Справа № 755/5084/18
№ 1-кп/755/847/18
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"28" грудня 2018 р.Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, українця, працюючого продавцем-консультантом у магазині «Арена», одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину 2017 р.н., із середньо-спеціальною освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

представника потерпілого ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 , 13 грудня 2017 року, приблизно о 19 годині 30 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем марки «Hyundai Tucson», н.з. НОМЕР_1 , рухаючись проїзною частиною вул. Бучми від пр-ту Тичини у напрямку вул. Миколайчука в місті Києві, допустив порушення вимог п. 18.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі ПДР), а саме: п. 18.1 ПДР України - водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека. Порушення вищевказаних вимог Правил дорожнього руху України з боку водія ОСОБА_3 виразилось в тому, що останній, керуючи технічно справним транспортним засобом марки «Hyundai Tucson», н.з. НОМЕР_1 , з необережності, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, хоча повинен був і міг їх передбачити, проявив неуважність та необачність, не переконавшись, що це буде безпечно і не створить перешкоду або небезпеку іншим учасникам руху, рухаючись проїзною частиною вул. Бучми від пр-ту Тичини в напрямку вул. Миколайчука, проїжджаючи в районі буд. № 6, допустив виїзд керованого ним автомобіля на нерегульований пішохідний перехід, де в подальшому, вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який рухався по нерегульованому пішохідному переході та мав перевагу в русі. Внаслідок наїзду, пішохід ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження та був доставлений до медичного закладу.

Згідно з висновком комплексної судової автотехнічної та фототехнічної експертизи № 12-1/3031-9/995 від 12.02.2018 року, у водія ОСОБА_3 була технічна можливість уникнути дорожньо-транспортної пригоди шляхом виконання вимог пункту 18.1 ПДР України. Тобто, у даній дорожній ситуації з технічної точки зору, причиною виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди є невідповідності дій водія автомобіля марки «Hyundai Tucson», н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_3 , вимогам пункту 18.1 ПДР України.

Відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи № 12-1/582 від 22.03.2018 року, у водія ОСОБА_3 була технічна можливість уникнути дорожньо-транспортної пригоди шляхом виконання вимог пункту 18.1 ПДР України. Тобто, у даній дорожній ситуації з технічної точки зору, причиною виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди є невідповідності дій водія автомобіля марки «Hyundai Tucson», н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_9 , вимогам пункту 18.1 ПДР України.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 283/Е від 28.02.2018 року, потерпілий ОСОБА_7 , 1964 р.н., отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості, які виразилися у закритій травмі лівої нижньої кінцівки у вигляді підвивиху лівої гомілки, розриву задньої та передньої хрестоподібної зв`язок, медіального утримувача наколінника, забою кісткового мозку стегнової та великогомілкової кісток, помірного синовіїту, підшкірної гематоми параартикулярних м`яких тканин, поширеної забійно-рваної рани попередній та переднє-латеральній поверхням лівого стегна у верхній третині з відшаруванням м`яких тканин від фасції на відстані 15-20 см. Порушення вказаних пунктів Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_3 знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди, а саме заподіяння пішоходу ОСОБА_7 тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину свою за ч. 1 ст. 286 КК України визнав та показав, що він їхав 13 грудня 2017 року о 19 годині 30 хвилин з вул. Бучми на пр-т Тичини додому на своєму автомобілі «Hyundai Tucson». У той день було темно, слизько та йшов дощ. Біля пішохідного переходу було припарковано багато автомобілів. Світло на стовпах світило через один стовп. Він бачив пішохідний перехід і швидкість його автомобіля була 40-45 км/год. Потерпілого він побачив, коли останній знаходився вже посередині перед його автомобілем на відстані 5 метрів. Крім потерпілого, він не бачив інших пішоходів. Він їхав у крайній лівій смузі та після зіткнення зупинився у своїй смузі руху. Зазначив, що на узбіччі стояли припарковані автомобілі і тому початку пішохідного переходу він не побачив. Після ДТП, його автомобіль зупинився на відстані 10-15 метрів від пішохідного переходу. Зокрема, показав, що його водійський досвід складає 8 років та до цього, він ніколи не порушував ПДР. Коли відбулось зіткнення, він не міг відчинити двері, тому що їх заклинило, а коли зміг, то одразу підбіг до потерпілого, який знаходився попереду автомобіля. Люди почали вже надавати потерпілому допомогу на місці та викликали швидку допомогу. Коли приїхала швидка допомога, його мати, яка приїхала на місце ДТП, поїхала разом з потерпілим до лікарні та згодом приїхала поліція, склали протокол і він поїхав здавати аналізи на вміст алкоголю та наркотиків у крові. До потерпілого у лікарню він приходив на наступний день після ДТП, допомагав останньому, коли він лежав на лікарняному ліжку та в лікарні потерпілий знаходився довго. Вдруге, він приїхав до потерпілого через декілька тижнів та йому було тоді вже краще, але потерпілий ще не зовсім був здоровим. Його батьки разом з ним відшкодовували потерпілому завдану ним шкоду. Так, у перший день, у лікарні, він дав потерпілому 5000 гривень на придбання ліків. Так, як у нього є маленька дитина, тому в нього не було можливості відшкодувати шкоду більше. Зокрема, ознайомившись з цивільним позовом, він визнав 10000 гривень моральної шкоди та матеріальну шкоду, котра підтверджується документами з урахуванням відшкодованої суми.

Допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_7 суду показав, що 13 грудня 2017 року він повертався додому та йшов по вул. Бучми. У той день був дощ і по вул. Бучми робили ремонт дороги, освітлення було добре. На узбіччі дороги по вулиці завжди стоять припарковані автомобілі, тому коли пішоходи ступають на пішохідний перехід, то їх погано видно. Перед ним на пішохідному переході йшла жінка, а коли він вже був на пішохідному переході, то побачив, що до нього наближається автомобіль і він вже не встигав відбігти і обвинувачений його збив. Він зателефонував дружині на роботу, потім підбігли люди, а обвинувачений підійшов і сказав, що все відшкодує. Після ДТП він був у реанімації та обвинувачений приходив до нього у лікарню на наступний день. Потім, ще раз прийшов через тиждень чи через півтора, а вже в подальшому приходила лише мама обвинуваченого, котра сплатила 1000 грн. за костилі і також сплачувала частково за палату, а потім перестала давати гроші. У лікарні він був 2 місяці, потім 2 рази по 3 тижні - на реабілітації. На даний час, він ходить на реабілітацію та продовжує лікування, оскільки ще погано згинається нога. Лікарі сказали, що відновлення буде тривати 8 місяців. На даний час він продовжує їздити до лікарні швидкої допомоги кожного ранку і проходить реабілітацію. Дійсно, після ДТП обвинувачений до нього підходив, але в подальшому спілкувалася його мама. Допускає, що можливо, у родини обвинуваченого не було коштів, тому перестали платити за лікування. Зокрема, зазначив, що його дружині пропонували 25000 гривень за все лікування, але вона відмовилась, оскільки, цього достатньо не було. Крім того, на даний час він є інвалідом 3-ї групи, котру отримав 22 серпня 2018 року внаслідок пошкоджень, отриманих після ДТП. Зазначив, що суму позовних вимог, як у частині матеріальної, так і моральної шкоди, підтримує в повному обсязі.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_10 , жінка потерпілого, яка допитана за клопотанням представника потерпілого, суду показала, що 13 грудня 2017 року, після 07 години вечора їй зателефонував її чоловік і повідомив, що на вул. Бучми він потрапив у ДТП і вона швидко прибігла на місце ДТП. Коли вона прийшла, то її чоловік лежав на вулиці та біля нього були перехожі люди. Після ДТП її чоловіка відвезли до лікарні, де він був тривалий час лежачий і тому вона знаходилась кожний день біля нього. До її чоловіка, потерпілого ОСОБА_7 у лікарню приходила мати обвинуваченого, вона віддавала їй квитанції, а остання віддавала їй гроші. Потім, одного разу, батьки обвинуваченого підвозили її додому та в них вийшла неприємна розмова, після чого, ще один раз з`явилась мама обвинуваченого і більше вони їх не бачили. Вони знали, що потрібно робити ще велику кількість операцій, а загалом їх зробили шість. Зокрема, показала, що обвинувачений після ДТП прийшов на перший день у лікарню, вибачився, говорив, що все поверне, а потім, тільки один раз приходив і приносив гроші, але цього було не достатньо. Всі операції вони проводили самі, брали гроші у борг, за що морально страждали, адже у період, коли вона знаходилася зі своїм чоловіком у лікарні після ДТП їх квартиру повністю обікрали і все винесли. Після того, як з боку обвинуваченого не було ніякої допомоги і вони зрозуміли, що більше і не буде, то вони вимушені були 30 січня 2018 року укласти договір з адвокатом на захист своїх законних прав. У подальшому, їй зателефонував їх адвокат і повідомила, що захисник обвинуваченого запропонував 25 000 гривень, однак, вона сказала, що не може повідомити, яка сума потрібна, оскільки вони на той час не знали скільки коштів витратять на лікування та яка саме сума їм потрібна остаточно для лікування. Крім того, пояснила, що у суму позовних вимог вони не включали кошти, які були виплачені родиною обвинуваченого, так як вони цього не заперечують, а вказана сума, це та сума, яка була витрачена крім тих коштів, що надавали зі сторони обвинуваченого. Зокрема, зазначила, що батьки обвинуваченого заплатили за палату за 4 тижні 7 400 гривень. За всі ліки вона сплачувала сама, потім, мати обвинуваченого віддавала їй за них гроші, а вона віддавала їй квитанції. Також обвинувачений давав їй один раз 5000 гривень.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_11 , мама обвинуваченого, за клопотанням сторони захисту, суду показала, що у день події їй зателефонував син та повідомив, що сталась ДТП і вони з чоловіком приїхали на місце ДТП. Коли вони приїхали, то вона побачила, що швидка допомога забрала потерпілого і тому вони також поїхали до лікарні, де знаходилися біля дружини потерпілого. Коли пройшла операція, вийшов лікар і сказав, що все нормально й через 3 тижні все буде вже добре. Вони повідомили потерпілому, що вони не відмовляються від фінансової допомоги і тому разом з чоловіком приїхали на наступний день до лікарні, а потерпілий був уже в загальній палаті, але через день останній сказав, що перейшов до іншої палати, оскільки йому там буде зручніше, на що вони погодились. Зазначила, що вони майже через день постійно були в лікарні, привозили ліки, або повертали гроші за вже куплені ліки дружиною потерпілого. Потім потерпілий змінив палату ще на кращу і вони також не заперечували. Однак, у подальшому їм повідомили, що потрібно робити ще операцію і вони також не заперечували. пізніше, вона запропонувала проконсультуватись в інших лікарів у місті Луцьк, з можливістю транспортування, на що потерпілий сказав, що буде лікуватись тільки в цій лікарні у місті Києві, або в найдорожчій клініці за кордоном і що їм для цього доведеться продати квартиру. Коли вона попросила дружину потерпілого надати розписку про сплачені ними кошти, вона почала її ображати при медичних працівниках. На наступний день, вона принесла ліки, а дружина потерпілого її вигнала з лікарні і тому вони перестали спілкуватись, перестали надавати гроші й телефонувати також.

