Номер провадження: 11-сс/785/1569/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.10.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 21.09.2018 року про обрання підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою в кримінальному провадженні №0000462 від 06.04.2018 року, -

встановив:
оскарженою ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого СВ прокуратури Одеської області ОСОБА_10 , погоджене з прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_6 , у кримінальному провадженні №0000462 від 06.04.2018 року, та відносно підозрюваного:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця за національністю, громадянина України, уродженця міста Одеси, який має вищу юридичну освіту, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який перебуває на посаді старшого оперуповноваженого 3 міжрайонного сектору відділу управління протидії наркозлочинності ГУНП в Одеській області, маючого спеціальне звання майор поліції, раніше не судимого,

застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою з визначенням застави у розмірі одна тисяча сто тридцять п`ять прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 1999870 (один мільйон дев`ятсот дев`яносто дев`ять тисяч вісімсот сімдесят ) гривень.

Як вбачається з наданих апеляційному суду матеріалів, ОСОБА_9 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України за наступних обставин.

Відповідно до наказу ГУНП в Одеській області № 1529 о/с від 25.09.2017, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , призначено на посаду старшого оперуповноваженого 3 міжрайонного сектору відділу протидії наркозлочинності ГУНП в Одеській області.
20.09.2018, приблизно о 13 годині 10 хвилин, старший оперуповноважений 3 міжрайонного сектору відділу протидії наркозлочинності ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , діючи умисно, із корисливих мотивів, спільно з оперуповноваженим 3 міжрайонного сектору відділу протидії наркозлочинності ГУНП в Одеській області ОСОБА_11 , прибули на автомобілі, марки «Toyota Camry», д/н « НОМЕР_1 », у двір будинку АДРЕСА_2 . Перебуваючи у дворі вказаного будинку, старший оперуповноважений 3 міжрайонного сектору відділу протидії наркозлочинності ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , діючи умисно, за попередньою змовою з оперуповноваженим 3 міжрайонного сектору відділу протидії наркозлочинності ГУНП в Одеській області ОСОБА_11 підійшли до ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який перебував на лавці у дворі зазначеного будинку,після чого представились співробітниками поліції та затримали останнього, у зв`язку з чим, ОСОБА_12 змушений був залишатися поряд із працівниками поліції.
У подальшому, реалізуючи свій злочинний намір, старший оперуповноважений 3 міжрайонного сектору відділу протидії наркозлочинності ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , діючи умисно, за попередньою змовою з оперуповноваженим 3 міжрайонного сектору відділу протидії наркозлочинності ГУНП в Одеській області ОСОБА_11 , зловживаючи своїм службовим становищем, із корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, застосували до ОСОБА_12 спецзасіб-кайданки. Після цього, ОСОБА_9 та ОСОБА_11 помістили у праву та ліву кишені куртки ОСОБА_12 поліетиленові пакети у кількості 9 штук із невстановленою речовиною, яка за своїми зовнішніми ознаками схожа на наркотичну речовину, та діючи умисно, почали вимагати від останнього передати їм неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів, на що ОСОБА_12 , перебуваючи під контролем працівників правоохоронних органів, надав згоду.
Далі, ОСОБА_9 і ОСОБА_11 спільно з ОСОБА_12 , який продовжував перебувати в кайданках, прослідували до автомобіля «Toyota Camry» д/н « НОМЕР_1 », після чого, на вказаному автомобілі прослідували до будинку АДРЕСА_3 , де мешкає ОСОБА_12 .
Під час слідування, ОСОБА_9 та ОСОБА_11 застосовували по відношенню до ОСОБА_12 заходи фізичного та психологічного впливу.
Перебуваючи біля будинку АДРЕСА_3 , старший оперуповноважений 3 міжрайонного сектору відділу протидії наркозлочинності ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , діючи умисно, за попередньою змовою з оперуповноваженим 3 міжрайонного сектору відділу протидії наркозлочинності ГУНП в Одеській області рядовим поліції ОСОБА_11 , зловживаючи своїм службовим становищем, із корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, прослідували разом із ОСОБА_12 до квартири АДРЕСА_4 , вказаного будинку, у якій проживає ОСОБА_12 .
Перебуваючи у квартирі АДРЕСА_5 , старший оперуповноважений 3 міжрайонного сектору відділу протидії наркозлочинності ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , діючи умисно, за попередньою змовою з оперуповноваженим 3 міжрайонного сектору відділу протидії наркозлочинності ГУНП в Одеській області ОСОБА_11 , зловживаючи своїм службовим становищем, із корисливих мотивів, з метою особистого збагачення одержали від ОСОБА_13 неправомірну вигоду у розмірі 1 500 (одна тисяча п`ятсот) доларів США, що за курсом НБУ станом на 20.09.2018, становить 42 180 (сорок дві тисячі сто вісімдесят) гривень, за не вжиття заходів спрямованих на притягнення останнього до кримінальної відповідальності
20.09.2018 року ОСОБА_9 затриманий у порядку ст. 208 КПК України та 21.09.2018 року йому вручене письмове повідомлення про підозру за ч.3 ст.368 КК України.
При прийнятті рішення щодо обрання відносно ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя прийняв до уваги те, що ОСОБА_9 обґрунтовано підозрюється у скоєнні інкримінованого йому правопорушення, послався на існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а саме: те, що підозрюваний перебуваючи на свободі, може переховуватись від органу досудового розслідування або суду, перешкоджати кримінальному провадженню шляхом здійснення впливу на заявника чи знищення речей і документів, які мають доказове значення по справі.

