У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2018 року. м. Павлоград.
Колегія Павлоградського міськрайонного суду

Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в режимі відеоконференції обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000025 від 09.06.2017 року за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 258-3, ч.4 ст. 358 КК України,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_7 ,

перекладача ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И Л А :

11 квітня 2018 року до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 258-3, ч.4 ст. 358 КК України.

Ухвалою Павлоградського міськрайонного Дніпропетровської області суду від 12 квітня 2018 року по вказаному провадженню було призначено підготовче судове засідання.
У підготовчому судовому засіданні прокурор просить суд призначити кримінальне провадження до судового розгляду та викликати у судове засідання обвинуваченого, свідків, та продовжити обвинуваченому дію раніше обраного запобіжного заходу тримання під вартою строком на 60 діб, так як на даний час є ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України.
Обвинувачений та його захисник заперечували проти призначення кримінального провадження до судового розгляду, просять повернути обвинувальний акт прокурору для усунення недоліків, та скасувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, передати обвинуваченого на поруки.
Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. В свою чергу, він повинен відповідати вимогам, встановленим ст. 291 КПК України, яка передбачає вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт, і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим та прокурором.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.
Так, згідно ч.1 ст.291 КПК України обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором. Обвинувальний акт може бути складений прокурором, зокрема, якщо він не погодився з обвинувальним актом, що був складений слідчим.

За змістом обвинувального акту вбачається, що 28 березня 2018 року його було складено прокурором відділу нагляду за додержанням законів органами СБУ та державної прикордонної служби прокуратури Одеської області ОСОБА_9 .

Однак, ні у реєстрі матеріалів досудового розслідування, ні у самому обвинувальному акту не зазначені жодні відомості, що стосуються складення обвинувального акту прокурором, у зв`язку з тим, що він не погодився з обвинувальним актом, що був складений слідчим.

П. 4 ч. 2 ст. 291 КПК України передбачено, що обвинувальний акт повинен містити прізвище, ім`я , по-батькові та займану посаду слідчого, прокурора.
Зі змісту обвинувального акту вбачається, що у ньому зазначено лише прізвище, ім`я , по- батькові та займану посаду одного прокурора - прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами СБУ та державної прикордонної служби прокуратури Одеської області ОСОБА_9 , яким власне складено обвинувальний акт.
Одночасно із Реєстру матеріалів досудового розслідування вбачається, що у кримінальному провадженні для здійснення досудового розслідування здійснювалося призначення групи слідчих - постановою про доручення досудового розслідування декільком слідчим заступника начальника СВ УСБУ в Полтавській області ОСОБА_10 від 09.06.2017р. (п.1 Розділу II Реєстру), постанови про створення групи слідчих начальника СВ УСБУ в Одеській області ОСОБА_11 від 15.06.2017р. (п.3 Розділу II Реєстру).
Процесуальне керівництво здійснювалося прокурорами відповідно до Постанови про призначення групи прокурорів заступника прокурора Полтавської області ОСОБА_12 від 09.06.2017р. (п.2 Розділу II Реєстру), постанови про призначення групи прокурорів заступника прокурора Одеської області ОСОБА_13 від 15.06.2017р. (п.4 Розділу II Реєстру ), постанови про зміну групи прокурорів першого заступника прокурора Одеської області ОСОБА_14 від 19.07.2017р. (пр. 23 Розділу II Реєстру), постанови про призначення групи прокурорів заступника прокурора Одеської області ОСОБА_13 від 17.10.2017р. (п. 43 Розділу II Реєстру).
Однак, в порушення вимог п. 4 ч. 2 ст. 291 КПК України в обвинувальному акті не зазначено відомості про прізвище, ім`я , по-батькові та займану посаду слідчих та прокурорів, що були призначені у кримінальному провадженні під час здійснення досудового розслідування, що є перешкодою у можливості належної оцінки допустимості доказів здобутих у ході досудового розслідування та запобіганню фальсифікації матеріалів провадження.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Так відповідно до обвинувального акту, формулювання обвинувачення викладене у вигляді повторного змісту фактичних обставин, які прокурор вважає доведеними.
При цьому, формулювання обвинувачення повинно містити дані щодо події кримінального правопорушення із зазначенням часу, місця, форми вини і мотивів, способу вчинення, наслідків та інших даних, на підставі яких, відповідно до диспозиції певної статті Кримінального кодексу України, можна встановити в діях обвинуваченого склад кримінального правопорушення, з урахуванням, у тому числі, кваліфікуючих ознак.
Однак, обвинувачення у цій частині не містить чіткого викладення вищезазначених відомостей, що перешкоджає у можливості належного захисту обвинуваченого від обвинувачення, яке йому пред`явлено.
Європейський суд з прав людини (далі Суд) у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті п.п. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (справа «Камасінскі проти Австрії» рішення від 19.12.1989 року). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду ( рішення від 25.03.1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», рішення від 25.07.2000 року у справі «Матточіа проти Італії», рішення від 20.04.2006 року у справі «І.Н. та ін. проти Австрії».

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (рішення від 01.03.2001 року у справі «Даллос проти Угорщини». Крім того, право бути проінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції ( зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», а також «Даллос проти Угорщини»).

Крім того, з обвинувального акту також вбачається, що визначені обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України вчинення злочину з використання умов воєнного або надзвичайного стану, інших надзвичайних подій.
При цьому, обвинувальний акт не містить будь-яких посилань як на конкретні умови за наявності яких вчинявся злочин (воєнний стан, надзвичайний стан чи які конкретно події маються на увазі) так і на фактичні обставини, встановлені органом розслідування які на думку прокурора підтверджують існування вказаних обтяжуючих обставин.
Також, відповідно до ч. 9 ст. 290 КПК України, сторони кримінального провадження зобов`язані письмово підтвердити протилежній стороні, а потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження - прокурору факт надання їм доступу до матеріалів із зазначенням найменування таких матеріалів.
Однак, із Реєстру матеріалів досудового розслідування не вбачається, що сторона обвинувачення надала захиснику ОСОБА_15 письмового підтвердження щодо факту надання їм доступу до матеріалів.

Як вбачається з розписки ОСОБА_5 від 06.04.2018 року, вручення копії обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування ОСОБА_5 , який є громадянином РФ та не володіє українською мовою, було здійснено прокурором відділу прокуратури Дніпропетровської області за відсутності захисника, що не відповідає вимогам кримінального процесуального закону.
Ст. 293 КПК України передбачено, що одночасно з переданням обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру до суду прокурор зобов`язаний під розписку надати їх копію та копію реєстру матеріалів досудового розслідування підозрюваному (крім випадку, передбаченого частиною другою статті 297-1 цього Кодексу), його захиснику, законному представнику, захиснику особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо провадження здійснюється щодо юридичної особи, копії обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування надаються також представнику такої юридичної особи.
П 2.4 ст. 52 КПК України встановлено обов`язкову участь захисника у кримінальному провадженні щодо осіб, які не володіють мовою, якою ведеться кримінальне провадження.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 42 КПК України підозрюваний має право на першу вимогу мати захисника і побачення з ним до першого допиту з дотриманням умов, що забезпечують конфіденційність спілкування, а також після першого допиту - мати такі побачення без обмеження їх кількості й тривалості; на участь захисника у проведенні допиту та інших процесуальних дій; на відмову від захисника в будь-який момент кримінального провадження; на отримання правової допомоги захисника за рахунок держави у випадках, передбачених цим Кодексом та/або законом, що регулює надання безоплатної правової допомоги, в тому числі у зв`язку з відсутністю коштів на її оплату.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 111 КПК України повідомлення у кримінальному провадженні є процесуальною дією, за допомогою якої слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд повідомляє певного учасника кримінального провадження про дату, час та місце проведення відповідної процесуальної дії або про прийняте процесуальне рішення чи здійснену процесуальну дію.
Однак, в порушення вищевказаних вимог кримінального процесуального закону вручення копії обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування було здійснено без належного повідомлення захисника обвинуваченого ОСОБА_5 та без залучення захисника.
Вказані обставини свідчать про невідповідність обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України, а тому зазначений обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору.

Вирішуючи питання доцільності продовження тримання під вартою обвинуваченого, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини, викладену у п.79 рішення у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, згідно якої питання про те, чи є тривалість тримання під вартою обґрунтованою, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин, підстав, якими національні органи мотивували свої рішення, та належно задокументованих фактів, на які посилався заявник у своїх клопотаннях про звільнення з-під варти. Таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи.
Крім того, колегія суддів враховує положення ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Так, ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19.04.2018 року обвинуваченому ОСОБА_5 було продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строк якого закінчується 17 червня 2018 року.

Колегія суддів вважає за доцільне продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так як це відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах кримінального провадження. Прокурором було доведено наявність достатніх підстав, вважати, що існують ризики, передбачені ст.177 КПК України. Також останній обвинувачується у скоєнні кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії невеликої тяжкості та особливо тяжких, ризики, вказані в ухвалі Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20.03.2018 року, зокрема можливість ОСОБА_5 здійснити спробу ухилення від суду, незаконно впливати на свідків, а також вчинити нове кримінальне правопорушення, не перестали існувати і мають місце при продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Також у відповідності до п.5 ст. 176 КПК України запобіжні заходи у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, домашнього арешту, застави не можуть бути застосовані до осіб, які обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених ст. 258-3 Кримінального кодексу України.

За таких обставин, обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має бути продовжено на 60 діб.

Керуючись ст. 291, 314, 331 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000025 від 09.06.2017 року відносно ОСОБА_5 обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 258-3, ч.4 ст. 358 КК України повернути прокурору відділу прокуратури Одеської області для усунення виявлених недоліків.
Запобіжний захід ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою продовжити на 60 діб, а саме до 05 серпня 2018 року.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1 .

Судді: ОСОБА_2 .

ОСОБА_3 .