Справа №487/5672/17 01.08.2018
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 серпня 2018 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши матеріали кримінального провадження №0002662 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 11 січня 2018 року, стосовно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Ольшанське, Миколаївського району, Миколаївської області, громадянина України, офіційно не працюючого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого,

- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України;

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_6
обвинувачений ОСОБА_5
захисник ОСОБА_7
потерпіла ОСОБА_8

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить оскаржуваний вирок скасувати, виправдати його.

Короткий зміст вироку.

Вироком суду ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Строк відбування призначеного ОСОБА_5 покарання рахувати з дня затримання з 15.09.2017 року. Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою продовжено до набрання вироком законної сили.

Цивільний позов ОСОБА_8 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 в рахунок відшкодування майнової шкоди 7000 (сім тисяч) грн.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 в рахунок відшкодування моральної (немайнової) шкоди 1000 грн.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі обвинувачений вказує, що з вироком суду він не згодний, оскільки злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України не вчиняв.

Зазначає, що 15.09.2018 року вночі йшов по вулиці і його зупинили працівники поліції, з якими була потерпіла і яка повідомила, що він схожий на чоловіка, який її пограбував.

На думку обвинуваченого, впізнання за фотокартками у відділі поліції проводилося незаконно, оскільки вони з потерпілою знаходились в одному приміщенні близько однієї години.

Зазначає, що потерпіла не могла точно сказати, скільки коштує її золотий ланцюжок, а також не надала ніяких підтверджуючих документів, що він належить їй та що саме таку суму він коштує.

Вважає, що вирок є незаконним, оскільки суддя поклав в його основу тільки покази потерпілої.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що 15.09.2017 року приблизно о 01-20 хв. ОСОБА_5 , знаходячись біля будинку №17-а по вул.Озерна в м.Миколаєві побачив ОСОБА_8 , у якої на шиї знаходився золотий ланцюг з хрестиком, після чого у ОСОБА_5 виник злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_5 підійшов до потерпілої ОСОБА_8 та шляхом ривку заволодів майном останньої, а саме золотим ланцюгом вагою 5 г, 585 проби вартістю 3000 грн. та золотим хрестиком вагою 2 г, 585 проби, вартістю 2000 грн.

Після чого, ОСОБА_5 , утримуючи викрадене майно при собі, з місця вчинення злочину зник, чим спричинив потерпілій ОСОБА_9 матеріальний збиток на суму 5000 грн.

Вказані дії ОСОБА_5 судом кваліфіковані за ч.2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_7 на підтримку вимог апеляційної скарги, заперечення прокурора ОСОБА_6 та потерпілої ОСОБА_8 , які просили вирок залишити без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_5 у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення, відповідає сукупності зібраних у матеріалах кримінального провадження доказів, яким дана належна юридична оцінка, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі обвинуваченого є безпідставними, оскільки незважаючи на невизнання ОСОБА_5 вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, його винуватість повністю доведена сукупністю досліджених судом доказів.

В судовому засіданні суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_5 вину у скоєнні інкримінованого йому злочину не визнав та пояснив, що 14.09.17 року у вечірній час зустрічався зі знайомою, з якою вживав спиртні напої. Приблизно о 00-30 год. 15.09.2017 року приїхав у мікрорайон Намив, де зустрівся з товаришем та не березі річки розпивали коньяк. Розсталися з товаришем приблизно о 01-45 год. Знаходився у стані сильного алкогольного сп`яніння та ледве тримався на ногах. Додому пішов пішки та зайшов у якісь гаражі. Потім побачив світло від фар автомобілю та вирішив його зупинити, щоб спитати дорогу додому. Автомобіль виявився патрульною машиною поліцейських, які перевірили вміст його кишень та сумки. Потім під`їхали іще дві патрульні машини. З однієї машини вийшла потерпіла та почала кричати, що саме він щось у неї вкрав. Після цього, його та потерпілу доставили до Заводського відділку поліції, де вони знаходились в одному приміщенні приблизно 30 хвилин. Зазначив, що вказаного злочину не скоював та його необхідно виправдати, оскільки все обвинувачення ґрунтується лише на показах потерпілої, які не відповідають дійсності, а докази отримані в ході досудового розслідування є недопустимими.

Разом з тим, доводи обвинуваченого ОСОБА_5 про непричетність його до злочину спростовуються дослідженими судом та наведеними у вироку доказами.

Матеріали справи, дані технічного запису та журнал судового засідання свідчать про те, що висновки суду про винуватість ОСОБА_5 підтверджені перевіреними судом першої інстанції доказами, а саме показаннями потерпілої, свідків, протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 15.09.2017 року, рапортом інспектора патрульної поліції ОСОБА_10 , витягом з комп`ютерної бази даних АРМ 102, протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, протоколом пред`явлення особи до впізнання за фотознімками від 15.09.2017 року, відповідно до якого потерпіла впізнала обвинуваченого, як особу, яка відкрито заволоділа її майном.

Потерпіла ОСОБА_8 в судовому засіданні суду першої інстанції пояснила, що 15.09.2017 року приблизно о 01-30 год. поверталась додому з роботи, була одягнена у футболку з відкритою шиєю, на шиї висів ланцюг з хрестиком. Через деякий час почула, що хтось іде за нею. Через деякий час її наздогнав молодий хлопець та почав з нею розмовляти, казав, що також повертається з роботи, відпочивав на березі річки, пив пиво. Вони йшли разом близько 5 хвилин, після чого, обвинувачений раптово рукою зірвав у неї з шиї ланцю. Вона викликала поліцію. Наряд поліції приїхав швидко. ЇЇ забрали у машину, коли їхали біля магазину Сільпо, на телефон поліцейського прийшло повідомлення про затримання особи. Вона відразу впізнала в затриманому ОСОБА_5 , який відкрито викрав у неї ланцюжок та хрестик. Наполягала, що обвинувачений ОСОБА_5 саме та особа, яка зірвала з неї ланцюг з хрестиком. Впізнала його по зросту, худорлявій статурі, по голосу та одягу. Золотий ланцюг був вагою 5,3 грами, а хрестик вагою 1,5 грама. Заявлений цивільний позов про стягнення майнової шкоди сумі 7000 грн та моральної шкоди в сумі 1000 грн підтримала.

Зазначені обставини також підтвердив в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 , який показав, що 15.09.2017 року працював інспектором патрульної поліції 1 роти 3 батальйону та знаходився у складі екіпажу Кант 104. Приблизно о 01-00 год. отримали інформацію про скоєний грабіж, був наданий опис злочинця: молодий чоловік, з короткою стрижкою, у сірому спортивному костюмі, високого або середнього зросту, мав на собі чорну сумку через плече. Оскільки декілька патрульних машин виїхали в напряму вул. Бутоми, їх екіпаж прийняв рішення рухатися по старій дорозі по вул. Індустріальній. Проїжджаючи по вул. Індустріальній виявили молодого чоловіка зовні схожого на опис злочинця, який йшов назустріч машині та через світло фар не міг бачити, що це патрульний автомобіль. Він пояснив, що йде з Намиву від товариша, чому обрав цей шлях пояснити не зміг. Йому було запропоновано показати вміст сумки та проведено поверхневий огляд. При ньому не було виявлено золотих виробів. Потім приїхав інший екіпаж з потерпілою. Після чого, затриманого було доставлено до Заводського ВП.

Таким чином, суд першої інстанції вірно поклав в основу вироку показання потерпілої, свідків, оскільки вони є послідовними, узгоджуються між собою та іншими дослідженими судом доказами, що свідчить про їх достовірність та належність.

Тому апеляційний суд не може погодитися з доводами обвинуваченого щодо постановлення судом першої інстанції вироку за відсутності сукупності доказів його винуватості у грабежі, вчиненому повторно.

Як на доказ невинуватості у скоєнні злочину обвинувачений посилається на те, що між АДРЕСА_3 , де було скоєно злочин та вул. Індустріальною, де його затримали, дуже велика відстань та фізично її неможливо здолати за короткий час 10-15 хвилин. Вважає, що протокол впізнання за фотознімками є неналежним доказом, оскільки до проведення цієї дії, потерпіла бачила його на місці затримання, а потім ще деякий час в приміщенні чергового частини відділку поліції. Зазначає, що викрадених у потерпілої речей при ньому знайдено не було. Зауважує, що потерпіла не надала доказів на підтвердження того, що у неї були ці речі.

