УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2018 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за №0000363, за апеляційною скаргою прокурора Заводського відділу Миколаївської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_5 на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 17 серпня 2018 року, стосовно

ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ленінабад, Таджикистан, таджика, громадянина України, з середньою освітою, працюючого ПП «Авто-Виола плюс», одруженого, на утриманні має неповнолітню дитину, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше несудимого

-якою обвинувальний акт в кримінальному провадженні №0000363 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчинені кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.2 ст.186, ч.2 ст.187 КК України повернуто прокурору.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7
обвинувачений ОСОБА_6
захисник ОСОБА_8

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду про повернення обвинувального акту прокурору скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Короткий зміст вимог заперечень на апеляційну скаргу.

В запереченнях на апеляційну скаргу обвинувачений просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду без змін.

Короткий зміст ухвали.

Ухвалою суду у задоволенні клопотання прокурора про обрання стосовно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відмовлено та обвинувальний акт в кримінальному провадженні №0000363 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчинені кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.2 ст.186, ч.2, ст.187 КК України повернуто прокурору.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі прокурор вказує, що викладені в ухвалі суду першої інстанції підстави, які слугували поверненню прокурору обвинувального акту, є помилковими і такими, що не відповідають нормам п.3 ч.3 ст.314 КПК України, а тому ухвала підлягає скасуванню з підстав невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження і не ґрунтується на кримінальних процесуальних нормах закону, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Так, посилання суду на те, що обвинувальний акт та реєстр матеріалів мають істотні суперечності щодо дати складання та затвердження обвинувального акту ( в обвинувальному акті вказано, що він затверджений 21.03.2017 року, а в реєстрі - 22.02.2017 року), на думку апелянта, не є істотним порушенням вимог закону, а є явною опискою.

Крім того, суд посилається на невідповідність дати внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань (26.12.2016 року) та дати вчинення кримінального правопорушення ( 25.01.2017 року), що також є явною опискою, оскільки згідно реєстру матеріалів досудового розслідування, відомості про вчинений злочин внесені 25.01.2017 року до ЄРДР за №0000363.

Суд, повертаючи обвинувальний акт, вказав як на недолік невідповідність часу проведення процесуальної дії щодо допиту потерпілого ОСОБА_9 в реєстрі. Але кримінальним процесуальним законом передбачено повернення обвинувального акту прокурору лише в разі його невідповідності ст. 291 КПК України. Невідповідність реєстру не є підставою повернення обвинувального акту.

Вважає, що висновки суду, викладені у судовому рішенні, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки суд вийшов за межі оцінки обвинувального акту та фактично вдався до оцінки змісту викладених обставин, відповідно до яких наявність факту злочину, правильність кваліфікації дій обвинуваченого та доведеність вини особи, мають вирішуватися судом у нарадчій кімнаті при ухваленні вироку.

Щодо обвинувального акту то апелянт вважає, що він містить виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, де чітко конкретно вказана правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, що в повній мірі відповідає і узгоджується з вимогами п.5 ч.2 ст. 291 КПК України. Крім того, зміст формулювання обвинувачення, як складової частини обвинувального акту, підлягатиме доведенню під час судового розгляду і згідно положень ст.338 КПК України, не завжди може бути остаточним на момент його надходження до суду та має містити формулювання вчиненого особою діяння, передбаченого КК України.

Зазначає, що в обвинувальному акті наведені фактичні дані, які в своїй сукупності дають повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

Інші зазначені в ухвалі суду обставини, на думку прокурора, також не є підставами для повернення обвинувального акту прокурору, оскільки вони не перешкоджають проведенню підготовчого засідання і призначення кримінального провадження до судового розгляду та не впливають на законність проведеної дії.

Узагальнені доводи заперечень до апеляційної скарги.

Обвинувачений ОСОБА_6 зазначає, що ст. 415 КПК України передбачено вичерпний перелік випадків, коли рішення суду підлягає обов`язковому скасуванню із призначенням нового судового розгляду. Таке повноваження апеляційної інстанції пов`язане винятково із встановленням істотних порушень кримінального процесуального закону.

