Справа № 211/5578/15-к
Провадження № 1-кс/211/1106/18
У Х В А Л А
іменем України

27 липня 2018 року слідчий суддя Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_1 , секретар ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні в залі суду клопотання слідчого СВ Довгинцівського ВП Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , поданого в межах кримінального провадження № 0002138 про арешт майна,

встановив:

Слідчий СВ Довгинцівського ВП Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 звернулась до слідчого судді Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з клопотанням погодженим прокурором Криворізької місцевої прокуратури № 1 про накладення арешту на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та на праві власності належить ОСОБА_4 .

Згідно клопотання, 10.08.2014 року до Довгинцівського РВ КМУ з письмовою заявою звернулась гр. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про те, що гр. ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , 10.08.2014 року приблизно о 17 год. 00 хв., зламала дверний замок на вхідних дверях квартири АДРЕСА_1 , та залишилась проживати у вказаній квартирі на підставі договору її купівлі-продажу.

11 серпня 2014 року вказані відомості були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0002138, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, досудове розслідування якого було дорученого слідчому СВ Довгинцівського РВ КМУ ГУ МВС України в Дніпропетровській області капітану міліції ОСОБА_6 ..

03.02.2015 року слідчий СВ Довгинцівського РВ КМУ ГУ МВС України в Дніпропетровській області капітан міліції ОСОБА_6 виніс постанову про зміну кваліфікації складу злочину з ч.1 ст. 190 КК України на ст.356 КК України, про що вніс відповідні зміни до ЄРДР.

03.03.2016 року досудове розслідування кримінального правопорушення за ознаками ст.356 КК України, було доручено слідчому СВ Довгинцівського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області лейтенанту поліції ОСОБА_7 , якою встановлено, що 18 вересня 2009 року ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєструвала шлюб із гр. ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 , з переходом на прізвище останнього, яка проживаючи спільно з чоловіком у квартирі АДРЕСА_1 , що належала на праві власності гр. ОСОБА_9 , протягом 2009 року придбала різноманітні побутові електроприлади та побутові меблі, якими обладнала зазначену квартиру.

18.06.2013 року рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу шлюб між гр. ОСОБА_9 і ОСОБА_5 було розірвано.

Надалі, 23.12.2013 року, гр. ОСОБА_9 , діючи як продавець, уклав із гр. ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , договір купівлі продажу двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , без зазначення електропобутової техніки та меблів, яким була обкладена зазначена квартира.

У подальшому, 10.08.2014 року приблизно о 17 год. 00 хв., гр. ОСОБА_4 діючи умисно, у супереч волі гр. ОСОБА_5 , яка зберігала власні речі електропобутову техніку і меблі у квартирі АДРЕСА_1 , змінила замок на вхідних вказаних дверях вказаної квартири та почала у ній постійно проживати, протиправно використовуючи у побуті речі і майно гр. ОСОБА_5 , зменшуючи тим самим їх вартість і не даючи змоги останній отримати власні речі, а також електропобутову техніку і меблі, чим завдала своїми діями ОСОБА_5 значну матеріальну шкоду на суму 37 730 гривень.

На підставі пояснення ОСОБА_4 , встановлено, що вищевказану електропобутову техніку і меблі у квартирі АДРЕСА_1 нею було придбано у гр. ОСОБА_9 у період придбання квартири.

Дана побутова техніка і меблі були придбані ОСОБА_9 та ОСОБА_5 у період шлюбу.

Слідчий СВ Довгинцівського ВП Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, просила клопотання задовольнити.

Дослідивши клопотання та надані на його обґрунтування матеріали, слідчий суддя приходить до таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

За вимогами ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Виходячи з наведених процесуальних вимог закону, слідчий суддя переконаний, що арешт може бути накладений на майно, яке належить особі, якій повідомлено про підозру, а також що арешт доцільно накласти з метою забезпечення можливої конфіскації майна.

Суд, вирішуючи питання про арешт квартири, згідно ст. 173 КПК України, враховує зазначені в клопотанні підстави для арешту та наслідки арешту майна для власника. Так, санкція ст. 356 КК України не передбачає конфіскації майна, квартира за адресою: АДРЕСА_1 , не відповідає критеріям ч. 1 ст. 98 КПК України, не має ознаки речового доказу по даному кримінальному провадженні, у кримінальному провадженні № 0002138 ОСОБА_4 не повідомлено про підозру.

Крім того, до клопотання слідчим долучений витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23.12.2013 року, згідно якого ОСОБА_4 належить право приватної власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , що позбавляє слідчого суддю зробити висновок щодо належності майна ОСОБА_4 на час подання та розгляду вказаного клопотання.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170,-173, 309 КПК України, слідчий суддя, -

ухвалив:

В задоволенні клопотання слідчого СВ Довгинцівського ВП Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 поданого в межах кримінального провадження № 0002138 про арешт майна - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1