Однак, вказані обставини спростовуються дослідженими судом доказами, в тому числі витягом з бази даних АРМ 102, з якого вбачається, що потерпіла зателефонувала оператору 102 о 01-26 год. 15.09.2017 року та повідомила, що злочин було скоєно приблизно о 01-20 год., а відповідно до рапорту ІПП ОСОБА_10 . ОСОБА_5 затримали 15.09.2017 року близько 01-50 год. Тобто з моменту скоєння злочину до моменту затримання ОСОБА_5 минуло приблизно 30 хвилин. Крім того, допитаний судом свідок ОСОБА_10 пояснив, що відстань від місця скоєння злочину до місця затримання ОСОБА_11 становить приблизно 500 м. Зазначені обставини спростовують доводи обвинуваченого про неможливість його перебування в місці скоєння злочину за браком часу.

Посилання обвинуваченого на те, що впізнання за фотознімками від 15.09.2017 року було проведено з порушенням вимог чинного законодавства не знайшли свого підтвердження, оскільки відсутні обставини, які б свідчили про порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України. Зазначена слідча дія була проведена з дотриманням вимог ст. 104, 223, 228, 231 КПК України, за участю понятих.

Та обставина, що в момент затримання у ОСОБА_5 не було виявлено золотих виробів потерпілої не свідчить про його невинуватість, оскільки у обвинуваченого з моменту скоєння грабежу до моменту затримання було достатньо часу, щоб розпорядитися викраденим майном.

Крім того, як видно з показів ІПП ОСОБА_10 , при затриманні обвинуваченого потерпіла відразу, без жодного сумніву впізнала в ньому грабіжника.

Також, суд вірно не прийняв до уваги покази ОСОБА_5 щодо його знаходження на березі річки в мікрорайоні Намив з товаришем до 01-45 год., оскільки доказів на підтвердження цього ним не надано. ОСОБА_5 не зміг назвати ні прізвища цього товариша, ні місця його проживання або номеру засобів зв`язку та не заявляв про його допит в якості свідка.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, доведення винуватості обвинуваченого ОСОБА_5 , правильності кваліфікації його дій за ч.2 ст.186 КК України є вірними.

Будь-яких істотних порушень вимог матеріального та процесуального закону, зокрема щодо недопустимості досліджених судом доказів та які б давали підстави для скасування вироку, органами досудового розслідування та судом не допущено.

Наведені вище докази спростовують твердження обвинуваченого про недоведеність його вини у скоєнні вказаного злочину, а тому апеляційний суд не має підстав для скасування вироку та задоволення його апеляційної скарги в цій частині.

Разом з тим, приймаючи рішення про задоволення цивільного позову потерпілої ОСОБА_8 в частині відшкодування майнової шкоди в сумі 7000 грн., суд належним чином не мотивував свого рішення щодо визначення такої суми стягнення.

Згідно ч.2 ст.127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до пп.3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства, яким передбачені права потерпілих від злочинів" № 13 від 02.07.2004 року, не підлягають розгляду в кримінальній справі позови про відшкодування шкоди, що не випливають із пред`явленого обвинувачення. При виникненні такої ситуації суд повинен роз`яснити потерпілому можливість вирішення спірних питань у порядку цивільного судочинства.

Відповідно до вироку, судом встановлено, що ОСОБА_5 було викрадено майно потерпілої на загальну суму 5000 грн. ( 3000 грн вартість ланцюжка та 2000 грн. вартість хрестика). В судовому засіданні потерпілою заявлено цивільний позов про відшкодування майнової шкоди на суму 7000 грн. Однак, будь який доказів на підтвердження збільшення вартості викраденого у неї майна потерпілою суду не надано. Отже, висновок суду першої інстанції, про стягнення з ОСОБА_5 на користь потерпілої ОСОБА_8 7000 грн на відшкодування завданої їй злочином майнової шкоди, виходить за межі пред`явленого ОСОБА_5 обвинувачення та документально не підтверджений.

З врахуванням наведеного, рішення суду першої інстанції в частині стягнення з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь потерпілої ОСОБА_8 майнової шкоди підлягає зміні, а сума стягнення зменшенню з 7000 грн до 5000 грн.

З урахуванням наведеного апеляційна скарга обвинуваченого підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 задовольнити частково.

Вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 11 січня 2018 року стосовно ОСОБА_5 в частині вирішення цивільного позову змінити. Зменшити суму стягнення з ОСОБА_5 на користь потерпілої ОСОБА_8 майнової шкоди до 5000 грн.

В іншій частині зазначений вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом 3-х місяців з дня її проголошення, а засудженим, якій тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий:

Судді: