обвинуваченого. Втрьох сиділи на кухні та розпивали спиртні напої до 22 години, після чого ОСОБА_9 пішов додому. Конфлікт з обвинуваченим у потерпілого почався через 10-15 хвилин, після того як обвинувачений запропонував потерпілому подарувати військову куртку, в якій був одягнутий останній. Потерпілий добровільно погодився, вирішив зняти з куртки шеврони та забрати особисті речі з куртки. В момент коли виймав із внутрішньої кишені куртки гроші, обвинувачений несподівано для потерпілого наніс удар кулаком правої руки в ділянку обличчя потерпілого. Від удару потерпілий впав на підлогу. Гроші, які потерпілий виймав з кишені, розсипались. Після чого обвинувачений наніс ще один або два удари кулаком. Потерпілий намагався зібрати з підлоги гроші, проте протиправна поведінка обвинуваченого перешкодила потерпілому забрати гроші, оскільки потерпілий боявся що обвинувачений буде продовжувати наносити побої та був вимушений втікати із квартири. Потерпілий намагався зібрати гроші з підлоги, проте обвинувачений не дав цього зробити. Дійсно свою верхню чоловічу куртку темно-синього кольору потерпілий повісив на вішак у коридорі, а мобільний телефон поставив на стіл, за яким розпивали спиртні напої. Зазначені речі залишились у квартирі обвинуваченого.

показаннями в судовому засіданні свідка ОСОБА_10 , про те що вечором 18 січня 2018 року привів потерпілого ОСОБА_6 на квартирі АДРЕСА_2 , де проживає обвинувачений ОСОБА_11 . Втрьох розпивали спиртні напої на кухні обвинуваченого до 10 години вечора. Після чого свідок пішов додому.

показаннями в судовому засіданні свідка ОСОБА_8 про те, що зранку 19 січня 2018 року зайшов на квартиру до свого знайомого ОСОБА_11 . Трохи випили, оскільки ОСОБА_11 була необхідність похмелитись. Також ОСОБА_11 надав покористуватись мобільним телефоном марки «MEIZU M5S», про походження якого свідок не знав. Через пару днів свідок добровільно видав зазначений телефон працівникам поліції.

Крім показань потерпілого та свідків, винуватість обвинуваченого ОСОБА_11 підтверджується і документальними доказами, безпосередньо дослідженими в суді:

даними протоколу огляду місця події від 22 січня 2018 року з фототаблицею, де місцем огляду було приміщення кабінету №11 Бориславського ВПДВП ГУ НП у Львівській області, де ОСОБА_3 добровільно у присутності понятих видав паспорт громадянина України, військовий квиток та посвідчення учасника бойових дій, видані на ім`я ОСОБА_6 . Із пояснень ОСОБА_3 вбачається, що останній зазначені речі знайшов у себе у квартирі АДРЕСА_2 18.01.2018. Також ОСОБА_3 видав куртку балонову синього кольору марки «Armani» та батнік зеленого кольору з шевроном на лівому рукаві «АТО Донецьк оперативне тактичне угрупування»;

даними постанови слідчого від 22 січня 2018 року про визнання речових доказів, відповідно якої паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виданий Артемівським РВ ЛМУ УМВС України у Луганській області від 01.12.2010 року, посвідчення учасника бойових дій серія НОМЕР_2 від 26.07.2017 на ім`я ОСОБА_6 , військовий квиток серія НОМЕР_3 від 22.12.2015 на ім`я ОСОБА_6 , куртку балонову синього кольору марки «Armani seans», батнік зеленого кольору з шевронами на лівому рукаві «АТО Донецьк оперативно тактичне угрупування» визнано речовими доказами та передано на зберігання потерпілому ОСОБА_6 ;

даними протоколу огляду місця події від 22 січня 2018 року з фототаблицею, де місцем огляду було приміщення кабінету №11 Бориславського ВПДВП ГУ НП у Львівській області, де ОСОБА_8 добровільно у присутності понятих видав мобільний телефон марки «MEIZU M5S» золотистого кольору, чохол пластиковий чорного кольору, карту пам`яті об`ємом 16 ГБ «Transerd Micro SD» чорного кольору, захисне скло та сім-картку «Vodafone». Із пояснень свідка ОСОБА_8 вказані речі 22 січня 2018 року йому передав його знайомий ОСОБА_3 за місцем проживання останнього за адресою: АДРЕСА_1 ;

