Постанова
Іменем України

17 липня 2018 року
м. Київ

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду:
головуюча ОСОБА_1 ,
судді: ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
секретар судового засідання ОСОБА_4 ,
учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_5 ,

розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 навирок Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 27 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 16 березня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001839,

відносноОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Солдато-Александрівське Советського району Ставропольського краю РФ, засудженого за ч. 2 ст. 125 Кримінального кодексу України (далі КК України).

1. Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
Захисник ОСОБА_6 у скарзі виклав вимогу до суду про скасування судових рішень відносно засудженого ОСОБА_7 із закриттям провадження з підстав відсутності в діянні останнього складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України. Вимогу мотивовано запереченням фактичних обставин кримінального провадження, встановлених судом. Також стверджує, що судами неправильно і неповно оцінено обставини вчиненого злочину, оскільки ОСОБА_7 діяв із перевищенням меж необхідної оборони, у зв`язку з чим підлягає звільненню від кримінальної відповідальності.

2. Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
2.1 Судове рішення суду першої інстанції
Вироком Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 27 жовтня 2016 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк один рік.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю один рік та покладено на нього обов`язок, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Вироком суду також вирішено долю речових доказів та питання щодо процесуальних витрат.

2.2 Судове рішення суду апеляційної інстанції
Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 16 березня 2017 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишено без задоволення, а вирок Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 27 жовтня 2016 року відносно засудженого ОСОБА_7 без зміни.

2.3 Обставини у кримінальному провадженні, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій
27 червня 2015 року приблизно о 16 год. 30 хв. ОСОБА_7 , знаходячись поблизу підїзду № 6 будинку № 88 на вул. Миру в м. Харкові, маючи умисел, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень, розуміючи суспільно небезпечний характер своїх протиправних діянь, на ґрунті особистих неприязних стосунків ударив ОСОБА_8 один раз лівою рукою в ділянку носа, у результаті чого завдав тілесні ушкодження закриту тупу травму кісток носа у вигляді осколкового перелому носа зі зміщенням, із садном спинки носа в ділянці перелому та гематоми повік, що відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, понад шість днів, але не більше трьох тижнів (двадцяти одного дня).

3. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу, та інших учасників судового провадження
Прокурор у судовому засіданні суду касаційної інстанції заперечила проти задоволення касаційної скарги, стверджуючи про її необґрунтованість.

4. Джерела права й акти їх застосування
4.1 Кримінальний кодекс України
4.1.1 Стаття 36. Необхідна оборона
Частина 1. Необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Частина 2. Кожна особа має право на необхідну оборону незалежно від можливості уникнути суспільно небезпечного посягання або звернутися за допомогою до інших осіб чи органів влади.
Частина 3. Перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту. Перевищення меж необхідної оборони тягне кримінальну відповідальність лише у випадках, спеціально передбачених у статтях 118 та 124 цього Кодексу.

4.1.2 Стаття 125. Умисне легке тілесне ушкодження
Частина 2. Умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності,
карається штрафом від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин або виправними роботами на строк до одного року, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до двох років.

4.2 Кримінальний процесуальний кодекс України
4.2.1 Стаття 370. Законність, обґрунтованість і вмотивованість судового рішення
Частина 1. Судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Частина 2. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Частина 3. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Частина 4. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

4.2.2 Стаття 419. Зміст ухвали суду апеляційної інстанції
Частина 2. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

4.2.3 Стаття 94. Оцінка доказів
Частина 1. Слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Частина 2. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

4.2.4 Стаття 433. Межі перегляду судом касаційної інстанції
Частина 1. Суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

5. Мотиви суду касаційної інстанції щодо доводів, наведених у касаційних скаргах
5.1 Межі розгляду справи судом касаційної інстанції
З урахуванням доводів, наведених у касаційних скаргах, та установлених КПК України меж перегляду судом касаційної інстанції оскаржуваних судових рішень розгляд справи суд касаційної інстанції здійснив лише в частині перевірки дотримання судами вимог кримінального процесуального закону та правильного застосування закону України про кримінальну відповідальність у частині кваліфікації дій ОСОБА_7 [4.2.1, 4.2.2, 4.2.4].

5.2 Щодо перевищення меж необхідної оборони
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, за який його засуджено, зроблено на підставі розглянутих у судовому засіданні доказах, оцінених судом [4.2.3].
Суд першої інстанції, стверджуючи про відсутність у діях ОСОБА_7 перевищення меж необхідної оборони, дійшов такого висновку на підставі показань останнього, який не заперечував, що першим завдав удару ОСОБА_8 , відчуваючи загрозу з його боку, в той час як ОСОБА_8 , якого відтягувала матір, не то замахувався, не то намагався ударити ОСОБА_7 [4.2.1].
Суд апеляційної інстанції, переглядаючи вирок, ретельно перевірив доводи, зазначені в апеляційній скарзі захисника, що є аналогічними викладеним у касаційній скарзі, та спростував їх з наведенням докладних мотивів прийнятого рішення [4.2.2].
Також апеляційний суд, оцінивши встановлені судом першої інстанції обставини, дійшов висновку, що 27 червня 2015 року ОСОБА_7 сам провокував потерпілого на конфлікт. Суд, розглянувши доводи засудженого про намагання потерпілого першим його вдарити, визнав надуманими і не підтвердженими матеріалами кримінального провадження [4.2.3].
Тому апеляційний суд, оцінивши встановлені обставини, дійшов висновку про відсутність суспільно небезпечного посягання з боку потерпілого ОСОБА_8 відносно ОСОБА_7 та відсутність обставин, які би давали підстави припускати таке посягання.
Таким чином, підстав сумніватися в законності таких судових рішень та непогоджуватися з ними суд касаційної інстанції не має. Крім того, з огляду на відсутність підтверджених матеріалами провадження дій потерпілого, які би свідчили про перебування ОСОБА_7 у стані, що передбачав би необхідність захисту від суспільно небезпечного посягання, норми закону України про кримінальну відповідальність застосовано правильно [4.1.1, 4.1.2].

5.3 Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Суд вважає доводи касаційної скарги захисника про безпідставне засудження ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 125 КК України у зв`язку з перевищенням ним меж необхідної оборони, що виключає притягнення до кримінальної відповідальності, необґрунтованими, а тому вказана касаційна скарга є такою, що не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 436, 441, 442 КПК України, пунктами 4, 5, 6 § 3 «Перехідні положення» розділу 4 Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», Верховний Суд

у х в а л и в:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишитибез задоволення.

Вирок Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 27 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 16 березня 2017 року відносно засудженого ОСОБА_7 залишити без зміни.
Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 єва ОСОБА_3