Істотних порушень кримінально-процесуального закону, які вказані в ст. 415 КПК України, в апеляційній скарзі прокурора не вказано.

Аргументуючи апеляційну скаргу, прокурор вказує на те, що такі порушення, як не зазначення достовірного часу та місця скоєння злочину, не є підставою для повернення обвинувального акту.

Проте, дані висновки апелянта суперечать діючому КПК України.

Вказує, що розгляд справи без формулювання обвинувачення є неможливим.

Зазначає, що пред`явлене особі обвинувачення повинно бути конкретним за змістом. Зокрема воно повинно містити данні про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце та інші обставини його вчинення, наскільки вони відомі слідчому.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

27.03.2017 року до Заводського районного суду м.Миколаєва надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000363 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчинені кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.2 ст.186, ч.2 ст.187 КК України.

Заслухавши прокурора, потерпілого, обвинуваченого, захисника, вивчивши обвинувальний акт, суд прийшов до висновку про неможливість призначення кримінального провадження до судового розгляду та про необхідність повернення обвинувального акту прокурору через його невідповідність вимогам закону.

Ухвалою суду від 17.08.2018 року обвинувальний акт по кримінальному провадженню № 0000363 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчинені кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.2 ст.186, ч.2, ст.187 КК України повернуто прокурору.

Повертаючи обвинувальний акт суд зазначив, що при викладі фактичних обставин щодо вчинення ОСОБА_6 злочинів, передбачених ч.2 ст.186, ч.2 ст.187 КК України, органом досудового слідства не зазначено фактичні обставини щодо місця ( оскільки вулиці Крилова та Проектна у м. Миколаєві не перетинаються), часу, способу та обставин їх вчинення, конкретність дій кожного з обвинувачених як співучасників в інкримінованих злочинах, а також мотиви їх дій, не зазначено яким саме способом обвинувачені заволоділи майном потерпілих, що, у свою чергу, не дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною кваліфікацією (суб`єктивну та об`єктивну сторону злочинів).

Також, суд вказав, що відповідно до обвинувального акту, його складено старшим слідчим СВ Заводського ВПГУНП в Миколаївській області та затверджено прокурором Заводського відділу Миколаївської місцевої прокуратури №1 21.03.2017 року, між тим, відповідно реєстру матеріалів досудового розслідування обвинувальний акт затверджено 22.02.2017 року.

Відповідно до обвинувального акту, кримінальне провадження було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 31.12.2016 року, однак встановленою датою вчинення інкримінованих обвинуваченим злочинів, слідчий у обвинувальному акті зазначив 25.01.2017 року.

Крім того, згідно реєстру матеріалів досудового розслідування, час проведення процесуальної дії щодо допиту потерпілого ОСОБА_9 зазначено з 00-00 години по 00-25 годину 25.01.2017 року, при цьому за обвинувальним актом умисел на вчинення злочинів у обвинувачених виник приблизно о 02-00 годині 25.01.2017 року.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК, що істотно впливає на право обвинуваченого на захист та є підставою для повернення обвинувального акту прокурору.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора ОСОБА_7 на підтримку доводів апеляційної скарги, думку обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_8 , які просили залишити апеляційну скаргу без задоволення, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Відповідно до змісту п. 3 ч. 2 ст. 283, ст. 291 КПК України, обвинувальний акт є підсумковим процесуальним документом досудового слідства, за допомогою якого здійснюється функція обвинувачення, та в якому викладається його сутність і підстави, дається юридична оцінка та кваліфікація дій підозрюваного (обвинуваченого), визначаються межі судового розгляду.

Вичерпний перелік відомостей, які має містити обвинувальний акт, визначено ч. 2 ст. 291 КПК України.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Таким чином, у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт перевіряється на відповідність саме вимогам ч. 2 ст. 291 КПК України.

Із вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України випливає, що обвинувальний акт повинен обов`язково містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Відповідно до ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, форма вини, мотив і мета вчиненого, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Як слідує із тексту обвинувального акту, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.2 ст.187 КК України.

