Справа №504/595/18

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12.06.2018 року Комінтернівський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю прокурорів військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Доброслав Лиманського району Одеської області матеріали кримінального провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Комарівці Сторожнецькогого району Чернівецької області, громадянина України, одруженого, має на утриманні н/л дитину 2009 р.н., освіта середня, працюючого водієм ТОВ «Мультітранс», учасника бойових дій, має нагороду «За участь в АТО», зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- у скоєнні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого

ст.407 ч.4 КК України,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем призваним під час мобілізації та проходячи військову службу на посаді водія взводу матеріального забезпечення 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ), у військовому званні солдат, з метою тимчасово ухилитися від обов`язків військової служби, о 8 год. 00 хв. 29.07.2015р. не з`явився вчасно без поважних причин на військову службу до вищезазначеної військової частини, яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , та ухилявся від проходження військової служби до 24.05.2017р. (включно), проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

Будучи допитаним у судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_6 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні (злочині) визнав повністю та підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті, не оспорюючи доказів по даній справі, здобутих органами досудового слідства, при цьому пояснив, що 03.09.2014р. він був призваний на військову службу під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_2 та у подальшому направлений для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ), що розташована за адресою: АДРЕСА_2 . Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ) його зараховано до списків особового складу вказаної частини, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду водія взводу матеріального забезпечення 1 механізованого батальйону. Так, 29.07.2015р. о 8 год. 00 хв., він з метою тимчасово ухилитися від обов`язків військової служби, не з`явився вчасно без поважних причин на військову службу до вищезазначеної військової частини та ухилявся від проходження військової служби до 24.05.2017р. (включно), проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби. У вчиненому злочині розкаявся, не заперечував проти розгляду кримінального провадження щодо нього в порядку ч.3 ст.349 КПК України.

Враховуючи те, що учасники судового провадження не оспорювали фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні сумніви у добровільності їх позиції, вислухавши думку учасників процесу і роз`яснивши їм наслідки розгляду справи в порядку ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів, щодо обставин, які ніким не оспорюються.

Оцінюючи вищевикладене, суд приходить до висновку про винність обвинуваченого ОСОБА_6 в скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення (злочину).

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 суд кваліфікує за ст.407 ч.4 КК України, за ознаками самовільне залишення військової частини військовослужбовцем (крім строкової служби), вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Призначаючи покарання, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винного, в тому числі матеріали наданої досудової доповіді, обставини справи, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Суд, зокрема, враховує посередню характеристику ОСОБА_6 за місцем проходження служби, те, що він раніше не судимий, приймав участь в антитерористичній операції, має статус учасника бойових дій, отримав нагороду «За участь в АТО», скоїв умисне кримінальне правопорушення (злочин), яке відноситься до категорії тяжких відповідно до ст.12 КК України.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , відповідно до положень ст.66 КК України являється щире каяття у вчиненому кримінальному правопорушенні (злочині) та те, що ОСОБА_6 має статус учасника бойових дій, безпосередньо приймав участь в антитерористичній операції.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , відповідно до положень ст.67 КК України, судом не встановлено.

За таких обставин суд вважає, що при обранні ОСОБА_6 міри покарання у виді позбавлення волі, можливим застосувати дію ст.75 КК України, з виконанням покладених на нього обов`язків відповідно до ст.76 КК України, оскільки його виправлення і перевиховання можливе без ізоляції від суспільства.

У судовому засіданні прокурор військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_4 заявив клопотання про застосування до ОСОБА_6 ст.2 Закону України «Про амністію у 2016 році» та просив звільнити його від відбування покарання, оскільки на день набрання чинності цим Законом ОСОБА_6 захищав незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, має статус учасника бойових дій.

Обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні підтримав клопотання прокурора в повному обсязі, не заперечував проти звільнення від відбування покарання на підставі ст.2 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1 Закону України «Про застосування амністії в Україні», амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили; амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального Кодексу України та цього Закону.

Згідно п.2 ст.3 Закону України «Про застосування амністії в Україні», встановлено, що установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

07 вересня 2017 року набув законної сили Закон України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року.

Відповідно до ст.2 ЗУ «Про амністію у 2016 році» звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, а також осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, що не є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи та не є діянням, передбаченим ч.2,3,4 ст.408, ст.410, ч.2,3,4 ст. 411 КК України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримали статус учасника бойових дій (крім осіб, зазначених у ч.4 ст.86 КК України, ст.4 ЗУ «Про застосування амністії в Україні» та ст. 9 цього Закону).

Судом встановлено, що ОСОБА_6 захищав незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, має статус учасника бойових дій, брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, що підтверджується довідкою №65 від 31.12.2014р. та копією посвідчення серії НОМЕР_3 . Свою вину у вчиненні вказаного злочину за ст.407 ч.4 КК України, який згідно зі ст.12 КК України є тяжким злочином, визнає повністю, щиро кається у вчиненому.

Обмежень щодо застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_6 акта амністії, передбачених ч.4 ст.86 КК України, ст.4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» та ст.9 Закону України «Про амністію у 2016 році», судом не встановлено, амністія до нього не застосовувалась.

За таких обставин суд вважає, що на обвинуваченого ОСОБА_6 поширюється дія Закону України «Про амністію у 2016 році», а тому він підлягає звільненню від відбування покарання.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений. Речових доказів та процесуальних витрат по справі немає.

Керуючись ст.ст.371-373, 374 КПК України, ст.86 КК України, суд

УХВАЛИВ:
ОСОБА_6 визнати винуватим у скоєнні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.4 ст.407 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

Застосувати ст.75 КК України і звільнити засудженого ОСОБА_6 від відбування покарання, призначеного судом за даним вироком з випробуванням. Не приводити вирок у виконання, якщо протягом 1 (одного) року іспитового строку ОСОБА_6 не вчинить нового кримінального правопорушення (злочину) і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_6 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Застосувати до ОСОБА_6 ст.2 Закону України «Про амністію у 2016 році» та звільнити його від відбування призначеного судом покарання.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Одеської області через Комінтернівський районний суд Одеської області протягом 30 днів з дня його проголошення, крім з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до вимог

ч.3 ст.349 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку чи ухвали суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1