Номер провадження: 11-кп/785/642/18
Номер справи місцевого суду: 510/665/16-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.12.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретарів судового засідання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ,

за участю прокурорів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_10 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Ренійського районного суду Одеської області від 16.03.2017 року відносно:

ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Рені Одеської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, перебуваючого у фактичних шлюбних відносинах, маючого на утриманні неповнолітню дитину, тимчасово не працюючого, проживаючого адресою: АДРЕСА_1 , не маючого судимості,
- обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185 та ч. 2 ст. 186 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції.
Зазначеним вироком суду, ОСОБА_9 визнаний винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185 та ч. 2 ст. 186 КК Українита йому призначено покарання:

- за ст. 185 ч. 3 КК України 3 (три) роки позбавлення волі;
- за ст. 186 ч. 2 КК України 4 (чотири) роки позбавлення волі.
На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено 4 роки позбавлення волі.
Строк відбування покарання обчислений з 05.03.2016 року.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зараховано у строк відбування покарання, строк попереднього ув`язнення з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. До набрання вироком законної сили, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишено без змін.
Стягнуто з обвинуваченого на користь потерпілого ОСОБА_11 гроші в сумі 51471,57 грн. на відшкодування заподіяної матеріальної шкоди. Вирішено долю речових доказів.

Зазначеним вироком суду 1-ої інстанції, ОСОБА_9 визнаний винуватим у тому, що 27.09.2015 року, близько 00 год. 20 хв., він, маючи умисел на викрадення чужого майна, перестрибнув через паркан на подвір`я будинку АДРЕСА_2 , який належить ОСОБА_11 , після чого, через відчинене вікно другого поверху проник у житловий будинок, звідки таємно викрав: ноутбук «Аsus» вартістю 2000 грн.; мобільний телефон «Samsung duos galaxy core prime» вартістю 2999 грн.; грошові кошти у розмірі 4000 грн. та 300 доларів США, які станом на 27.09.2015 року, згідно інформації «Ощадбанку», становлять 6438 грн.; банківську картку «Райфайзен банк Аваль» з пін-кодом, на якій знаходилось 50 000 грн., після чого з місця вчинення злочину зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд. В подальшому ОСОБА_9 з вищевказаної банківської картки зняв гроші на загальну суму 36034 грн. 57 коп., завдавши потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 51471,57 грн.
Окрім того, 05.03.2016 року, близько 05 год., ОСОБА_9 , маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, знаходячись біля АЗС «Дата-Голд» на вул. 28 Червня, 266 в м. Рені, підійшов до вантажного автомобіля «Мерседес-Бенц» (держ. номер НОМЕР_1 ), в якому відпочивав водій ОСОБА_12 , проник до кабіни та із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, завдав потерпілому тілесні ушкодження, та відкрито заволодів його майном, а саме: грошовими коштами в сумі 600 грн.; мобільним телефоном марки «Нокіа-Х1» чорного кольору вартістю 388 грн.; планшетом марки «Майтаб-7» вартістю 370 грн.; GPS-навігатором чорного кольору вартістю 800 грн.; золотою чоловічою каблучкою вартістю 2000 грн.; пневматичним пістолетом марки KWS №00721702, чорного кольору вартістю 561 грн.; банківською карткою «Приват Банк» № НОМЕР_2 та документами (паспортом громадянина України, техпаспортами на вантажний та легковий автомобілі та вантажний причеп, водійським посвідченням, страховими полісами на причеп та вантажний автомобіль), чим завдав потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 2719 грн. Після вчинення злочину, ОСОБА_9 з місця події зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Вимоги, наведені в апеляційних скаргах та узагальнення доводів осіб яки їх подали.
В апеляційній скарзі, захисник ОСОБА_10 зазначив, що вважає вирок незаконним, через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону з таких підстав:

- під час судового розгляду, ОСОБА_9 не визнав себе винуватим у вчиненні крадіжки з будинку ОСОБА_11 , зазначивши про свою непричетність до вчинення цього злочину, а відкритому викраденні майна ОСОБА_12 визнав вину частково, заперечуючи проти спричинення потерпілому тілесних ушкоджень та викрадення золотої каблучки;

- за таких умов, висновок суду про те, що в судовому засіданні обвинувачений повністю визнав свою вину у вчиненні відкритого викрадення майна потерпілого ОСОБА_12 , не відповідає дійсності, а рішення суду про можливість розгляду кримінального провадження за цим епізодом в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, є помилковим. До того ж, потерпілий ОСОБА_13 в судове засідання, для з`ясування обставин справи, що заперечувалися обвинуваченим, не викликався;
- суд першої інстанції також дійшов помилкового висновку, щодо доведеності вини ОСОБА_9 у викраденні майна ОСОБА_11 . Так, пославшись на протокол огляду місця події, як на доказ, суд не врахував, що у ньому не зазначені параметри вікна на другому поверсі будинку, через яке відбулося проникнення та наявність засобів, за допомогою яких, особа могла проникнути до будинку. Отже, зазначений протокол є неналежним доказом, оскільки має суто інформативний характер і не викриває його підзахисного у вчиненні злочину;
- суд першої інстанції не сприйняв доводи сторони захисту про недопустимість ряду доказів, а саме, копії видаткової накладної №481619 від 18.10.2015 року, копії чеку від 18.10.2015 року, дискового носія CD-R Verbatim з відеозаписом від 18.10.2015 року, протоколу огляду предметів від 17.03.2016 року, оскільки вони здобуті з порушенням вимог ст. 159 КПК України, якою передбачено, що тимчасовий доступ до речей і документів полягає у наданні стороні кримінального провадження особою, у володінні якої знаходяться такі речі і документи, можливості ознайомитися з ними, зробити копії та вилучити їх на підставі ухвали слідчого судді, суду. Оскільки зазначені документи були приєднані до матеріалів кримінального провадження без ухвали слідчого судді, вони не можуть визнаватись допустимими доказами в розумінні ч. 1 ст. 86 КПК України;
- окрім того, потерпілий ОСОБА_11 пояснив суду, що грошові кошти, викрадені з банківської картки, належали не йому, а батькові ОСОБА_14 . Отже, внаслідок неправильного визначення процесуального статусу осіб, суд першої інстанції неправомірно задовольнив позов ОСОБА_11 про стягнення з підзахисного 36034,57 грн., адже власником зазначених грошових коштів є ОСОБА_14 , який цивільного позову не заявляв;
- зазначені порушення кримінального процесуального закону є істотними та перешкодили суду ухвалити законне і обґрунтоване рішення.
Посилаючись на такі доводи, захисник просить скасувати вирок Ренійського районного суду Одеської області та призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції прокурор ОСОБА_8 частково підтримав доводи апеляційної скарги, та просив скасувати ворок 1-ої інстанції в зв`язку з допущеними істотними порушеннями КПК України, при цьому захисник ОСОБА_10 та обвинувачений ОСОБА_9 , не заперечували проти позиції прокурора.

Заслухавши думки прокурора, захисника та обвинуваченого, які наполягали на своїх правових позиціях, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до доповідача, висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частина перша ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ї інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з приписами ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Так, встановивши вину обвинуваченого у вчиненні злочинів, що йому інкримінуються, суд першої інстанції послався на досліджені ним докази, а саме:

- показання обвинуваченого ОСОБА_9 , який свою вину у вчиненні відкритого викрадення майна потерпілого ОСОБА_12 визнав повністю, заперечуючи лише проти викрадення золотої каблучки;
- заяву потерпілого ОСОБА_12 про розгляд справи без його участі, з посиланням на те, що завдану шкоду йому частково відшкодовано, а позовних вимог до обвинуваченого він не заявляє;
- протокол огляду місця події із фототаблицями від 05.03.2016 року, відповідно до якого, було оглянуто вантажний автомобіль «Мерседес-Бенц» (держномер НОМЕР_1 ), звідки було здійснено викрадення майна потерпілого;
- протокол затримання особи від 05.03.2016 року, згідно з яким, при затриманні ОСОБА_9 у нього було виявлено та вилучено коробку із пістолетом марки KWS № НОМЕР_3 , чорного кольору, банківську картку «Приват Банк» № НОМЕР_2 , документи, та інші предмети;
- протокол огляду предметів із фототаблицями від 05.03.2016 року, під час якого, було оглянуто вилучені у ОСОБА_9 пневматичний пістолет, банківську картку, гроші, документи, та інше;
- постанову слідчого від 05.03.2016 року про визнання предмету речовим доказом та передачу їх на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_12 ;
- протокол огляду предметів із фототаблицями від 07.03.2016 року, відповідно до якого, були оглянуті: мобільний телефон марки «Нокіа-Х1» чорного кольору; планшет марки «Майтаб-7»; чохол від GPS-навігатора та документи, що належали потерпілому ОСОБА_12 ;
- розписку потерпілого ОСОБА_12 про отримання ним вищевказаного майна та документів;
- протокол пред`явлення особи для впізнання від 05.03.2016 року, згідно з яким, потерпілий ОСОБА_12 впізнав ОСОБА_9 за характерними зовнішніми ознаками;
- протокол медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп`яніння від 05.03.2016 року, відповідно до якого, на момент огляду ОСОБА_9 знаходився у стані алкогольного сп`яніння;
- висновок судово-медичної експертизи №23 від 06.03.2016 року, з якого випливає, що у потерпілого ОСОБА_12 були виявлені тілесні ушкодження: садна шкіри біля зовнішнього кута лівого ока, крововилив на фоні набряку м`яких тканин у цьому місці, садна шкіри лоба, садна нижнього повіка правого ока та крововилив нижньої губи, які могли утворитися 05.03.2016 року від дії тупого предмету, індивідуальні особливості якого у пошкодженнях не відобразились, можливо, при вказаних обставинах, та за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень;
- висновок товарознавчої експертизи від 07.03.2016 року про вартість викраденого у потерпілого майна;
Показання обвинуваченого, в частині невизнання ним факту викрадення у потерпілого золотої каблучки, суд першої інстанції визнав такими, що спростовуються наведеними доказами та такими, що не впливають на кваліфікацію його дій за даним епізодом обвинувачення.

Мотивуючи вину ОСОБА_9 у вчиненні таємного викрадення майна потерпілого ОСОБА_11 , суд першої інстанції послався на наступні докази:
- показання потерпілого ОСОБА_11 , який суду пояснив, що обвинуваченого він знає як мешканця м. Рені, раніше з ним не спілкувався. 26 вересня 2015 року він святкував свій день народження у кафе «Арабелла», під час якого у кафе заходило багато людей, які нібито щось видивлялися, в тому числі заходив і ОСОБА_15 . Після цього, він зі своєю дівчиною ОСОБА_16 зайшов додому, де вони залишили на першому поверсі тістечка та подарунки. Коли він був деякий час у кімнаті, ОСОБА_16 чекала його біля стоматологічного кабінету та помітила двох людей, за описом дівчини вони зробили висновок, що один з них був ОСОБА_15 , у чому він впевнений. Додому він повернувся близько 02 год. Зайшовши на кухню, яка розташована між першим та другим поверхом, він виявив там розбиті банки, які були на підвіконні, а вікно відчинене. На другому поверсі він виявив, що зникли гроші у сумі 4000 грн., 300 доларів США, мобільний телефон «Samsung», ноутбук «Аsus», а згодом виявив, що зникла банківська карта, яка знаходилась у конверті разом із пін-кодом. Картка була оформлена на його ім`я, а гроші належали батькові;
- показання свідка ОСОБА_14 , батька потерпілого ОСОБА_11 , про те, що 26 вересня 2015 року він був на святкуванні дня народження сина ОСОБА_17 у кафе «Арабелла». Він побачив, що з будинку сина вискочила пара осіб, тому швидко направився у сторону будинку, але усе було закрито. Згодом йому зателефонував син та сказав, що його обікрали. Він одразу ж викликав міліцію. По своїм особистим каналам він дізнався, що вранці ОСОБА_15 та ОСОБА_18 поїхали до м. Ізмаїл, але на той момент він не взяв це до уваги, оскільки не знав, що викрали ще й картку, адже йому було відомо лише про викрадення ноутбуку, телефону та грошей. Син сказав йому про картку через декілька тижнів, тому він одразу ж перевірив рахунок картки та виявив, що з неї було знято майже всі гроші. Він звернувся з цього приводу до міліції та вони прослідкували за рухом коштів по картці. Було виявлено, що з картки знімали гроші у м. Ізмаїлі близько 03-04 год. ранку. Тоді ж він згадав про ОСОБА_15 та ОСОБА_18 , які тієї ж ночі поїхали до м. Ізмаїла та зрозумів, що крадіжку скоїв ОСОБА_15 . Йому показали фото ОСОБА_15 і він його впізнав. Працівники поліції попросили його не розповсюджувати цю інформацію, щоб не зашкодити слідству. Йому надали виписку по руху коштів картки, з якої було видно, що гроші зняли не одразу, а поступово декілька разів у м. Ізмаїл, а останні суми - у супермаркеті «Копійка» м. Рені. У судовому засіданні свідок упевнено вказав на обвинуваченого ОСОБА_9 , як на людину, яка стрибнула через паркан будинку сина тієї ночі;
- показання свідка ОСОБА_19 про те, що вони святкували день народження ОСОБА_20 у кафе «Арабелла». Близько 00 год., вона з ОСОБА_17 пішла до нього додому віднести тістечка. Коли вони підходили до будинку, вона звернула увагу на молодого чоловіка, який стояв спиною до проїжджої частини дороги. Це здалося їй підозрілим, тому вона залишилась на вулиці, а ОСОБА_17 зайшов у будинок. Коли вона обернулась, цього чоловіка вже не було. Вона розповіла про це ОСОБА_17 . Хлопець, якого вона бачила, був середньої статури, невисокого зросту, одягнутий чи то в майстерку, чи то в куртку світлого кольору. Після цього, ОСОБА_17 пішов проводжати її додому на вул. Карташова;
- показання свідка ОСОБА_21 , яка пояснила суду, що вона працює у кафе «Арабелла» і знає, що ОСОБА_17 обікрали у той день, коли святкували його день народження. ОСОБА_15 у той вечір часто заходив до «Арабелли» та погано поводився, через що вона його запам`ятала. Коли слідчий запросив її на впізнання по відео, вона упевнено впізнала ОСОБА_15 , при чому він був у тій самій одежі;
- заяви потерпілого ОСОБА_11 від 27.09.2015 року та від 09.11.2015 року;
- протокол огляду місця події від 27.09.2015 року, а саме будинку АДРЕСА_2 , з якого було викрадено майно потерпілого ОСОБА_11 ;
- виписку з рахунку про рух коштів на банківській картці потерпілого ОСОБА_11 від 09.11.2015 року, з якої вбачається, що на даному рахунку були наявні грошові кошти, а з 27.09.2015 року по 30.09.2015 року почали проводитися транзакції зі зняття грошових коштів у різних сумах через банкомати у м. Ізмаїлі, а 17.10.2015 року через банкомати у м. Рені, а 18.10.2015 року шляхом зняття коштів з картки здійснювались розрахунки у ТМ «Копійка»;
- копію видаткової накладної №Рн L 481619 від 18.10.2015 року магазину у м. Рені ТМ «Копійка», згідно з якою, 18.10.2015 року було здійснено продаж пива, риби, води та цигарок на загальну суму, з урахуванням ПДВ, 49 грн. 37 коп.;
- копію чека від 18.10.2015 року, з якого видно, що у магазині м. Рені ТМ «Копійка» 18.10.2015 року о 08 год. 40 хв. було здійснено продаж товару на суму 49 грн. 37 коп. із розрахунком шляхом зняття коштів з банківської картки № НОМЕР_4 , що належала потерпілому ОСОБА_11 ;
- заявою старшого контролера служби безпеки ТОВ «Копійка» (магазин у м. Рені) ОСОБА_22 від 12.11.2015 року, згідно з якою, вона надала працівникам поліції електронний носій із відеозйомкою, проведеною у магазині ТМ «Копійка» 18.10.2015 року;
- протокол огляду предмету від 17.03.2016 року із фототаблицями, відповідно до якого, 17.03.2016 року у кабінеті слідчого, за участю потерпілого ОСОБА_11 та свідка ОСОБА_21 , у присутності понятих, було оглянуто виданий слідчому дисковий носій CD-R Verbatim compact disk із відеозаписом від 18.10.2015 року у період часу з 08 год. 26 хв. по 08 год. 29 хв. При перегляді відеозапису, що був зроблений у вказаний період у магазині ТМ «Копійка» за адресою АДРЕСА_3 , потерпілий ОСОБА_11 та свідок ОСОБА_21 впізнали ОСОБА_9 за характерними ознаками його силуету, ходи, жестам, одягу, а саме куртки біжового кольору, у задній нижній частині якої є лейбл коричневого кольору, майстерки сірого кольору із капюшоном, джинсових штанів синього кольору, кросівок синього кольору, з внутрішньої та зовнішньої сторони яких, є по три смужки білого кольору;
- долученим до матеріалів кримінального провадження дисковим носієм CD-R Verbatim compact disk із відеозаписом від 18.10.2015 року, який був переглянутий судом у ході судового розгляду;
Оцінивши наведені у вироку докази у кримінальному провадженні, суд першої інстанції дійшов висновку, що вони повністю доводять вину обвинуваченого у вчиненні обох інкримінованих йому злочинів.
Згідно з приписами ст. 349 КПК України, після виконання дій, передбачених статтею 348 цього Кодексу, головуючий з`ясовує думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити, та про порядок їх дослідження.
Докази зі сторони обвинувачення досліджуються в першу чергу, а зі сторони захисту - у другу.
Обсяг доказів, які будуть досліджуватися, та порядок їх дослідження визначаються ухвалою суду і в разі необхідності можуть бути змінені.
Під час здійснення спеціального судового провадження досліджуються всі надані докази.
Суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Разом з тим, в судовому засіданні суду першої інстанції, обвинувачений частково визнав свою вину у відкритому викраденні майна потерпілого ОСОБА_12 , а, визначаючи обсяг та порядок дослідження доказів, суд зазначив у вироку про можливість розгляду кримінального провадження за цим епізодом в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України.
Зазначивши у вироку, що в подальшому суд прийняв рішення про дослідження усіх доказів у кримінальному провадженні та навівши їх зміст у мотивувальній частині вироку, насправді, суд першої інстанції зазначені докази, а також докази по епізоду вчинення злочину щодо потерпілого ОСОБА_11 , не досліджував, що підтверджується змістом журналів судових засідань. (т. 1, а.к.п. 42-43, 53-54, 67, 72, 295, 300, 306, 316, 318).

