Справа № 473/2745/18
Номер провадження 1-в/473/225/2018

УХВАЛА
іменем України

"10" серпня 2018 р. місто Вознесенськ

Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурорів Вознесенської місцевої прокуратури Миколаївської області ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

представника Державної установи «Вознесенська виправна колонія (№72)» ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції під час трансляції з адміністративної будівлі Державної установи «Вознесенська виправна колонія (№72)», розташованої за адресою: Миколаївська область, місто Вознесенськ, вулиця Київська №300, заяву про умовно-дострокове звільнення від відбування основного покарання засудженого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селя Улянівка Миколаївського району Миколаївської області, громадянина України, освіта середньо-спеціальна, сімейний стан неодружений, до засудження мешкав за адресою: АДРЕСА_1 ; раніше не судимого; засудженого 07 вересня 2012 року Миколаївським районним судом Миколаївської області за ч.1 ст.121, ст.75, ст.76 КК України до 05 років позбавлення волі з випробуванням строком 03 роки; направленого для відбуття призначеного покарання згідно ухвали Миколаївського районного суду Миколаївської області від 16 жовтня 2014 року,

В С Т А Н О В И В:

До Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування основного покарання в порядку ст.81 КК України, який відбуває строк основного покарання в Державній установі «Вознесенська виправна колонія (№72)» за вироком Миколаївського районного суду Миколаївської області від 07 вересня 2012 року, яким його засуджено за ч.1 ст.121, ст.75, ст.76 КК України до 05 років позбавлення волі з випробуванням строком 03 роки, яке скасовано ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 16 жовтня 2014 року.

Початок строку 06 квітня 2015 року, кінець строку 06 квітня 2020 року.

В клопотанні, поданому до суду, засуджений ОСОБА_7 просить суд звільнити його умовно-достроково від відбування покарання в порядку ст.81 КК України.

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_7 клопотання підтримав.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення даного клопотання, зазначаючи, що за весь період відбування покарання засуджений ОСОБА_7 має 1 заохочення та 1 стягнення, яке погашено у встановленому законом порядку, не працює, участі в суспільно-корисному житті відділення не приймає, тобто на шлях виправлення він не став та своєю поведінкою і ставленням до праці свого виправлення не довів.

Згідно з ч.2 ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», заміна невідбутої частини покарання більш м`яким та умовно-дострокове звільнення від відбування основного покарання можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.
Однак, дослідивши матеріали особової справи засудженого ОСОБА_7 , в судовому засіданні встановлено, що останній за місцем відбування покарання характеризується задовільно, має 1 заохочення та 1 стягнення, яке погашено у встановленому законом порядку.

В місцях позбавлення волі перебуває з 12 березня 2012 року. За час відбування покарання засуджений ОСОБА_7 намагається дотримуватись норм, які визначають порядок та умови відбування покарання та розпорядку дня установи, спальне місце та приліжкову тумбочку утримує в порядку лише під наглядом представників адміністрації.

Участі в суспільно-корисному житті відділення не приймає, не розуміє позитивної ініціативи у підтриманні робіт з благоустрою території відділення. Був працевлаштований в майстерні установи до швейної ділянки, однак звільнений у зв`язку з відсутністю виробничої необхідності. Приймає участь в реалізації програми диференційованого виховного впливу на засуджених до позбавлення волі «Духовне відродження», але відвідування носять не постійний характер, і участь його в даній програмі не є систематичною. Соціальні зв`язки втрачені. За характером спокійний, врівноважений. У відношенні до засуджених не конфліктний. У скоєному злочині розкаюється.

Дослідивши матеріали особової справи засудженого ОСОБА_7 , заслухавши пояснення засудженого та думку прокурора, суд вважає, що дане клопотання задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до витягу з протоколу №23 засідання комісії Державної установи «Вознесенська виправна колонія (№72)» від 24 жовтня 2017 року з розгляду матеріалів в порядку статті 82 КК України на засудженого ОСОБА_7 , останньому відмовлено в заміні невідбутої частини покарання більш м`яким /обмеження волі/ як такому, що не твердо став на шлях виправлення.

Відповідно до витягу з протоколу №17 засідання комісії Державної установи «Вознесенська виправна колонія (№72)» від 07 серпня 2018 року з розгляду матеріалів в порядку статті 81 КК України на засудженого ОСОБА_7 , останньому відмовлено в застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покаранняяк такому, що не довів свого виправлення.

Відмовляючи в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання в порядку ст.81 КК України, суд виходить з тих обставин, що за період з 07 серпня2018 року та по теперішній час засуджений ОСОБА_7 не змінив свого відношення до порядку відбування покарання за вироком суду, не довів, що твердо став на шлях виправлення, та своєю поведінкою і ставленням до праці не довів свого виправлення. Загалом за весь період відбування покарання має 1 заохочення та 1 стягнення, яке погашено у встановленому законом порядку.

Зазначені вище обставини свідчать про неуспішність процесу виправлення і про відсутність можливості ефективного продовження його за умови застосування до засудженого ОСОБА_7 умовно-достроково звільнення від відбування основного покарання в порядку ст.81 КК України.

Відмовляючи в задоволенні даного клопотання, суд також виходить з вимог ч.1 ст.6 КВК України, відповідно до якої в иправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Згідно з ч.2 ст.6 КВК України, р есоціалізація це свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві; н еобхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого.

У відповідності з ч.3 ст.6 КВК України, о сновними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання /режим/, пробація, суспільно-корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

В судовому засіданні судом не встановлено процесу позитивних змін, які відбуваються в особистості засудженого ОСОБА_7 , які б, на думку суду, створювали у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Відповідно до ч.1 ст.130 КВК України, до засудженого ОСОБА_7 за весь період відбування основного покарання за вироком суду за виконання покладених на нього обов`язків та додержання правил поведінки, встановлених КВК України та правилами внутрішнього розпорядку колонії, дотримання правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці, як до особи, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, заходи заохочення застосовано лише 1 раз. Крім цього, має 1 стягнення, яке погашено у встановленому законом порядку.

Відмовляючи в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування основного покарання за вироком Миколаївського районного суду Миколаївської області від 07 вересня 2012 року, в порядку ст.81 КК України, суд також виходить з пункту 4.1 Рішення КСУ від 02 листопада 2004 року №15-рп/2004, відповідно до якого справедливе застосування норм права є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Адекватність прийнятого судового рішення випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Наявність даних обставин в сукупності приводить суд до переконання про відсутність правових підстав для застосування ст.81 КК України, у зв`язку з чим в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування основного покарання в порядку ст.81 КК України, слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування основного покарання в порядку ст.81 КК України за вироком Миколаївського районного суду Миколаївської області від 07 вересня 2012 року відмовити.
Ухвалу може бути оскаржено протягом 7 /семи/ діб з дня її оголошення до апеляційного суду Миколаївської області через Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області.

Суддя ОСОБА_1