ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кп/753/309/19
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" лютого 2019 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0014124 за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Біла Церква Київської області, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, працюючого слюсарем-електронщиком компанії BOSCH, маючого на утриманні матір пенсійного віку 1945 р.н. та двох малолітніх дітей 2011 та 2014 років народження, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_6 , 28.11.2016 року, близько 16 години 00 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем марки «Volkswagen Polo», д.н.з. НОМЕР_1 , допустив порушення вимог п. п. 10.1, 12.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі ПДР), а саме:
п. 10.1 ПДР України перед початком руху, перестроюванням та будь-якою іншою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;
п. 12.1 ПДР України під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.
Порушення вищевказаних вимог ПДР з боку ОСОБА_6 виразилось в тому, що він, керуючи вищевказаним транспортним засобом, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, хоча повинен був і міг їх передбачити, маючи технічну можливість уникнути даної дорожньо-транспортної пригоди, шляхом виконання вимог вищевказаних пунктів Правил, рухаючись на ділянці проїзної частини вулиці Харківське шосе, а саме, від вулиці Тепловозної, в напрямку вулиці Здолбунівської в м. Києві, не врахував дійсну дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним, а також перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним, а тому під час зміни напрямку руху праворуч, допустив наїзд на бордюрний камінь та подальший виїзд за межі проїзної частини і наїзд на перешкоду - «електроопору», в результаті чого пасажиру вказаного автомобіля ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , спричинені середньої тяжкості тілесні ушкодження.
В даній дорожній ситуації в діях водія автомобіля марки «Volkswagen Polo», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_6 , з технічної точки зору, вбачаються невідповідності вимогам вищевказаних пунктів ПДР, а порушення цих вимог з боку останнього, відповідно, знаходиться в причинному зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди, які настали, а саме із заподіянням пасажиру, ОСОБА_7 , тілесних ушкоджень середньої тяжкості, які виразилися у вигляді: закритої травми правої кисті у вигляді перелому діафізу 5-ї п`ясної кістки в середній третині кисті зі зміщенням уламків.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину за обставин, встановлених в мотивувальній частині вироку, визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся та пояснив, що 28.11.2016 року, близько 15 години 30 хвилин, він, працюючи в таксі отримав замовлення, і коли потерпіла сіла до машини, він попросив її пристебнутись, проте вона цього не зробила. Під час руху його автомобіль підрізав інший автомобіль, він зманеврував, щоб уникнути зіткнення, проте наїхав на бордюрний камінь і його відкинуло на електроопору, в результаті чого потерпіла отримала тілесні ушкодження.
Вказав, що цивільний позов в частині спричинення матеріальної шкоди потерпілій визнає в повному обсязі, в частині моральної шкоди визнає частково.
За відсутності сумнівів у добровільності та істинності позиції учасників судового провадження щодо визнання фактичних обставин, суд, обмежившись за згодою останніх в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України поясненнями обвинуваченого, який повністю визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, та дослідженням документів на обгрунтування моральної шкоди, приходить до висновку про недоцільність дослідження інших доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються, і вважає доведеною винність ОСОБА_6 у тому, що він, керуючи транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинили потерпілій середньої тяжкості тілесні ушкодження, та кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 286 КК України.
Обираючи обвинуваченому міру покарання, суд приймає до уваги ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості, характер та ступінь суспільної небезпеки, відношення обвинуваченого до скоєного, який вину визнав в повному обсязі.
Судом також враховуються дані про особу обвинуваченого, який характеризується позитивно, працює, має місце реєстрації та постійне місце проживання, на спеціальних обліках не перебуває, до кримінальної відповідальності притягується вперше, до адміністративної відповідальності не притягувався.
До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд відносить щире каяття.
Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.
З огляду на викладене суд вважає, що необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів як обвинуваченим, так і іншими особами є призначення покарання у виді штрафу в межах, встановлених санкцією частини статті.
Також суд, враховуючи конкретні обставини вчинення злочину та наслідки, що настали, вважає за необхідне призначити обвинуваченому додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами але в мінімальних межах, встановлених для даного виду покарання.
Одночасно, у судовому засіданні обвинувачений заявив клопотання про застосування відносно нього Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки він має на утриманні дітей, яким на день набрання чинності Законом не виповнилося 18 років та матір пенсійного віку.

Відповідно до вимог ст. 86 КК України - амністія оголошується законом України стосовно певної категорії осіб.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про застосування амністії в Україні», установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

Пунктів «в», «є» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» передбачено можливість звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилось 18 років, а також які на день набрання чинності цим Законом мають одного чи обох батьків, які досягли 70-річного віку або визнані інвалідами першої групи, за умови, що в цих батьків немає інших працездатних дітей.

Згідно ст. 6 Закону України «Про застосування амністії в Україні», ст. 15 Закону України «Про амністію у 2016 році», особи на яких поширюється дія Закону про амністію, можуть бути звільнені від відбування як основного, так і додаткового покарання, призначеного судом, крім конфіскації майна, у частині вироку, що не була виконана на день набрання чинності цим Законом.

Судом встановлено, що обвинувачений має двох малолітніх дітей синів 2011 та 2014 років народження, відносно яких не позбавлений батьківських прав та яким на день набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році» не виповнилось 18 років. Крім того, обвинувачений має матір 1945 р.н., і інших працездатних дітей мати не має, оскільки рідний брат обвинуваченого помер. При цьому ОСОБА_6 скоїв злочин, який відповідно до ст. 12 КК України не є особливо тяжким. Кримінальне правопорушення вчинено 28.11.2016 року, тобто до дня набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році».

Оскільки обставин, передбачених ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» та ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році», які би виключали можливість застосування амністії до ОСОБА_6 встановлено не було, суд вважає за можливе звільнити останнього від призначеного основного та додаткового покарання.

При вирішенні заявленого цивільного позову суд виходить з наступного.

Так, обвинувачений та його захисник позовні вимоги, заявлені потерпілою, визнали частково. Не оспорюючи розмір матеріальної шкоди вказували на те, що позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди є необґрунтованими. При цьому, не заперечуючи заподіяння моральної шкоди потерпілій внаслідок кримінального правопорушення, просили в цій частині позовні вимоги задовольнити частково, покладаючись на розсуд суду.
Дослідивши та оцінивши докази по справі щодо поданого цивільного позову в частині відшкодування моральної шкоди, вислухавши сторони, суд приходить до висновку, що позов потерпілої ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Так, обвинуваченим не заперечувалась обґрунтованість позову в частині розміру спричиненої матеріальної шкоди, пов`язаної з витратами потерпілої на лікування, і за наведених обставин суд вважає доведеною і такою, що підлягає стягненню з обвинуваченого на користь ОСОБА_7 суму позовних вимог в рахунок відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 229 991 грн. 14 коп.

Що стосується вимог потерпілої цивільного позивача в частині відшкодування моральної шкоди в розмірі 100 000 грн., суд, керуючись положеннями ст. 23 ЦК України, приходить до висновку, що потерпіла понесла моральні страждання, пов`язані з розладом здоров`я, психологічними стражданнями, переживаннями та незручностями, внаслідок злочинних дій обвинуваченого.

Спричинення потерпілій моральних страждань підтверджується даними висновку соціально-психологічного дослідження № 17-07-17. Разом з тим дані вказаного висновку щодо визначення розміру моральної шкоди суд оцінює критично, оскільки на даний час не існує однозначно встановлених методик щодо визначення можливого відшкодування моральної шкоди.

При цьому, з урахуванням глибини страждань потерпілої ОСОБА_7 , виходячи з принципів співмірності, справедливості, розумності та виваженості, суд вважає за можливе стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь потерпілої моральну шкоду в розмірі 50 000 грн.

Процесуальні витрати підлягають стягненню з обвинуваченого.
Питання речових доказів підлягає вирішенню відповідно до ст. 100 КПК України.
Керуючись ст. ст. 369-371 КПК України, суд, -
ЗАСУДИВ:
Визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5 100 грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік.
На підставі п. п. «в», «є» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного основного та додаткового покарання.

Заявлений по справі потерпілою - цивільним позивачем цивільний позов задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 229 991 грн. 14 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, та 50 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Стягнути з ОСОБА_6 в дохід держави процесуальні витрати за проведення експертиз в розмірі 1 237 грн. 00 коп.
Речовий доказ автомобіль «Volkswagen Polo», д.н.з. НОМЕР_1 , який знаходиться на зберіганні у ОСОБА_8 залишити у власності останнього.
Вирок суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення через Дарницький районний суд м. Києва.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя