Номер провадження: 11-кп/785/705/18
Номер справи місцевого суду: 522/2246/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.10.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника прокурора Одеської області ОСОБА_11 на вирок Приморського районного суду м. Одеси від 01 лютого 2018 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0009135 від 03 грудня 2016 року, яким

ОСОБА_7 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в р. Молдова, громадянин р. Молдови, молдованин, має неповну середню освіту, вдівець, офіційно не працевлаштований, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , без постійного місця проживання на території України, не має судимості в силу ст.89 КК України,

ОСОБА_8 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Бесарабка, р. Молдова, громадянин р. Молдови, молдованин, має незакінчену середню освіту, не одружений, офіційно не працевлаштований, тимчасово проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

обвинувачуються у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.187 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
Вироком Приморського районного суду м. Одеси від 01 лютого 2018 року ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, та йому було призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 5 років позбавлення волі з конфіскацією особистого майна.

Цим же вироком ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, та йому призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 4 років позбавлення волі з конфіскацією особистого майна.

Відповідно до вимог ч. 5 ст.72 КК України обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 зараховано в строк відбування покарання, строк попереднього ув`язнення в період з 14 грудня 2016 року по 01 лютого 2018 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Вирішено питання з речовими доказами у кримінальному провадженні.

Оскаржуваним вироком встановлено, що 03 грудня 2016 року приблизно о 02 годині 30 хвилин ОСОБА_7 разом зі своїми товаришами ОСОБА_8 та ще однією невстановленою слідством особою, матеріали досудового розслідування відносно якого виділені в окреме провадження, заздалегідь маючи злочинний намір на відкрите викрадення чужого майна групою осіб, з застосуванням насильства щодо потерпілого, з корисливих мотивів, знаходячись за адресою: м. Одеса, вул. Гоголя 12, а саме біля ресторану «Ministerium», де помітили раніше незнайомого їм громадянина Німеччини ОСОБА_12 , який вийшов з даного закладу та прямував в напрямку свого місця проживання, знаходився при цьому в стані невеликого алкогольного сп`яніння.

В цей час ОСОБА_7 разом з ОСОБА_8 та невстановленою слідством особою, розуміючи, що у потерпілого ОСОБА_12 можуть перебувати при собі цінні особисті речі та певні грошові кошти, якими можна незаконно заволодіти, на що у них виникло злочинне посягання, та дані матеріальні цінності вони визначили предметом, на яке буде направлено їх злочинне діяння.

Крім того, оцінили стан потерпілого Шефер Франка, як такий, що не спроможний ефективно протистояти нападу, та розуміли, що використавши чисельну перевагу, закриють йому шляхи відходу, та шляхом нанесення останньому сильного удару зі спини, порушать його рівновагу, що призведе до втрати орієнтації потерпілого та надасть можливість безпечно та безперешкодно заволодіти предметом свого злочинного посягання.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, з застосуванням насильства щодо потерпілого, заздалегідь розділивши свої ролі, ОСОБА_7 разом з ОСОБА_8 та невстановленою слідством особою, підійшли зі спини до потерпілого ОСОБА_12 , та невстановлена слідством особа обхопила обома руками потерпілого, інші в свою чергу в цей час відібрали в нього його гаманець, при цьому оглядаючись навколо, з метою уникнення можливості викриття їх злочинних дій.

Відібравши гаманець потерпілого, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та невстановлена слідством особа, оглянули його, заволоділи його грошовими коштами. Через декілька хвилин, вирішивши, що всі дії, які вони завчасно запланували, не були доведені до кінця, знову направились до потерпілого Шефер Франка. Наблизившись до якого, невстановлена слідством особа для відволікання протягнула потерпілому його гаманець, Шефер Франк оглянув його та помітив, що він порожній, в цей час йому був нанесений сильний удар ліктем зі спини в голову, від якого потерпілий втратив свідомість на декілька хвилин.

Скориставшись цим, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та невстановлена слідством особа заволоділи речами потерпілого ОСОБА_12 , а саме: гаманцем чорного кольору, у якому знаходились грошові кошти у розмірі 2 000 гривень, банківські картки та документи; мобільним телефоном марки «Samsung» в корпусі чорного кольору; мобільним телефоном марки «iPhone 4 S» в корпусі білого кольору, в чохлі шкіряному чорного кольору; золотою каблучкою білого кольору, вагою 5 грам, з гравіруванням «Frank + Tanja 01.11.11»; ключами від квартири, а всього майном на загальну суму 28 000 грн.

Заволодівши речами потерпілого Шефер Франка, ОСОБА_13 , ОСОБА_8 та невстановлена слідством особа, зникли з місця вчинення злочину.

Не погодившись із зазначеним вироком суду, заступник прокурора Одеської області ОСОБА_11 подала апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи ступінь доведеності вини та кваліфікацію дій обвинувачених, просила апеляційний суд скасувати вирок суду в частині призначення покарання та призначити в цій частині новий вирок, яким визнати обвинувачених винними у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України та ОСОБА_7 призначити покарання у вигляді 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна, а ОСОБА_8 призначити покарання у вигляді 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Зарахувати ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 14.12.2016р. по 20.06.2017р. із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а з 21.06.2017р. до моменту постановлення вироку, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі. В іншій частині вирок залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги обґрунтувала тим, що вирок суду є незаконним у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особам обвинувачених. Судом першої інстанції не було враховано те що вказаний злочин відноситься до категорії тяжких, який карається позбавленням волі на строк від семи до десяти років. Призначаючи покарання суд не врахував особи обвинувачених, а саме те, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 є громадянами р. Молдови, місця реєстрації та постійного місця проживання в Україні не мають, ніде не працюють та займаються незаконною діяльністю. Також, судом першої інстанції порушено вимоги закону України про кримінальну відповідальність та безпідставно зараховано обвинуваченим у строк покарання строк попереднього ув`язнення із розрахунку один день попереднього ув`язнення двом дням позбавлення волі.

Обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційному суду клопотання від 18.09.2018 року, яким просив зарахувати у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 14.12.2016 року до набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора ОСОБА_6 , яка підтримала доводи апеляційної скарги, пояснення обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та їх захисників адвокатів ОСОБА_10 і ОСОБА_14 , які заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просили залишити вирок суду без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Прокурор в своїй апеляційній скарзі не оспорює фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікацію дій обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , а тому у відповідності до ч.1 ст.404 КПК України вказані обставини апеляційним судом не переглядаються.

Переглянувши вирок Приморського районного суду м. Одеси від 01 лютого 2018 року в межах апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не в повній мірі дотримався вимог кримінального Закону та Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінальних покарань".

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінальних покарань" (далі - Постанова ПВСУ), призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Згідно з п.4 вищевказаної Постанови ПВСУ встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, а тому судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення.

Обставини, які істотно знижують ступінь тяжкості злочину, що вчинили обвинувачені ОСОБА_13 , ОСОБА_8 , судом першої інстанції не встановлені та не зазначені у оскаржуваному вироку.

До обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 , судом першої інстанції враховано те, що він визнав вину та щиро покаявся, активно сприяв розкриттю злочину.

До обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_8 , судом першої інстанції віднесено те, що він визнав вину та щиро покаявся, раніше не судимий, активно сприяв розкриттю злочину.

Відповідно до ч.1 ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього кодексу за цей злочин.

В апеляційній скарзі прокурор наполягає на тому, що законодавець чітко висловив одну з умов застосування положень ст.69 КК України - це наявність саме кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості злочину.

Однак, встановлені у даному кримінальному проваджені зазначені обставини, що пом`якшують покарання, - щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, за своєю суттю та соціальної вагомістю не є тими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченими умисного тяжкого злочину проти власності, поєднаного з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого. Їх наявність сама по собі за відсутності інших обставин, що пом`якшують покарання, не може бути безумовною підставою застосування ст. 69 КК України.

Аналогічний принцип застосування положень ст. 69 КК України викладений і в постанові Верховного Суду від 14.06.2018 року по справі № 686/16363/16-к.

Також законодавець приписує судам при вирішенні питання щодо призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, серед іншого, враховувати й особу винного.

Всупереч даному положенню судом першої інстанції при застосуванні положень ст.69 КК України при визначенні покарання не була дана оцінка особам обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 .

В апеляційній скарзі прокурор в якості характеристики осіб обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 звертає увагу на те, що вони являються громадянами іншої держави, місця реєстрації та постійного місця проживання не мають на Україні, не мають місця роботи, хоча знаходяться у працездатному віці.

Частиною 3 Постанови ПВСУ зазначено, що, досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

З матеріалів справи вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 є вдівцем, а обвинувачений ОСОБА_8 являється не одруженим, будь-яких даних про наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку не зазначено, матеріалами справи також не підтверджується наявність місця роботи у обвинуваченого ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 .

Крім того, апеляційний суд відповідно до приписів кримінального закону приймає до уваги, що обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_7 інкримінується злочин, передбачений ч.2 ст.187 КК України, який у відповідності до положень ст.12 КК України є тяжким (санкцією ч.2 ст.187 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років). Статтею 65 КК України передбачено, що суд призначає покарання, зокрема, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, характеристик осіб обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , за відсутності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, покарання, призначене судом першої інстанції обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , є явно несправедливим через його надмірну м`якість та не спрямоване на досягнення цілей та завдань покарання, визначених у ст.50 КК України, а отже не забезпечить виправлення і перевиховання обвинуваченого та попередження вчинення ними та іншими особам нових злочинів.

В той же час апеляційний суд критично ставиться до доводів прокурора про наявність таких обставин злочину, як цинічність вчиненого, яка полягала в тому, що після заволодіння гаманцем з грошима потерпілого Шефер Франка обвинувачені знову повернулися до потерпілого, якому нанесли сильний удар по голові, від якого потерпілий втратив свідомість.

Однією з складових об`єктивної сторони такого складу злочину, як розбій, являється поєднання злочинних дій з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу.

Відповідно до ч.4 ст.67 КК України, якщо будь-яка з обставин, що обтяжує покарання, передбачена в статті особливої частини цього кодексу як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, суд не може ще раз враховувати її при призначенні покарання як таку, що його обтяжує.

А тому дії обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 щодо нанесення сильного удару по голові потерпілого ОСОБА_12 , від якого потерпілий втратив свідомість, являються насильством що впливає на кваліфікацію злочину, а тому не можуть бути віднесені додатково до обставин, які можуть вплинути на визначення покарання, оскільки це не відповідає основам на принципам визначення покарання, що викладені в кримінальному законі.

В апеляційній скарзі прокурор також не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо порядку зарахування обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з моменту їх попереднього ув`язнення до дати ухвалення вироку. Мотивує свої апеляційні вимоги прокурор тим, що 21.06.2017 року набув чинності Закон України № 2046-VIII від 18.05.2017 року, яким був встановлений новий порядок зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

З огляду на положення даного правового акту, прокурор в апеляційній скарзі просив зарахувати обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 строк попереднього ув`язнення з 14.12.2016р. по 20.06.2017р. із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а з 21.06.2017р. до моменту постановлення вироку із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі

Апеляційний суд вважає необґрунтованими вимоги апеляційної скарги прокурора в цій частині.

Так, відповідно до ст.1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» - попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України судові рішення суду апеляційної та касаційної інстанцій, Верховного Суду України набирають законної сили з моменту їх проголошення.

Законом України № 838-VIII «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року (далі - Закон України № 838-VIII), який набрав чинності 24 грудня 2015 року, внесені зміни до ч.5 ст.72 КК України та передбачено, що зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

З даного питання висловлена думка Верховного Суду в постанові Великої палати від 29.08.2018 р. по справі № 663/537/17.

Згідно п.65 даної постанови, вирішуючи питання про те, якою редакцією ч.5 ст.72 КК України належить керуватися у конкретному випадку, варто враховувати час вчинення особою діяння, як це визначено у ч.2 та ч.3 ст.4 КК України, тобто застосовувати правила дії у часі закону України про кримінальну відповідальність, а не правила дії у часі кримінального процесуального закону.

Також Велика Палата Верховного Суду в зазначеній постанові вказала, що Закон № 838-VIII є законом про кримінальну відповідальність, який іншим чином поліпшує становище особи у розумінні ст. 5 КК України, оскільки передбачає коефіцієнт зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Якщо після вчинення особою діяння, передбаченого КК України, закон про кримінальну відповідальність змінювався кілька разів, зворотну дію в часі має той закон, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи (ч.4 ст. 5 КК України).

На момент вчинення злочину у даному кримінальному провадженні обвинуваченими ОСОБА_8 та ОСОБА_7 03.12.2016 року діяли положення Закону України № 838-VIII.

Враховуючи положення кримінального закону та практику Верховного Суду України з цього приводу, при вирішенні питання щодо зарахування строку попереднього ув`язнення обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_7 попре зміни закону про кримінальну відповідальність після вчинення обвинуваченими злочину належить застосовувати положення Закону України № 838-VIII, як правового акту, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Таким чином, строк попереднього ув`язнення ОСОБА_8 становить з 14.12.2016 року (дата попереднього ув`язнення) до 11 жовтня 2018 року (дата набрання вироком законної сили), і він має бути перерахований за правилами з розрахунку один день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.

Строк попереднього ув`язнення ОСОБА_7 становить з 14.12.2016 року (дата попереднього ув`язнення) до 11 жовтня 2018 року (дата набрання вироком законної сили) і він має бути перерахований за правилами з розрахунку один день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Згідно з ч.2 ст.409 КПК України, підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Стаття 414 КПК України передбачає, що невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Керуючись статями 370, 371, 373, 374, 404, 405, 407, 409, 414, 418, 532 КПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Одеської області ОСОБА_11 задовольнити частково.

Вирок Приморського районного суду м. Одеси від 01 лютого 2018 року, яким визнано винним ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.187 КК України, та визнано винним ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.187 КК України, скасувати в частині призначення покарання.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_7 вважати засудженим за ч. 2 ст.187 КК України до 7 (семи) років 6 (шести) місяців позбавлення волі з конфіскацією особистого майна.

ОСОБА_8 вважати засудженим за ч. 2 ст.187 КК України до 7 (семи) років позбавлення волі з конфіскацією особистого майна.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України в редакції закону № 838-VIII від 26.11.2015 року зарахувати обвинуваченому ОСОБА_7 у строк відбуття покарання строк його попереднього ув`язнення з 14.12.2016 року до набранням даним вироком законної сили 11 жовтня 2018 року з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України в редакції закону № 838-VIII від 26.11.2015 року зарахувати обвинуваченому ОСОБА_8 у строк відбуття покарання строк його попереднього ув`язнення з 14.12.2016 року до набранням даним вироком законної сили 11 жовтня 2018 року з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту набрання ним законної сили.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається засудженим та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати його в суді.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні.

Судді апеляційного суду Одеської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3