Так, відповідно до ч.2 ст.42 КПК, обвинуваченим є особа, обвинувальний акт щодо якої переданий до суду в порядку, передбаченому ст. 291 цього Кодексу, а обвинувальний акт, згідно із п. 3 ч. 2 ст. 283 КПК, є однією із форм закінчення досудового розслідування, тобто обвинувальний акт це підсумковий процесуальний документ, яким визнається достатність доказів, зібраних під час досудового розслідування, засвідчується його завершення й надання доступу до матеріалів стороні захисту. Далі обвинувальний акт затверджується прокурором й одночасно з його переданням до суду вручається учасникам кримінального провадження під розписку (ст. 293 КПК). Для суду цей процесуальний документ є правовою підставою для призначення підготовчого судового засідання, судового розгляду, визначення його меж. Судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення і лише в його межах (ч.1 ст. 337 КПК).

Власне висунення публічного обвинувачення здійснюється в умовах змагальності у судовому розгляді, коли прокурор оголошує короткий виклад або повний текст обвинувального акту (ч.2 ст. 347 КПК), а суд роз`яснює суть обвинувачення і з`ясовує у обвинуваченого, чи зрозуміле воно йому (ч.1 ст. 348 КПК).

До процедури висунення обвинувачення в порядку, передбаченому КПК, на стадії досудового розслідування особа перебуває у статусі підозрюваного.

Підозра є обґрунтованим припущенням про вчинення особою кримінального правопорушення, повідомлення про яке складається на певному етапі досудового розслідування, коли є підстави для формулювання підозри (ч.1 ст. 276 КПК). Повідомлення про підозру персоніфікує кримінальне провадження, є юридичним фактом, що породжує виникнення кримінальних процесуальних правовідносин, та етапом, з якого починає реалізовуватися кримінальна відповідальність.

У міжнародних джерелах права, зокрема, в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, йдеться про те, що однією із гарантій права на справедливий суд, відповідно до пункту «а» частини третьої статті 6, є негайна і детальна поінформованість зрозумілою для обвинуваченого мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

Практика Європейського суду з прав людини орієнтує, що обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується саме змісту фактичних обставин кримінального правопорушення, оскільки в контексті статті 6 Конвенції Європейський суд з прав людини покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи («Девеер проти Бельгії» від 27 лютого 1980 року).

Конкретності саме змісту обвинувачення стосується й рішення Європейського суду у справі «Маттоціа проти Італії» від 25 липня 2000 року.

Як зазначено у постанові Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 24 листопада 2016 року № 5-328кс16, в обвинувальному акті важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист.

В обвинувальному акті стосовно ОСОБА_6 , при викладені фактичних обставин щодо вчинення ним злочинів, передбачених ч.2 ст.186, ч.2 ст.187 КК України, органом досудового слідства не зазначено фактичні обставини щодо місця, часу, способу вчинення злочинів та обставин їх вчинення, не визначено конкретність дій кожного з обвинувачених як співучасників в інкримінованих злочинах, а також не наведені мотиви їх дій, не зазначено яким саме способом обвинувачені заволоділи майном потерпілих, що, у свою чергу, не дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною кваліфікацією (суб`єктивну та об`єктивну сторону злочинів).

Таким чином, обвинувальний акт не містить формулювання обвинувачення, що позбавляє права обвинуваченого ОСОБА_6 бути детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

Крім того, обвинувальний акт містить багато неточних даних щодо дати його складення, дати внесення кримінального провадження до ЄРДР та часу проведення такої процесуальної дії як допит потерпілого ОСОБА_9 .

Враховуючи наведене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо невідповідності вимогам КПК України обвинувального акту відносно ОСОБА_6 .

З урахуванням викладеного, відсутні правові підстави для скасування оскаржуваної ухвали, а відтак, і для задоволення апеляційної скарги прокурора.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу прокурора Заводського відділу Миколаївської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 17 серпня 2018 року, якою обвинувальний акт в кримінальному провадженні №0000363 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчинені кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.2 ст.186, ч.2 ст.187 КК України повернуто прокурору без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді