ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2019 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_1

Суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні за участю прокурора ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та діючого в його інтересах адвоката ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_8 та адвоката ОСОБА_7 , діючого в інтересах ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м.Чернівців від 23 січня 2019 року, -
ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою клопотання слідчого про арешт майна, а саме, речового доказу в кримінальному провадженні №0002721 від 19.11.2018 - автомобіля марки «Mersedes-Benz 111 CDI», д.н.з. НОМЕР_1 , серійний номер НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_8 , мешканцю АДРЕСА_1 , який був вилучений 18.01.2019 року під час здійснення тимчасового доступу задоволено.
На вказану ухвалу суду ОСОБА_8 та адвокат ОСОБА_7 , діючий в інтересах ОСОБА_9 подали апеляційні скарги, в яких просили ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Чернівців від 23 січня 2019 року про накладення арешту на автомобіль марки «Mersedes-Benz 111 CDI», д.н.з. НОМЕР_1 , серійний номер НОМЕР_2 , що належать ОСОБА_8 скасувати та відмовити у задоволенні клопотання слідчого СВ Шевченківського ВП Чернівецького ВП ГУНП в Чернівецькій області ОСОБА_10 про арешт вищевказаного майна.
При цьому в апеляційній скарзі апелянт ОСОБА_8 посилається на те, що районний суд, задовольняючи клопотання слідчого виходив з того, що
він разом з ОСОБА_9 матимуть змогу відчужити, змінити, переробити, зіпсувати, сховати, передати іншій особі вказаний речовий доказ (автомобіль) до закінчення досудового розслідування. Тому вважає такі доводи суду є припущеннями, які нічим не підтверджені.

Провадження № 11-сс/794/27/19 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_11
Категорія ст.ст. 170, 309 КПК України Доповідач ОСОБА_12 .
Також зазначав, що в суді першої інстанції не було взято до уваги надані
пояснення ОСОБА_9 , що між останнім і ОСОБА_13 в усній формі була домовленість з приводу купівлі вказаного автомобіля, тобто ОСОБА_9 спочатку повинен був відремонтувати придбаний автомобіль, а потім частинами виплачувати ОСОБА_13 обумовлену ними суму без відповідних строків. Але так як після отримання автомобіля, ОСОБА_9 був вимушений вкласти значну суму коштів в ремонт автомобіля і оскільки останній не зміг своєчасно сплатити його вартість, тому ОСОБА_9 домовився з ним щодо сплати грошей, але лише після переоформлення ним автомобіля на його ім`я (Вернигори). Тому вважає, що між ОСОБА_9 та ОСОБА_13 були цивільно-правові відносини і наміру шахрайським способом заволодіти вказаним автомобілем, у ОСОБА_9 не було.
Стверджував, що слідчим у клопотанні, а слідчим суддею у рішенні суду не було наведено існування реальних ризиків, визначених ст. 170 КПК України, а також не надано достатніх доказів, що вказаний автомобіль був знаряддям вчинення кримінального правопорушення у відповідності до вимог ст. 98 КПК України.
Аналогічні доводи були викладені також і в апеляційній скарзі адвокатом ОСОБА_7 , в інтересах ОСОБА_9 .
Заслухавши доповідь судді, думку ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та діючого в його інтересах адвоката ОСОБА_7 , які підтримали свої апеляційні вимоги та просили скасувати ухвалу слідчого судді, міркування прокурора з цього приводу, який просив залишити ухвалу слідчого судді без змін, а зазначені апеляційні скарги без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційних скаргах доводи, колегія суддів приходить до наступного.
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Арешт майна, відповідно до ч.2 ст. 170 КПК України, допускається зокрема, і з метою забезпечення збереження речових доказів.
Підставою застосування заборони або обмеження користування, розпорядження майном є наявність обґрунтованих ризиків вважати, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
При вирішенні питання про арешт майна, крім наявності ризиків, передбачених абзацом 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, слідчий суддя, суд повинен врахувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу в кримінальному провадженні; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення; можливість спеціальної конфіскації майна; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Вказані вимоги закону судом першої інстанції були повністю дотримані.
Так, як встановлено слідчим суддею та перевірено судом апеляційної інстанції, що 19.11.2018 року до ЄРДР №0002721 було внесено відомості про злочин, передбачений ст.190 ч.2 КК України.
З копії витягу із кримінального провадження, внесеного в ЄРДР №0002721 від 19.11.2018 року вбачається, що на початку грудня 2017 року ОСОБА_9 , перебуваючи в м. Чернівці по вул. Ентузіастів, маючи умисел на заволодіння чужим майном, під приводом купівлі під виплату автомобіля марки «Mersedes-Benz 111 CDI», д.н.з. НОМЕР_3 , серійний номер НОМЕР_2 , власницею якого є ОСОБА_14 , мешканка АДРЕСА_2 , яким розпоряджався ОСОБА_13 , мешканець АДРЕСА_3 , зловживаючи довірою останнього, не виплативши домовлену сторонами суму в розмірі 7000 доларів США (згідно курсу НБУ станом на 01.12.2017 становить 190090 грн. 94 коп.), в подальшому шахрайським шляхом переоформив даний автомобіль на ОСОБА_8 , з яким вступив в злочинний зговір, спричинивши значну матеріальну шкоду.
Крім цього, згідно відомостей РСЦ в Чернівецькій області станом на 22.11.2018 автомобіль марки «Mersedes-Benz 111 CDI», д.н.з. НОМЕР_3 , 17.01.2012 року вперше був зареєстрований на ОСОБА_14 , мешканку АДРЕСА_2 , а вже 10.11.2018 даний транспортний засіб був перереєстрований на ОСОБА_9 , мешканця АДРЕСА_4 , яким 15.11.2018 він був переоформлений на ОСОБА_8 , мешканця АДРЕСА_1 та присвоєні державні номерні знаки НОМЕР_1 .
Із протоколу про тимчасовий доступ до речей і документів від 18.01.2019 року вбачається, що на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду Чернівецької області від 28.12.2018 року було проведено виїмку автомобіля «Mersedes-Benz 111 CDI», д.н.з. НОМЕР_1 , серійний номер НОМЕР_2 (а.п. матеріалів судової справи 14-15).
Згідно постанови слідчого від 28.11.2018 року вищевказаний автомобіль визнаний речовим доказом у вказаному провадженні (а.п. матеріалів судової справи - 11).
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
На думку колегії суддів, слідчий суддя, з`ясувавши доводи слідчого у клопотанні, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та діючої в його інтересах адвоката ОСОБА_15 , дослідивши матеріали провадження, а також з`ясувавши обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна, дійшов до обґрунтованого висновку про наявність ризиків, передбачених абзацом 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, а саме, можливість відчужити, змінити, переробити, зіпсувати, сховати, передати іншій особі до закінчення досудового розслідування, або настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню. Крім цього, по справі має бути проведено авто-товарознавчу експертизу для визначення розміру спричиненої шкоди, що є обов`язковим по даній категорії злочинів. Таким чином, суд з урахуванням вищенаведеного, прийшов до вірного висновку про необхідність накладення арешту на вищевказаний автомобіль.
Посилання апелянтів на те, що у рішенні судом не було наведено існування реальних ризиків, визначених ст. 170 КПК України є безпідставними.
Такими, що не заслуговують уваги є і посилання апелянтів на те, що суд першої інстанції при розгляді клопотання прийшов до необґрунтованого висновку про накладення арешту на вищевказаний автомобіль.
Так, як вбачається із наданих матеріалів судового і кримінального провадження, що під час досудового розслідування було встановлено, що ОСОБА_9 під приводом купівлі під виплату вказаного автомобіля, власницею якого була ОСОБА_14 і яким розпоряджався ОСОБА_13 , не виплативши останньому домовлену суму (7 000 доларів), шахрайським шляхом переоформив його на ОСОБА_8 (брат дружини ОСОБА_9 ), чим спричинив при цьому матеріальну шкоду на вказану суму.
Крім цього, твердження апелянтів в апеляційних скаргах щодо недостатності доказів в даному кримінальному провадженні є також необґрунтованими, оскільки матеріали судового та кримінального провадження свідчать про те, що на даному етапі кримінального провадження, а саме, при розгляді клопотання про арешт майна на стадії досудового розслідування (з метою запобігання зникнення чи відчуження майна), слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.
Колегія суддів, вважає, що з врахуванням цього, а також наведених підстав у клопотанні слідчого, слідчий суддя, вірно встановив належні правові підстави, передбачені ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на майно.
Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя суду першої інстанції обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на автомобіль «Mersedes-Benz 111 CDI», д.н.з. НОМЕР_1 , серійний номер НОМЕР_2 .
Отже, апеляційним судом не було встановлено порушень вимог кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування оскаржуваного рішення, а тому подані апеляційні скарги апелянтів слід відхилити.
Керуючись ст.ст. 170, 171, 173, 309, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду, -
У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу ОСОБА_8 та адвоката ОСОБА_7 , діючого в інтересах ОСОБА_6 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Чернівців від 23 січня 2019 року - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий [підпис] ОСОБА_12

Судді [підпис] ОСОБА_2

[підпис] ОСОБА_3

Згідно з оригіналом

Суддя Чернівецького
апеляційного суду ______________________ ОСОБА_12
(підпис)

ОСОБА_16