Крім наведеного вище, показань потерпілого ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , вина обвинуваченого ОСОБА_3 ,також підтверджується дослідженими у судовому засіданні за згодою учасників судового провадження письмовими матеріалами кримінального провадження, які ніким не оспорюються, а саме: протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 13.12.2017 року; схемою дорожньо-транспортної пригоди; постановою про визнання речових доказів від 19.12.2017 року; протоколом огляду відеозапису від 19.12.2017 року, який було переглянуто в судовому засіданні за участі учасників кримінального провадження; висновками експерта № 12-1/3031-9/995 від 12.02.2018 року, № 12-1/582 від 22.03.2018 року, згідно яких, у даній дорожній ситуації з технічної точки зору, причиною виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди є невідповідності дій водія автомобіля марки «Hyundai Tucson», н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_3 , вимогам пункту 18.1 ПДР України; висновком експерта № 283/е від 28.02.2018 року, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_7 , отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості; протоколом проведення слідчого експерименту від 20.03.2018 року та матеріалами, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_3 .

Аналізуючи наведене, суд вважає доведеною вину ОСОБА_3 у тому, що він своїми діями вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження і тому знаходить правильною кваліфікацію його дій за ч. 1 ст. 286 КК України.

Суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 виду та міри покарання, приймає до уваги характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України, є невеликої тяжкості, конкретні обставини кримінального провадження, дані про його особу, а саме: під наглядом у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, за місцем роботи характеризується позитивно, має на утриманні малолітню дитину 2017 р.н.

Згідно зі ст. 66 КК України, у порядку частини другої даної статті, суд визнає пом`якшуючими обставинами визнання вини ОСОБА_3 та те, що має на утриманні малолітню дитину.

Обвинувальним актом не встановлено обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, а суд, відповідно до ст. 337 КПК України, позбавлений можливості самостійно встановлювати вказані обставини.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне обрати ОСОБА_3 покарання у виді обмеження волі, але з урахуванням обставин кримінального провадження, ставлення обвинуваченого до скоєного, а саме вину в пред`явленому обвинуваченні визнав, кримінальне правопорушення є невеликої тяжкості, зокрема, вчинене з необережності, під наглядом у лікаря-психіатра й лікаря-нарколога не перебуває, працює та за місцем роботи характеризується позитивно, до кримінальної відповідальності притягується вперше, має на утриманні малолітню дитину, суд дійшов висновку, що його перевиховання та виправлення можливе без ізоляції від суспільства, вважає за доцільне застосувати положення ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням та покласти на обвинуваченого обов`язки, визначені п. п. 1-2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Поряд з цим, суд враховує визнання вини обвинуваченим ОСОБА_3 , однак все ж таки приходить до висновку про застосування до нього додаткового покарання у виді позбавленням права керувати транспортними засобами, враховуючи при цьому, що дана дорожньо-транспортна пригода сталася саме на пішохідному переході, що спричинило тілесні ушкодження потерпілому, а також враховує і позицію потерпілої сторони з цього приводу.

