ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/3347/18 Номер провадження 11-кп/814/554/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2019 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем ОСОБА_5

за участю: прокурора ОСОБА_6

представника адміністрації установи ОСОБА_7 (в режимі відеконференції)

засудженої ОСОБА_8 ( в режимі відеоконференції),

захисника адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава матеріали справи за апеляцією прокурора Полтавської місцевої прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 22 січня 2019 року ,-

у с т а н о в и л а:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини

Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 22 січня 2019 року клопотання засудженої ОСОБА_8 задоволено та звільнено її умовно-достроково на 1 рік 10 місяців 27 днів від відбування покарання у виді позбавлення волі за вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 05.10.2015 року з встановленням адміністративного нагляду на 1 рік та ряду обмежень.

Приймаючи таке рішення місцевий суд врахував , що засуджена ОСОБА_8 відбула необхідний строк покарання та сумлінною поведінкою і ставленням до праці довела своє виправлення , а тому заслуговує умовно-дострокового звільнення від невідбутої частини покарання.

Вимоги апеляційних скарг і узагальнені доводи осіб , які їх подали

Не погодившись з вказаним рішенням суду прокурором подано апеляційну скаргу , в якій просить ухвалу скасувати через невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та постановити нову ухвалу , якою відмовити в задоволенні клопотання ОСОБА_8 про застосування умовно-дострокового звільнення.

В обґрунтування поданої апеляції вказує на те , що засуджена не відбула необхідну частину покарання , оскільки в цей строк безпідставно враховано термін попереднього ув`язнення , зарахований ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 17.02.2016 року на підставі ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України №838-VIII.

Позиції учасників судового розгляду в судовому засіданні

В судовому засіданні прокурор апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з наведених в ній підстав.

Представник установи виконання покарань та засуджена ОСОБА_8 , захисник адвокат ОСОБА_9 заперечували з приводу задоволення апеляційної скарги прокурора.

Мотиви суду

Згідно ч.1 статті 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним , обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення , ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження , передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення , ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин , які підтверджені доказами , дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає , що суд першої інстанції в повній мірі дотримався зазначених вимог закону та постановив законне , обґрунтоване та вмотивоване судове рішення.

Приймаючи рішення про умовно-дострокове звільнення засудженої ОСОБА_8 суд першої інстанції послався на те , що вона відбула встановлений законом строк та довела своє виправлення , а тому заслуговує на умовно-дострокове звільнення.

Доводи апеляційної скарги прокурора є такими , що не ґрунтуються на законі і не спростовують висновків суду.

Так, згідно ч.2 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

У відповідності до п. 2 ч. 3 вказаної статті, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим необхідного строку покарання, зокрема не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

Задовольняючи клопотання засудженої про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, суд першої інстанції послався на те , що вона відбула необхідний строк покарання з урахуванням зарахованого терміну дії запобіжного заходу в подвійному розмірі та сумлінною поведінкою і ставленням до праці довела своє виправлення.

Із вказаним висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду. Не заперечує цього факту в своїй апеляції і прокурор.

Так, із наданих апеляційному суду матеріалів вбачається, що ОСОБА_8 засуджена вироком Центрального районного суду м. Миколаїв від 05.10.2015 року , зміненого ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 19.01.2017 року за ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309,ч. 1 ст. 311,70 КК України до 6 років позбавлення волі з конфіскацією частини майна.

Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 17.02.2016 року, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, зараховано у строк відбування покарання термін з 27.05.2015 р. по 04.11.2015 р. з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі,

Початок строку покарання 27.05.2015 р., кінець строку 19.12.2020 р.

На момент постановлення ухвали суду 22.01.2019 року засуджена ОСОБА_8 відбула необхідну частину призначеного судом покарання.

При цьому, місцевим судом, ухвалюючи рішення, до вказаного строку включено термін попереднього ув`язнення , зарахований засудженій ОСОБА_8 на підставі ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України №838-VIII.

З вказаним підходом погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Оскаржуючи умовно-дострокове звільнення засудженої ОСОБА_8 через не відбуття необхідної частини призначеного покарання, прокурор не погоджується із заліком в цей строк попереднього ув`язнення в подвійному розмірі.

Проте колегія суддів вважає , що такі доводи прокурора ґрунтуються на невірному (викривленому) розумінні положень закону.

Так, у розділі ХІ Кримінального Кодексу України «Призначення покарання» міститься стаття 72 яка має таку назву "Правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення". Навіть із змісту назви статті 72 КК можна зробити висновок , що мова йде про зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання.