Крім того, слідчий суддя прийняв до уваги дані про особу підозрюваного ОСОБА_9 , врахував умисний та корисливий характер злочину у вчиненні якого він підозрюється, який відноситься до категорії тяжкого корупційного злочину, прийшов до висновку про неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Посилаючись на вимоги ч.4 ст.183 КПК України, слідчий суддя визначив підозрюваному ОСОБА_9 заставу у розмірі одна тисяча сто тридцять п`ять прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 1999870 (один мільйон дев`ятсот дев`яносто дев`ять тисяч вісімсот сімдесят ) гривень.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу, посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого. Захисник вказує на необґрунтованість підозри та посилається на відсутність заявлених в клопотанні слідчого ризиків, а також вважає, що сама лише тяжкість злочину, який інкримінується підозрюваному, не може виправдовувати його тримання під вартою.

Заслухавши суддю-доповідача; захисників, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити без змін ухвалу слідчого судді; вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги; провівши судові дебати; апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

Частина перша ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

Питання, які слідчий суддя повинен вирішити при застосуванні відносно особи запобіжного заходу у вигляді взяття під варту, визначені змістом ст.ст. 177, 178, 183 КПК України.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення суд, відповідно до вимог ст.178 КПК України, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів. Дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, слідчий суддя у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно підозрюваного, чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив. Не виявлено таких обставин і апеляційним судом.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали встановлено, що вирішуючи питання щодо обрання відносно ОСОБА_9 найбільш суворого запобіжного заходу тримання під вартою, слідчий суддя в цілому дотримався вимог закону, які регламентують застосування запобіжного заходу.

В апеляційній скарзі та в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, сторона захисту стверджувала про відсутність обґрунтованої підозри ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому злочину, але ці твердження захисників апеляційний суд вважає безпідставними, з огляду на таке.

Як убачається з наданих апеляційному суду матеріалів, ОСОБА_9 обґрунтовано підозрюється у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, що підтверджується доказами, які існують на даній стадії досудового розслідування, які долучені до клопотання, а саме: заява ОСОБА_12 про вчинення злочину від 14.09.2018р. (а.с.15), що окрім іншого свідчить про відсутність провокування ОСОБА_9 на вчинення кримінального правопорушення, рапорт начальника ГВ БКОЗ від 12.09.2018р. про наявність інформації, що свідчить про підготовку до вчинення діючими співробітниками відділу протидії наркозлочинності ГУНП в Одеській області тяжких злочинів (а.с.10), інформація начальника ГВ БКОЗ від 14.09.2018р. на виконання доручення прокурора від 13.09.2018 року (а.с 11 14), протокол огляду місця події від 20.09.2018 року (а.с.16 29).
Розглядаючи апеляційну скаргу сторони захисту, виконуючи вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до практики ЄСПЛ, «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.F. проти Німеччини, 27.11.1997 р., § 57).

Відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» («Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine») від 21 квітня 2011 року, заява №42310/04 суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

На думку апеляційного суду, обґрунтованість підозри ОСОБА_9 у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, на даній стадії досудового розслідування, підтверджується зібраними по справі доказами, які долучені до матеріалів клопотання.

Апеляційний суд наголошує, що на даній стадії кримінального провадження, судом лише вирішується питання про обґрунтованість підозри та наявність ризиків для обрання або продовження відповідного запобіжного заходу, а тому суд не може давати оцінку допустимості та належності доказів, оскільки справа не розглядається судом по суті пред`явленого обвинувачення.

Згідно практики ЄСПЛ, зокрема згідно п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» №35615/06 від 13.11.07 року - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, апеляційний суд враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Слід зазначити, що у відповідності до положень ч. 2 ст. 94 КПК України, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі доказі в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч.1 ст.94 КПК України.

Відповідно до ст.ст. 89, 94 КПК України, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті. При цьому підстав для визнання доказів недопустимими, які передбачені в ч. 2 ст. 87 КПК України, стороною захисту апеляційному суду не наведено.

Апеляційний суд вважає, що надані слідчим та прокурором докази, які містяться в матеріалах провадження, на даній стадії досудового розслідування, доводять обґрунтованість підозри ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, таслідчим та прокурором надано відповідні докази на підтвердження існування ризиків, які знайшли своє відображення в оскаржуваній ухвалі слідчого судді.

Що стосується доводів сторони захисту про відсутність заявлених ризиків, апеляційний суд зазначає таке.

На існування зазначених в клопотанні ризиків вказують наявні у матеріалах справи та встановлені під час апеляційного розгляду дані, які дають підстави вважати, що на даній стадії досудового розслідування існує обґрунтована підозра у вчинені підозрюваним протиправних дій, які відносяться до категорії тяжкого злочину, що свідчить про те, що у разі перебування на свободі, з метою уникнення кримінальної відповідальності, підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Крім того, апеляційний суд приходить до висновку, що перебуваючи на волі ОСОБА_9 може вживати дії, направлених на незаконний вплив на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню шляхом здійснення впливу на заявника чи знищення речей і документів, які мають доказове значення по справі, про що вірно зазначено в оскаржуваній ухвалі.

Апеляційний суд вважає що прокурором надано достатні та переконливі дані, які вказують на те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не може запобігти доведеним під час розгляду клопотання ризикам та підтвердження відсутності обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, які не є перешкодою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а стороною захисту не надано жодного доказу, які свідчать про протилежне та спростовують ці твердження прокурора.

В зв`язку з наведеним, твердження сторони захисту про відсутність доказів щодо існування зазначених у клопотанні слідчого та в ухвалі слідчого судді ризиків, апеляційний суд вважає безпідставними та вважає обґрунтованими посилання слідчого судді про необхідність обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, висновки які належним чином мотивовані та наведені в оскаржуваній ухвалі.

Разом з цим, вислухавши прокурора щодо законності та обґрунтованості рішення слідчого судді в частині визначення розміру застави, апеляційний суд приходить до висновку про слушність доводів сторони захисту, та приходить до висновку про те, що слідчий суддя не мотивував свого рішення в цій частині та визначив завідомо непомірний розмір застави.