Розглядаючи наявний у кримінальному провадженні цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 , з яким обвинувачений ОСОБА_3 погодився частково, суд керується вимогами ч. 5 ст. 128 КПК України, відповідно до якої цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, КПК України не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Так, потерпілим ОСОБА_7 заявлено цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_3 щодо матеріальної та моральної шкоди, з яким останній погодився частково, зазначивши, що визнає суму матеріальної шкоди в частині, що підтверджена документально, а також суму моральної шкоди у розмірі 10000 гривень.

Згідно зі ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі, моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я , у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна . Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Крім того, відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Моральна шкода полягає у тому, що у зв`язку із завданням шкоди потерпілому ОСОБА_7 , останній звичайно мав переживання, душевні страждання, що призвело до змін в організації його життя, оскільки він був змушений звертатися за захистом своїх прав та інтересів до суду, тобто, у сукупності все це позначилось на укладі його життя. Порушення прав позивача на своєчасне отримання від винної особи відшкодування і зміна режиму життя позивача має між собою причинний зв`язок.

Проте, розмір моральної шкоди, який вказаний потерпілим 300 000 гривень, не є адекватним завданій моральній шкоді і не може бути засобом отримання доходу.

Як зазначається у Рішеннях Європейського суду з прав людини від 25 липня 2001 року у справі «Перна проти Італії», від 09 лютого 2007 року у справі «Білуха проти України», в окремих випадках визнання судом порушення саме по собі становить достатньо справедливу сатисфакцію за моральну шкоду, завдану особі.

Оцінивши доводи сторін судового провадження, суд дійшов до висновку про те, що грошова компенсація, завданої моральної шкоди саме діями ОСОБА_3 у розмірі 80 000 гривень 00 копійок у даному випадку відповідає засадам розумності й справедливості. Зокрема, суд бере до уваги тривале лікування потерпілого, кількість проведених операцій, його моральні страждання з цього приводу, зокрема, те, що саме із-за даної дорожньо-транспортної пригоди потерпілий став інвалідом 3 групи і тому вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Розглядаючи цивільний позов у частині відшкодування матеріальної шкоди, то вона підлягає задоволенню також частковому задоволенню, а саме 108 474 гривні 42 копійки із заявленої суми 113 574 гривні 42 копійки, тобто без врахування витрат на койко-місце за перебування у палаті в сумі 5100 гривень, оскільки в цій частині письмових доказів не надано, інша сума 108 474 гривні 42 копійки повністю знайшла своє підтвердження у ході судового розгляду та підтверджена доказами, наданими потерпілою стороною.

З урахуванням поведінки обвинуваченого під час судового розгляду кримінального провадження (явка в судові засідання) та призначеного покарання, суд вважає за можливе запобіжний захід не обирати.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені, вирішено відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України.

Речові докази у кримінальному проваджені вирішено, відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 128, 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим за ч. 1 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_3 від відбування основного покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ст. 76 КК України, зобов`язати ОСОБА_3 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 суму матеріальної шкоди у розмірі 108 474 гривні 42 копійки та суму моральної шкоди у розмірі 80 000 гривень, а всього на загальну суму 188 474 гривні 42 копійки.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_3 не обирався.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати за проведення комплексної судової авто технічної та фототехнічної експертизи № 12-1/3031-9/995 від 12.02.2018 року в розмірі 3432 гривень 00 копійок, за проведення судової авто технічної експертизи № 12-1/582 від 22.03.2018 року в розмірі 1144 гривень 00 копійок та за проведення судово-медичної експертизи № 283/е від 28.02.2018 року у розмірі 1974 гривень 70 копійок, а всього на загальну суму 6550 гривень 70 копійок.

Речові докази у кримінальному провадженні, а саме: автомобіль марки «Hyundai Tucson», н.з. НОМЕР_1 , що переданий під зберігальну розписку ОСОБА_3 залишити у його власності; компакт-диск з інформацією обставин автопригоди, яка мала місце 13.12.2017 року залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, захиснику, потерпілому, представнику потерпілого та прокурору.

Суддя: