Справа № 161/4930/18 Провадження №11-кп/802/120/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.1 ст.187 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 , представника потерпілого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_10 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 жовтня 2018 року,

В С Т А Н О В И В :

Даним вирок суду ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Луцька Волинської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше не судимого,
засуджено за ч.1 ст.187 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.
На підставі ст.ст.75, 76 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки: 1) періодично з`являтиметься для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомлятиме уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; 3) не виїжджатиме за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Стягнуто з ОСОБА_7 в користь ОСОБА_9 10 000 (десять тисяч) грн. завданої моральної шкоди та 7100 (сім тисяч сто) грн. витрат на правову допомогу.
Стягнуто з ОСОБА_7 1430 (одну тисячу чотириста тридцять) грн. судових витрат у справі за проведення судових експертиз.
На підставі ст.100 КПК України вирішено долю речових доказів.
Так, ОСОБА_7 визнаний винним і засуджений за те, що він 02 лютого 2018 року близько 01:30 год., перебуваючи поблизу зупинки громадського транспорту ЗОШ №26, що по пр. Соборності в м. Луцьку Волинської області, з корисливих мотивів, з метою заволодіння майном, вчинив напад на ОСОБА_9 , поєднаний із застосуванням насильства, небезпечного для життя і здоров`я, що виразилось у нанесенні потерпілому удару правою рукою в нижню ділянку лівого ока обличчя, що призвело до втрати свідомості, спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді синця на величній ділянці голови зліва, які згідно висновку судово-медичної експертизи №126 від 05.02.2018 року відносяться до категорія легких тілесних ушкоджень. Після цього, заволодів належним потерпілому мобільним телефоном марки "Xiaomi Redmi 3S", сірого кольору, ІМЕІ №1: НОМЕР_1 , ІМЕІ №2: НОМЕР_2 вартістю 2610 грн., з силіконовим чохлом вартістю 50 грн. та сумкою чорного кольору вартістю 101 грн. 67 коп., в якій знаходився покерний набір вартістю 313 грн. 67 коп., спричинивши потерпілому ОСОБА_9 матеріальних збитків на загальну суму 3075 грн. 34 коп.
Таким чином, ОСОБА_7 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.187 КК України, тобто вчинив напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із застосуванням насильства, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій).
У поданих на вирок апеляційних скаргах:
- захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - ОСОБА_8 не оспорюючи фактичні обставини справи, доведеності вини, правильність кваліфікації дій обвинуваченого та міри призначеного покарання, оскаржує вирок в частині вирішення цивільного позову потерпілого, оскільки в цій частині він є необґрунтованим та суперечить принципам розумності і відповідності заподіяної шкоди. Вказує, що розмір заподіяної моральної шкоди в даному випадку становить 1000 грн., яка вже фактично була відшкодована ОСОБА_7 в повному об`ємі потерпілому. А оскільки розмір моральної шкоди складає лише 1000 грн., то й розмір понесених витрат на правову допомогу є неспіврозмірним з ціною позову. У зв`язку з цим, просить вирок суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову змінити, зменшивши стягнення моральної шкоди до 1000 грн., та з врахуванням вже відшкодованої моральної шкоди в розмірі 1000 грн. - відмовити в задоволенні позову.
- представник потерпілого ОСОБА_9 - ОСОБА_10 не оспорюючи фактичні обставини справи, доведеності вини та правильність кваліфікації дій обвинуваченого, оскаржує вирок в частині призначеного покарання та в частині вирішення цивільного позову потерпілого. Вказує про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через його м`якість. Вважає, що обвинувачений вину визнав лише через те, що йому було відомо про неспростовні докази його винуватості у вчиненні злочину. Обвинувачений жодним чином не розкаювався, оскільки навіть не вибачився перед потерпілим, а також не намагався відшкодувати останньому спричинену моральну шкоду. Крім того зазначає і про те, що необґрунтованим є рішення в частині часткового задоволення цивільного позову потерпілого. Просить вирок в частині призначеного покарання і вирішення цивільного позову скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ч.1 ст.187 КК України покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі, та повністю задовольнити цивільний позов, стягнувши з обвинуваченого в користь потерпілого 25000 грн. моральної шкоди та 7100 грн. витрат на правову допомогу.
Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та доводи апеляційних скарг, обвинуваченого та його захисника, які підтримали свою скаргу та відповідно заперечили скаргу представника потерпілого, думку прокурора щодо поданих скарг, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційні скарги захисника обвинуваченого та представника потерпілого задоволенню не підлягають з таких підстав.
Судом першої інстанції матеріали кримінального провадження за згодою учасників судового провадження розглянуті в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України. Встановлені судом фактичні обставини вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення та його кваліфікація є правильною.
При цьому у відповідності до вимог ч.3 ст.349 КПК України з`ясовано правильність розуміння учасниками судового провадження змісту цих обставин та добровільність їх позиції.
Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Діям ОСОБА_7 дана правильна юридична оцінка, яка також ніким не оспорюється.
Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Вказаних вимог закону місцевим судом при ухваленні вироку дотримано.
Щодо міри призначеного обвинуваченому покарання апеляційний суд зазначає наступне.
Згідно із пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватись вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

