У Х В А Л А

Іменем України

№ 610/2559/18 № 5/610/36/2018

м. Балаклія 07.09.2018 року

Балаклійський районний суд Харківської області -

головуючий: ОСОБА_1

за участі

представника ЛКК: ОСОБА_2 ,

захисника: ОСОБА_3 ,

прокурора: ОСОБА_4 ,

секретаря: ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду подання Державної установи «Покровська виправна колонія (№ 17) спеціалізована туберкульозна лікарня» (далі ПВК (№ 17) про звільнення від покарання за хворобою

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Козова Тернопільської області, раніше судимого 2 рази,

засудженого
06.08.2010р. Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області за ч. 1 ст. 115 КК України до 14р. позбавлення волі. За ухвалою Суворовського районного суду м. Херсона від 05.02.2016р. строк попереднього ув`язнення зарахований за правилами ч. 5 ст. 72 КК України,

початок строку відбування покарання 05.07.2008р., кінець 17.10.2019р., не відбута частина покарання 01 рік 01 місяць 10 днів,

в с т а н о в и в:

Подання ПВК (№ 17) обґрунтоване тим, що за висновком лікарсько-консультативної комісії (далі - ЛКК) виявлена у засудженого хвороба передбачена Переліком захворювань, які є підставою для подання в суди матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання (а.с. 1).

Адміністрація ПВК (№ 17) та засуджений просили розглянути справу за їхньої відсутності. Захисник та представник ЛКК просили клопотання задовольнити.

Прокурор не заперечував проти його задоволення.

Дійсно, зазначена у висновку ЛКК від 29.08.2018 року хвороба засудженого прогресуючий двосторонній фіброзно-кавернозний туберкульоз легенів з явищами легенево-серцевої недостатності ІІ, ІІІ ступенів - передбачена Переліком захворювань, які є підставою для подання в суди матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання, затвердженого спільним наказом Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України від 15 серпня 2014 року № 1348/5/572.

Частина друга статті 84 КК України передбачає можливість звільнення засудженого від покарання або від подальшого його відбування за сукупності таких умов:

1)особа захворіла на іншу тяжку хворобу, крім психічної;

2)така тяжка хвороба об`єктивно перешкоджає подальшому відбуванню покарання;

3)це сталося після вчинення злочину або постановлення вироку.

При вирішенні цього питання суд враховує тяжкість вчиненого злочину, характер захворювання, особу засудженого та інші обставини справи.

Такими обставинами можуть бути: поведінка засудженого під час відбуття покарання, ставлення до праці, ступінь його виправлення, чи не ухилявся він від призначеного лікування, тривалість відбутого покарання, обставини, які при можливому звільненні від покарання або від його подальшого відбування можуть поставити засудженого у безвихідне становище (наприклад, відсутність постійного місця проживання, рідних чи близьких тощо), а також інші обставини.

Ці положення містяться в п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.09.1973р. № 8 «Про практику застосування судами законодавства про звільнення від відбуття покарання засуджених, які захворіли на тяжку хворобу», узагальненнях судової практики.

Визнано необхідним зазначення у поданні про наявність у засудженого близьких рідних, які мали б можливість здійснювати за звільненими особами догляд і дали на це згоду, чого дане подання не містить.

Тобто, сам по собі факт захворювання засудженого на тяжку хворобу не тягне обов`язкового звільнення від відбування покарання.

Водночас з виявленою тяжкою хворобою, засуджений має значний кримінальний досвід, засуджений вже 3-й раз, вдруге реально відбуває покарання у виді позбавлення волі; злочин, за який відбуває покарання, є особливо тяжким. Згідно вироку вину у вчиненні злочину не визнав. Надані суду матеріали, у т.ч. особової справи, не містять доказів визнання засудженим своєї вини під час відбування покарання.

За вироком суду з засудженого було стягнуто на користь потерпілих в рахунок відшкодування матеріальної і моральної шкоди 316077,85грн. та 1639,88грн. судових витрат, всього 317717,73, хоча виконавчі листи до установи надійшли лише на суму 43985,74грн.

При цьому в наданих суду матеріалах, у т.ч. особовій справі, відсутні дані, які б свідчили про те, що засуджений приступив до відшкодування вищевказаної шкоди та судових витрат.

За час відбування покарання засуджений не мав жодного заохочення, натомість до нього було застосовано 62 стягнення, 9 з яких не погашено. Відповідно до ст. 133 КВК України був злісним порушником установленого порядку відбування покарання.

Крім того, як вбачається з висновку ЛКК від 29.08.2018 року, не зважаючи на свою хворобу прогресуючий двосторонній фіброзно-кавернозний туберкульоз легенів з явищами легенево-серцевої недостатності ІІ, ІІІ ступенів, засуджений палить, за що мав стягнення за паління у невідведеному місці, що також свідчить про його безвідповідальне ставлення до лікування своєї хвороби.

За висновком характеристики засуджений за час відбування покарання не став на шлях виправлення. До виконання законних вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість та безвідповідально відноситься до виконання робіт із благоустрою установи, оскільки не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні.

Поведінка засудженого враховується за весь період відбування ним цього покарання.

На переконання суду ці обставини дійсно свідчать про небажання засудженого стати на шлях виправлення і перевиховання і правильність висновку характеристики.

Суду не надано доказів про те, що в особистості засудженого відбуваються позитивні зміни, які створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Також суду не надано доказів можливості надання засудженому ефективного лікування якісно кращого рівня у разі його звільнення. Враховує, те що засуджений доглядається і лікується за державний кошт, а на час засудження він не працював, не убачається наявності у нього фінансової можливості самостійно продовжити лікування.

З наданих до суду матеріалів не убачається про наявність у засудженого близьких чи рідних, які б мали можливість здійснювати за ним догляд у разі звільнення і дали на це згоду, або він буде поміщений до лікувальної установи, спроможної надати йому лікування якісно кращого рівня, що має істотне значення для вирішення подання. Той факт, що засуджений підтримує зв`язок з рідними шляхом телефонних розмов та отримує від них посилки не свідчить про їх можливість здійснювати догляд за ним у разі звільнення та така їх згода не вбачається з матеріалів справи, у разі звільнення від подальшого відбування покарання може бути поставлений у безвихідне становище.

Доказів на спростовання цього суду не надано.

Дані про особу засудженого, наявність у нього злочинного досвіду, тяжкість злочину і його наслідки, поведінка за весь час відбування покарання, ступінь виправлення, невизнання своєї вини у вчиненні злочину, встановленої вироком суду, фактичне не розкаяння, яке повинно бути дієвим і відображатися у його поведінці при відбуванні покарання, відсутність згоди рідних та близьких на догляд за ним та відсутність переконливих даних про бажання та можливість продовжити ефективне лікування та безповоротно відмовитися від продовження злочинної діяльності, інші доводи даної ухвали, не дають суду достатніх підстав для задоволення подання.

На підставі викладеного, керуючись ст. 84 КК України та ст.ст. 537-539 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Відмовити у задоволенні подання.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Харківської області протягом 7 днів з дня її оголошення, через Балаклійський районний суд. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Головуючий ОСОБА_1