Частина п`ята статті 72 Кримінального кодексу України в редакції закону №838-VIII від 26.11.2015 року була викладена в такій редакції: "Зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було

застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі".

Відповідно до ч. 4 ст. 374 КПК України, у резолютивній частині вироку зазначається рішення суду про залік досудового тримання під вартою.

В контексті зазначеного , виходячи із системного тлумачення положень ст.72 ч.5 КК України в редакції , що діяла на момент вчинення засудженим злочинів та ч.4 ст.374 КПК України , слід наголосити на тому, що, не дивлячись на те, що попереднє ув`язнення не є покаранням, оскільки особа відбуває його ще до вироку у справі, проте фактично воно означає перебування особи за умов ізоляції від суспільства і за характером обмежень, покладених на особу, прирівнюється до позбавлення волі як виду покарання.

Тому логічним є рішення законодавця зараховувати попереднє ув`язнення у строк покарання, що призначається судом, і вважати, що особа вже відбула частину покарання.

Якщо зарахування попереднього ув`язнення, здійснюється за допомогою співвідношення, вказаного у ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України №838-VIII, то , відповідно , в строк відбування покарання він зараховується також. Тлумачення вказаної норми у спосіб , запропонований прокурором в апеляції, свідчить про його фактичне викривлення.

А відтак неврахуванням цього строку в фактично відбутий строк покарання для визначення набуття формального права для застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення , передбаченого ст. 81 КК України , не відповідало б загальним засадам призначення покарання та порядку зарахування у строк покарання попереднього ув`язнення.

Крім того, слід зазначити, що неврахування цього строку , суперечило б самій ідеології Закону №838-VIII та одному із основних завдань його прийняття , яким є сприяння відновленню прав і законних інтересів людей, засуджених до позбавлення волі, права яких були значно обмежені під час утримання під вартою на досудовому слідстві.

В суді апеляційної інстанції прокурор , обгрунтовуючи доводи апеляції, послався на приписи статті 81 КК України і при цьому звернув увагу на формулювання: " після фактичного відбуття засудженим".

У розрізі вказаного обгрунтування колегія суддів звертає увагу , що законодавство , яке підлягає застосуванню , має тлумачитись системно , із урахуванням всіх положень закону , що регулюють певні правовідносини.

В даному випадку прокурор вдався до тлумачення статті 81 КК України із посиланням на вищенаведене формулювання , не врахувавши при цьому положення статті 72 ч.5 КК України в редакції закону № 838 від 26.11.2015 року. Колегія суддів вкотре звертає увагу , що питання щодо обрахування строку відбутого покарання , як підстави для застосування умовно-дострокового звільнення , має вирішуватись виходячи із системного аналізу положень статей 72 ч.5 в редакції закону № 838 від 26.11.2015 року , 81 КК України.

Аналогічної позиції дотримується у своїй практиці щодо визначення поняття строку покарання і ЄСПЛ.

Звертає також увагу колегія суддів і на таку обставину.

Однією із засад судочинства статтею 129 Конституції України визначено обов`язковість судового рішення.

Як вже зазначено вище ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 17.02.2016 року, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, зараховано у строк відбування покарання термін з 27.05.2015 р. по 04.11.2015 р. з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Із вказаним рішенням погодився прокурор ОСОБА_6 , який приймав участь в судовому засіданні і не оскаржував його в апеляційному порядку.

Фактична , подальша незгода прокурора який подав апеляцію із вказаним судовим рішенням , нівелює Конституційний принцип «обов`язковості судового рішення».

Таким чином колегія суддів приходить до висновку , що засудженій ОСОБА_8 при вирахуванні відбутої частини строку покарання для застосування положень статті 81 КК України (умовно-дострокове звільнення) правильно зараховано строк попереднього ув`язнення за правилами статті 72 ч.5 КК України в редакції Закону №838-VIII від 26.11.2015 року.

Істотних порушень кримінального процесуального закону , які ставили б під сумнів законність судового рішення , судом першої інстанції допущено не було.

Ухвала суду першої інстанції є законною і підстави для її скасування відсутні, а тому апеляцію прокурора слід залишити без задоволення, а оскаржену ухвалу без змін.

З урахуванням наведеного та керуючись ст. 81 КК України, ч. 2 ст. 376, ст. ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів Полтавського апеляційного суду, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора Полтавської місцевої прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 22 січня 2019 року, про умовно-дострокове звільнення засудженої ОСОБА_8 - без змін;

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення є остаточною й касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

___________ ____________ ______________
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3