У відповідності до вимог ст.65 КК України суд, призначаючи покарання, повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання з тим, щоб особі за вчинений нею злочин, було призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

Дані вимоги Закону були повністю дотримані судом першої інстанції.

Як убачається із вироку суду, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, передбачене санкцією ч.1 ст.187 КК України в межах мінімального строку та звільнивши його від відбування цього покарання на підставі ст.75 КК України, місцевий суд з достатньою повнотою врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та дані про його особу. При цьому судом наведено переконливі доводи про необхідність та можливість застосування до обвинуваченого інституту умовного засудження.

До обставин, які пом`якшують покарання, суд правильно відніс щире каяття та відшкодування завданих збитків.

Обтяжуючих покарання обставин, судом не встановлено.

Крім того, місцевий суд призначаючи покарання обвинуваченому врахував, що вчинений ним злочин, відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких, дані про його особу, зокрема те, що він раніше не судимий, вину визнав і щиро розкаявся, повністю відшкодував завдану матеріальну шкоду та частково моральну, має постійне місце проживання, є особою молодого віку. Враховано було і те, що представник потерпілого наполягав на призначенні обвинуваченому суворого покарання.

Зважаючи на вищевикладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дотримуючись вимог ст.ст.50, 65 КК України обґрунтовано дійшов висновку про призначення обвинуваченому мінімального покарання в межах санкції ч.1 ст.187 КК України у виді позбавлення волі, а також про можливість досягнення мети покарання без ізоляції ОСОБА_7 від суспільства шляхом застосування ст.75 КК України.

Призначене покарання на думку апеляційного суду, відповідає принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 , попередження вчинення ним нових злочинів, і не є надто м`яким, як про це зазначено в апеляційній скарзі представника потерпілого.

Таким чином, підстав для скасування вироку та призначення обвинуваченому більш суворої міри покарання з мотивів наведених в апеляційній скарзі представника потерпілого, апеляційний суд не знаходить.

Що стосується вироку в частині вирішення цивільного позову потерпілого, то апеляційний суд зазначає наступне.

За положеннями ч.1 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Згідно із ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Пленум Верховного Суду України в п.9 своєї постанови №4 від 31.09.2013 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди роз`яснив, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та
справедливості.
Колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції в повному об`ємі врахував моральні та фізичні страждання потерпілого від вчиненого кримінального правопорушення, та вирішив цивільний позов у повній відповідності з вимогами законодавства та принципами розумності, виваженості й справедливості.

Цивільний позов потерпілого судом першої інстанції був розглянутий із дотриманням вимог ст.ст.23, 1167 ЦК України, ст.128 КПК України, а тому підстав для скасування чи зміни оскаржуваного вироку в цій частині, як про це просять захисник обвинуваченого та представник потерпілого, апеляційний суд не вбачає.

Усі доводи, як захисника обвинуваченого, так і представника потерпілого, викладені в поданих ними апеляційних скаргах, не спростовують висновків місцевого суду та не дають жодних підстав для скасування або зміни оскаржуваного вироку в означених ними частинах.
Будь-яких порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи вищенаведене, апеляційні скарги захисника обвинуваченого та представника потерпілого слід залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03.10.2018 року щодо ОСОБА_7 - без зміни.
Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 , представника потерпілого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 жовтня 2018 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення апеляційним судом.

Головуючий

Судді