У відповідності до вимог ч.ч. 4, 5 ст.182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього. Розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, визначається від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.
В той же час, слідчий суддя районного суду, визначивши заставу у розмірі одна тисяча сто тридцять п`ять прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 1999870 (один мільйон дев`ятсот дев`яносто дев`ять тисяч вісімсот сімдесят ) гривень, не навів в ухвалі жодної підстави, яку він вважає виключною, та яка давала можливість слідчому судді застосувати ч.5 ст.182 КПК України та визначити розмір застави у розмірі, який перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб . При цьому, посилання слідчого судді про врахування при визначені розміру застави матеріального стану підозрюваного є безпідставними з урахуванням того, що це питання не було предметом дослідження в районному суді, що підтверджується матеріалами справи.

В судовому засіданні апеляційного суду прокурор також не навів жодного доводу, чому він вважає оскаржуване рішення в цій частині обґрунтованим, та не спростував твердження сторони захисту щодо майнового стану підозрюваного.

Крім того, апеляційний суд враховує позицію прокурора, який фактично не заперечував, що визначений слідчим суддею розмір застави є невідповідним майновому стану підозрюваного, але іншої інформації щодо майнового стану підозрюваного, прокурор або слідчий апеляційному суду не надали, зокрема щодо наявності у нього інших грошових коштів, або майна, яке не зазначене в декларації.

В свою чергу сторона захисту надала докази, що підозрюваний отримує за місцем роботи заробітну плату, яка згідно декларації про доходи за 2017 рік склала 144048 гривні.

З огляду на зазначені вище обставини, апеляційний суд не може погодитися з визначеним слідчим суддею розміром застави та вважає його завідомо непомірним для підозрюваного, а тому ухвала слідчого судді не відповідає вимогам закону та підлягає скасуванню, з ухваленням апеляційним судом нової ухвали.

Скасовуючи ухвалу слідчого судді та ухвалюючи нове рішення за результатами розгляду клопотання слідчого, при визначенні розміру застави, апеляційний суд керується вимогами ч.4, п.2 ч.5 ст.182 КПК України.

Апеляційний суд вважає, що розмір застави повинен відповідати тяжкості кримінального правопорушення, у вчиненні якого на даному етапі досудового розслідування підозрюється ОСОБА_9 , та тим ступенем довіри щодо належної процесуальної поведінки підозрюваного, який будучи представником правоохоронного органу вчинив за версією органу досудового розслідування корупційний злочин, який у відповідності до повідомлення про підозру був пов`язаний зі штучним створенням умов незаконного притягнення особи до кримінальної відповідальності нібито за вчинення злочину, пов`язаного з незаконним обігом наркотичних засобів.
З урахуванням наведеного, враховуючи данні щодо розміру неправомірної вигоди в отриманні якої підозрюється ОСОБА_9 , яка складає 42180 гривень, обставини інкримінованого підозрюваному злочину та майновий стан підозрюваного, апеляційний суд вважає за необхідне визначити такий розмір застави, який буде відповідним і достатнім у даному кримінальному провадженні, а також є достатнім і прийнятним з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Визначаючи розмір застави, апеляційний суд враховує обставини вчиненого корупційного злочину, зокрема зухвалість протиправних дії відповідно до висунутої підозри, особою діяльність якої пов`язана з виконанням обов`язків працівника правоохоронного органу який наділений функцією боротьби з незаконним обігом наркотичних засобів, роль підозрюваного в інкримінованому йому злочині, а також приймає до уваги наявність ризиків можливого перешкоджання підозрюваним кримінальному провадженню та вважає, що у даному випадку існує сукупність обставини, які вказують на виключність випадку, а тому розмір застави, визначений п.3 ч.5 ст.182 КПК України, на думку апеляційного суду, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Апеляційний суд вважає, що в даному випадку підозрюваному необхідно визначити заставу у розмірі 570 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1004340 (один мільйон чотири тисячі триста сорок) гривень.

На думку апеляційного суду, саме такий розмір застави буде достатнім для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, та не буде непомірним для підозрюваного, членів його сім`ї та близьких родичів, оскільки за твердженням сторони захисту підозрюваний має міцні соціальні зв`язки.

Крім того, апеляційним судом встановлені інші обставини, які тягнуть за собою скасування ухвали слідчого судді та прийняття апеляційним судом нової ухвали.

Так, приймаючи рішення про обрання запобіжного заходу, слідчий суддя не врахував положень КПК України та не вірно визначив строк дії ухвали про застосування запобіжного заходу до підозрюваного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів. Строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту затримання.
Разом з цим, резолютивна частина оскаржуваної ухвали містить рішення слідчого судді щодо строку дії ухвали про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 19.11.2018 року, що є невірним.
Визначаючи строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного, апеляційний суд враховує положення ч.3 ст.115 КПК України щодо обчислення процесуальних строків, а також вимоги ст. 176 КПК України, відповідно до якої запобіжний захід це захід забезпечення кримінального провадження, який застосовується у відповідній стадії кримінального провадження.

Положеннями п.2 ч.1 ст.219 КПК України визначено, що досудове розслідування повинно бути закінчено протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчинені злочину.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_9 був затриманий 20.09.2018 року, а тому 60 денний строк тримання під вартою закінчується 18.11.2018 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.
З огляду на зазначені вище обставини, ухвала слідчого судді в частині визначення строку дії запобіжного заходу та розміру застави не відповідає вимогам закону та підлягає скасуванню, з ухваленням апеляційним судом нової ухвали.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу захисника задовольнити частково, скасувати ухвалу слідчого судді і постановити нову ухвалу, якою частково задовольнити клопотання слідчого та застосувати до ОСОБА_9 запобіжний захід у виді тримання під вартою в межах строків досудового розслідування із визначенням розміру застави у розмірі 570 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1004340 (один мільйон чотири тисячі триста сорок) гривень з покладенням на підозрюваного обов`язків, визначених ч.5 ст.194 КПК України.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 182, 183, 194, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 21.09.2018 року в рамках кримінального провадження №0000462 від 06.04.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, якою застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з визначенням застави, як запобіжного заходу у розмірі одна тисяча сто тридцять п`ять прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 1999870 (один мільйон дев`ятсот дев`яносто дев`ять тисяч вісімсот сімдесят ) гривень скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого СВ прокуратури Одеської області ОСОБА_10 , погоджене з прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити частково.

Застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком до 18 листопада 2018 року.

Визначити підозрюваному ОСОБА_9 розмір застави, як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України, у розмірі 570 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, у сумі 1004340 (один мільйон чотири тисячі триста сорок) гривень.

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу на депозитний рахунок для зарахування заставних сум (отримувач: Апеляційний суд Одеської області; ; розрахунковий рахунок 5572; МФО 820172; Банк отримувача: ДКСУ м. Київ; Призначення платежу: Згідно ухвали апеляційного суду Одеської області від 01 серпня 2018 року; Заставна сума за ОСОБА_9 ; (судді: ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 ).

Підозрюваний ОСОБА_9 звільняється з під варти після внесення застави.

У разі внесення застави зобов`язати підозрюваного після звільнення з під варти прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора або суду протягом дії запобіжного заходу у виді застави.

Покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: 1) прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду за першою вимогою; 2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду; 3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та місця роботи; 4) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; 5) носити електронний засіб контролю.

Роз`яснити підозрюваному наслідки невиконання указаних обов`язків, а саме: у разі, якщо підозрюваний, будучи належним чином повідомленим, не з`явиться до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду, без поважних причин та не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

У разі звернення застави в дохід держави, слідчий суддя вирішує питання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого більш суворого запобіжного заходу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4