Справа № 214/1109/18
1-кп/214/463/18
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2018 року м. Кривий Ріг

Колегія Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючої судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, кримінальне провадження №0002303, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.12.2017 щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

У проваджені Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області знаходиться кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

З ініціативи суду, з урахуванням положень ч.3 ст.331 КПК України, поставлено на обговорення питання про доцільність продовження строку тримання під вартою, обраного щодо обвинуваченого ОСОБА_7 оскільки суддя ОСОБА_3 , який входить до складу колегії суддів починаючи з 13.09.2018 до 28.09.2018 перебуватиме у відпустці.

Прокурор у судовому засіданні заявив клопотання в якому просив продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 на 60 днів, оскільки продовжують існувати ризики передбачені ст.177 КПК України: вчинення обвинуваченим інших кримінальних правопорушень, незаконно впливати на потерпілу, свідків та переховуватись від органів досудового розслідування та суду. Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років. Зважаючи на тяжкість злочину та суворість можливого покарання у виді позбавлення волі, існує реальна загроза того, що ОСОБА_7 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду. Даний ризик підтверджується тим, що ОСОБА_7 одразу після вчиненого злочину втік з місця події, що свідчить про його намір уникнути кримінальної відповідальності за свій вчинок. Оскільки обвинувачений особисто знайомий зі свідками, які на даний час в судовому засіданні не допитані, він може незаконно впливати на них. Також, є ризик вчинення інших кримінальних правопорушень, оскільки злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , вчинено ним в період випробувального строку, що свідчить про те, що на шлях виправлення останній не став і певних висновків не зробив та може продовжити скоювати інші злочини.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_6 , кожен окремо, просили відмовити у задоволенні клопотання прокурора та замінити запобіжний захід на домашній арешт.

Вислухавши клопотання прокурора та думку учасників судового розгляду, колегія суддів приходить до висновку про необхідність та доцільність продовження терміну тримання обвинуваченого під вартою строком на 60 днів, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до положень ч.3 ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Розглядаючи питання про запобіжний захід, який обрано обвинуваченому ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою, колегія суддів виходить з того, що, згідно з ч.1 ст.183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.
Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий або прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Такий запобіжний захід не може продовжуватись за відсутності обставин, що виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.
Також, колегія суддів приймає до уваги, що відповідно до правової позиції, викладеної у п.80 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Харченко проти України», при вирішенні питання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.
На думку колегії суддів, подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою є виправданим, а підстави для заміни цього запобіжного заходу менш обтяжливим відсутні. Колегія суддів вважає, що продовжують існувати ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років. Зважаючи на тяжкість злочину та суворість можливого покарання, існує реальна загроза того, що ОСОБА_7 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду. Даний ризик підтверджується тим, що ОСОБА_7 втік з місця події одразу після вчинення інкримінованих йому дій, що свідчить про його намір уникнути кримінальної відповідальності. Окрім того, колегія суддів вважає, що обвинувачений може незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, оскільки він особисто знайомий зі свідками, які, на даний час в судовому засіданні не допитані. Також, ОСОБА_7 може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки є неодноразово судимою особою.
При цьому, заявлені ризики, які були підставою для застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу та його продовження, не зменшились й продовжують існувати та виправдовують обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Розглядаючи можливість застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_7 альтернативних запобіжних заходів, колегія суддів, враховуючи наведене, вважає його таким, що не здатний забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та запобігти ризикам у кримінальному провадженні.
З огляду на вказане та зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів, виходячи з усіх обставин провадження, вважає, що у кримінальному провадженні відсутні підстави для заміни обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який.
Таким чином, колегія суддів вважає, що прокурор довів наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, тому приходить до висновку, що клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обраного щодо обвинуваченого ОСОБА_7 ще на 60 днів, підлягає задоволенню, а у клопотанні обвинуваченого та захисника про заміну запобіжного заходу на домашній арешт слід відмовити.
Керуючись ст.ст.176-178, 183, 184, 315-317, 331, 369, 372, 371 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного щодо ОСОБА_7 задовольнити.

Клопотання обвинуваченого та його захисника про заміну обраного щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт залишити без задоволення.
Продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 60 днів, тобто до 03 листопада 2018 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуюча суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_2