даними постанови слідчого від 22 січня 2018 року, відповідно якої мобільний телефон марки «MEIZU M5S» золотистого кольору, захисне скло, сім-картку «Vodafone», чохол пластиковий чорного кольору, карту пам`яті об`ємом 16 ГБ «Transerd Micro SD» визнано речовими доказами та передано на зберігання потерпілому ОСОБА_6 ;

даними протоколу проведення слідчого експерименту від 13 лютого 2018 року, проведеного за участі потерпілого ОСОБА_5 , під час якого останній послідовно надав покази про обставини вчинення даного кримінального правопорушення;

даними висновку експерта №65 від 23 січня 2018 року проте, що у гр-на ОСОБА_6 виявлено тілесні ушкодження у вигляді синців на верхній та нижній повіці лівого ока, лівій скроневій ділянці, саден на чолі справа, ближче до головки правої брови, лівій виличній дузі, лівій передвушній ділянці, тильній поверхні лівої кисті, ближче до суглобу проксимальної фаланги другого пальця її тильній поверхні правої кисті, ближче до суглобів проксимальних фаланг четвертого та п`ятого пальців, а також на нігтьових фалангах третього та четвертого пальців. Вищевказані тілесні ушкодження могли виникнути близько п`яти діб з моменту огляду, зокрема вони могли виникнути 18 січня 2018 року, дією твердого тупого предмету, можливо в час та при обставинах на які він вказує і по ступеню тяжкості кваліфікуються за ознакою легких тілесних ушкоджень.

Проаналізувавши та оцінивши вищевказані докази у їх сукупності та взаємозв`язку, зокрема дослідивши обставини провадження, керуючись законом, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору взаємозв`язку та достатності для прийняття відповідного процесуального рішення, суд уважає поза всяким розумним сумнівом доведеною винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті та вважає, що його дії правильно кваліфіковані за ч.2 ст.186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж) , поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого. Оскільки, обвинувачений ОСОБА_3 здійснив цілеспрямовані дії, спрямовані на відкрите викрадення чужого майна, зокрема, побачивши грошові кошти які потерпілий діставав із внутрішньої кишені куртки, несподівано для останнього заподіяв два удари кулаком, внаслідок чого потерпілий перебуваючи під психологічним тиском зі сторони обвинуваченогобув вимушений втікати із квартири, залишивши належне йому майно у квартирі обвинуваченого. У свою чергу, майно потерпілого, яке залишилось у квартирі обвинуваченого, фактично було вилучено обвинуваченим. Крім цього, обвинувачений реально розпорядився зазначеним майном; зокрема грошові кошти у сумі 2900 гривень потратив на власні потреби, а мобільний телефон передав у користування свідку ОСОБА_8 .

Виходячи з принципу індивідуалізації покарання, суд враховує обставини вчинення кримінального правопорушення, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, зокрема те, що кримінальне правопорушення, передбачені ч.2 ст.186 КК України, законодавцем віднесено до тяжких злочинів.
Обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_3 , судом не встановлено. Обставиною, яка обтяжують покарання, є вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.
Суд не погоджується із доводами сторони обвинувачення про наявність обставини, що пом`якшує покарання, як щире каяття. Зокрема, щире каяття обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненому злочині хоча і визнано в обвинувальному акті у даному кримінальному провадженні обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому, проте така обставина носить лише формальний характер. Каяття передбачає, крім визнання особою самого факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне, визнання своєї провини, щирий осуд своєї поведінки, які мають втілюватися в намаганні компенсувати збитки, завдані таким злочином, та бажанні виправити наслідки такого злочину. Факт щирого каяття обвинуваченого у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в певних діях обвинуваченого після вчинення злочину. Поряд з цим, крім тверджень обвинуваченого про намагання останнього принести вибачення потерпілому та неможливість відшкодування майнової шкоди, заподіяної злочином через брак коштів, обвинуваченим ОСОБА_3 не вчинено.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує особу винного, який є особою, яка в порядку ст.89 КК України, визнається таким, що не має судимості, проте є особою яка раніше притягувалась до кримінальної відповідальності за злочин проти власності, має високу ймовірність вчинення обвинуваченим повторних правопорушень, негативний спосіб життя обвинуваченого, має постійне місце проживання, не одружений, не працює, зі слів обвинуваченого має тимчасові заробітки, наявність не відшкодованої майнової шкоди, заподіяної вчиненим злочином, на обліку у наркологічному диспансері та на обліку у психіатричному кабінеті не перебуває, думку державного обвинувачення щодо обрання покарання у виді позбавлення волі у межах мінімальної міри з реальним відбуттям міри покарання, думку потерпілого щодо обрання несуворого покарання, суд приходить до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_3 слід призначити покарання в межах мінімальної санкції частини статті інкримінованого кримінального правопорушення у виді позбавлення волі, що є необхідне і достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.
Суд не вбачає підстав для застосування ст.75КК України до обвинуваченого, із врахуванням обставин справи, наслідків та тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, виходячи з наступного.
Дійсно, звільнення особи від відбування покарання з випробуванням, згідно з положеннями ст. 75 КК України, можливе, якщо суд, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
Оскільки обвинувачений, маючи погашену та зняту судимість в порядку ст.89 КК України за вчинення умисного злочину проти власності вдруге притягується до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічного злочину, належних висновків для себе не зробив, враховуючи конкретні обставини справи, зокрема те, що обвинувачений не працював і не займався будь-якою суспільно-корисною працею, умисний тяжкий злочин вчинив з корисливих мотивів, не відшкодував потерпілому заподіяну злочином майнову шкоду, враховуючи, що відсутність претензій зі сторони потерпілого не може бути визначальною при вирішенні питання про звільнення обвинуваченого від відбування у кримінальному провадженні у формі публічного обвинувачення, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_3 слід призначити покарання у мінімальних межах санкції статті обвинувачення з реальним його відбуванням.
Враховуючи вищенаведене, суд не приймає до відома досудову доповідь Дрогобицького МРВ з питань пробації філії державної установи «Центр пробації» у Львівській області в частині про можливість виправлення обвинуваченого без відбуття покарання.
Зазначене узгоджується із положеннями частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року і відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства, якими передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Мета покарання - це те, чого прагне держава, застосовуючи його, щодо особи, яка вчинила злочин. Покарання повинно володіти силою впливу та стримування, що полягає не у жорстокості, а у невідворотності та можливої швидкості.
При цьому, Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Цивільний позов у справі не заявлено.
Процесуальні витрати у справі відсутні.
Майно, на яке накладено арешт, відсутнє.
Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Запобіжний захід стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 не обирався.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 368, 370, 371, 373-376 КПК України, суд,-

у х в а л и в :

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Борислава Львівської області, винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та призначити йому покарання за ч.2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.
Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_3 рахувати із моменту звернення вироку до виконання.
Речові докази у справі: паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_6 , виданий Артемівським РВ ЛМУ УМВС України у Луганській області від 01.12.2010 року, посвідчення учасника бойових дій серія НОМЕР_2 від 26.07.2017 на ім`я ОСОБА_6 , військовий квиток серія НОМЕР_3 від 22.12.2015 на ім`я ОСОБА_6 , куртку балонову синього кольору марки «Armani seans», батнік зеленого кольору з шевронами на лівому рукаві «АТО Донецьк оперативно тактичне угрупування», мобільний телефон марки «MEIZU M5S» золотистого кольору, захисне скло, сім-картку «Vodafone», чохол пластиковий чорного кольору, карту пам`яті об`ємом 16 ГБ «Transerd Micro SD», передані на зберігання потерпілому ОСОБА_6 , повернути останньому.
Вирок суду може бути оскаржений до Львівського Апеляційного суду через Бориславський міський суд Львівської області протягом 30 днів з моменту проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні вироку - після постановлення ухвали апеляційним судом.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Головуючий суддя ОСОБА_1