Принцип безпосередності дослідження показань, речей і документів є однією із загальних засад кримінального провадження. Зміст цього принципу розкрито в ст. 23 КПК України, згідно з якою суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом. Сторона обвинувачення зобов`язана забезпечити присутність під час судового розгляду свідків обвинувачення з метою реалізації права сторони захисту на допит перед незалежним та неупередженим судом.

Суд оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення (ст. 94 ч. 1 КПК України).

Безпосередність дослідження доказів означає звернену до суду вимогу закону про дослідження ним всіх зібраних у конкретному кримінальному провадженні доказів шляхом допиту обвинувачених, потерпілих, свідків, експерта, огляду речових доказів, оголошення документів, відтворення звукозапису і відеозапису тощо. Ця засада кримінального судочинства має значення для повного з`ясування обставин кримінального провадження та його об`єктивного вирішення. Безпосередність сприйняття доказів дає змогу суду належним чином дослідити і перевірити їх (як кожний доказ окремо, так і у взаємозв`язку з іншими доказами), здійснити їх оцінку за критеріями, визначеними у ст. 94 ч. 1 КПК України, і сформувати повне та об`єктивне уявлення про фактичні обставини конкретного кримінального провадження.

Недотримання засади безпосередності призводить до порушення інших засад кримінального провадження: презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист, змагальність сторін та свобода в поданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Тому засада безпосередності виступає необхідним елементом процесуальної форми судового розгляду, недотримання її судом, виходячи зі змісту ст. 23 ч. 2 та ст. 86 КПК України, означає, що докази, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, не можуть бути визнані допустимими і враховані при постановленні судового рішення судом, крім випадків, передбачених КПК України, а отже судове рішення відповідно до ст. 370 КПК України не може бути визнано законним і обґрунтованим і згідно зі ст. 412 ч. 1 КПК України підлягає скасуванню.

У вироку суд 1-ої інстанції перелічив докази, проте безпосередньо їх не досліджував у судовому засіданні.

Відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом 1-ої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Разом з тим, під час апеляційного розгляду провадження від учасників процесу жодних клопотань про повторне дослідження доказів по справі не надходило.

Отже, під час апеляційного розгляду встановлені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які є підставами для скасування судового рішення та призначення нового розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції.

Так, ч. 1 ст. 9 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

У відповідності до положень ст. 2 КПК України, одним із завдань кримінального провадження - є застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури.

Як видно з журналів судових засідань (т. 1, а.к.п. 42-43, 53-54, 67, 72, 295, 300, 306, 316, 318), суд першої інстанції не виконав вимоги зазначених вище норм кримінального процесуального закону.
Отже, фактично, не дослідивши докази у кримінальному провадженні, суд першої інстанції послався на них у обвинувальному вироку, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, наслідком якого є безумовне скасування судового рішення, оскільки суд першої інстанції зазначених вимог закону, під час судового розгляду обвинувального акту та при ухваленні вироку, не дотримався.

Зазначене порушення кримінального процесуального закону, унеможливило ухвалення законного та обґрунтованого судового рішення, а тому з урахуванням положень ст.ст. 2, 7, 9, 412, 415 КПК України, апеляційний суд визнає його істотним та таким, що тягне за собою скасування вироку та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Пунктом шостим частини першої ст. 407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України, є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону;

Частиною другою та третьою ст. 415 КПК України передбачено, що призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Висновки і мотиви, з яких скасовані судові рішення, є обов`язковими для суду першої інстанції при новому розгляді.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції не дає правової оцінки доводам сторони захисту, щодо недоведеності вини ОСОБА_9 у викраденні майна ОСОБА_11 та іншим доводам, адже вони мають бути перевірені під час нового розгляду кримінального провадження судом першої інстанції.

Отже, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції - скасуванню, з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

Під час нового розгляду справи, неухильно дотримуючись вимог КПК України, суду першої інстанції, у відповідності до положень закону та з урахуванням встановлених апеляційним судом обставин, необхідно прийняти законне, обґрунтоване і справедливе рішення, вмотивувавши його належним чином.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 94, 349, 370, 404, 405, 407, 409, 412, 415, 419, 532 КПК України, апеляційний суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , задовольнити частково.

Вирок Ренійського районного суду Одеської області від 16.03.2017 року відносно ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 185 КК України, скасувати.

Призначити новий розгляд кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 185 КК Українив суді першої інстанції зі стадії підготовчого провадження у іншому складі суду.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_9 у вигляді особистого зобов`язання, - залишити без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Апеляційного суду Одеської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4