Справа №474/284/18 29.08.2018
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2018 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Врадіївського відділу Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5 на ухвалу Врадіївського районного суду Миколаївської області від 2 травня 2018 року відносно
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Врадіївка Миколаївської області, мешкає в АДРЕСА_1 ,
в діях якого вбачаються ознаки суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7 ,
захисник ОСОБА_8 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Врадіївського районного суду Миколаївської області від 2 травня 2018 року задоволено клопотання прокурора про застосування заходів виховного характеру до неповнолітнього ОСОБА_6 . Відносно неповнолітнього ОСОБА_6 застосовано примусові заходи виховного характеру у вигляді застереження на строк 1 рік, передача його, до досягнення повноліття, під нагляд батька ОСОБА_9 .
Вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Прокурор просить ухвалу суду змінити з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме неправильного тлумачення судом закону, яке суперечить точному змісту, зокрема: з резолютивної частини ухвали суду виключити посилання про застосування до ОСОБА_6 примусового заходу у виді застереження на певний строк, а саме на 1 рік.
В іншій частині ухвалу суду залишити без змін.

Узагальнені доводи апелянта.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи відповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та юридичної кваліфікації вчиненого ОСОБА_6 суспільно-небезпечного діяння, вважає зазначену ухвалу суду незаконною та такою, що підлягає зміні, з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме неправильного тлумачення судом закону, яке суперечить його точному змісту.
Вважає, що при винесенні ухвали відносно ОСОБА_6 судом не дотримано вимог ст. 2, ч. 1 ст. 370 КПК України, оскільки примусовий захід виховного характеру у виді застереження застосовується судом одноразово, шляхом роз`яснення неповнолітньому наслідків його дій шкоди, завданої охоронюваним законом правам особи (осіб), інтересам суспільства або держави, та оголошення неповнолітньому осуду за ці дії, а також попередження про більш суворі правові наслідки, які можуть настати в разі продовження ним протиправної поведінки чи вчинення нового злочину та не може тривати певний період, оскільки після його застосування судом він вичерпується.
На думку апелянта, оскаржувана ухвала суду підлягає зміні в частині виключення з резолютивної частини посилання про застосування застереження на строк 1 рік.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

У квітні 2018 року до Врадіївського районного суду Миколаївської області надійшло клопотання про застосування до неповнолітнього ОСОБА_6 примусових заходів виховного характеру у кримінальному провадженні за ознаками суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.
Судом встановлено, що ОСОБА_6 , будучи малолітнім (13 років), вчинив суспільно-небезпечне діяння за таких обставин: в кінці січня 2018 року в темну пору доби він, за попередньою змовою з третіми особами, відносно яких до суду надійшов обвинувальний акт, та разом з ними, умисно, таємно, переслідуючи корисливу мету та умисел на таємне викрадення чужого майна, проник до приміщення Врадіївської центральної районної бібліотеки по вул. Незалежності, 95 в смт. Врадіївка Миколаївської області, звідки викрав двохкасетний магнітофон «GOLDVIP GL 9900 DL» вартістю 216 грн., системний блок до комп`ютера марки «VIEW@PPLE» вартістю 2 000 грн. та інше майно, що належить Сектору культури, молоді та спорту Врадіївської районної державної адміністрації, чим спричинили майнову шкоду в розмірі 2 986 грн.
У діях малолітнього ОСОБА_6 вбачаються ознаки суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, однак повідомлення про підозру йому не оголошувалося у зв`язку з тим, що він не досяг віку, з якого настає кримінальна відповідальність.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора на підтримку апеляційної скарги, захисника особи, відносно якої вирішується питання про застосування примусових заходів виховного характеру, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ч. 1 ст. 498 КПК України, кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів виховного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється внаслідок вчинення особою, яка після досягнення одинадцятирічного віку до досягнення віку, з якого може настати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно-небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.
Згідно ч. 2 ст. 97 КК України, примусові заходи виховного характеру, передбачені ч. 2 ст. 105 КК України, суд застосовує і до особи, яка до досягнення віку, з якого може настати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно-небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною КК України.
За положеннями ч. 2 ст. 22 КК України, кримінальній відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, підлягають особи, яким до вчинення злочину виповнилося чотирнадцять років.
Частина 2 ст. 105 КК України містить перелік примусових заходів виховного характеру, які суд може застосувати до неповнолітнього, а саме:
1) застереження;
2) обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього;
3) передача неповнолітнього під нагляд батьків чи осіб, які їх заміняють, чи під нагляд педагогічного або трудового колективу за його згодою, а також окремих громадян на їхнє прохання;
4) покладення на неповнолітнього, який досяг п`ятнадцятирічного віку і має майно, кошти або заробіток, обов`язку відшкодування заподіяних майнових збитків;
5) направлення неповнолітнього до спеціальної навчально-виховної установи для дітей і підлітків до його виправлення, але на строк, що не перевищує трьох років.
Відповідно положень ч. 3 ст. 105 КК України, до неповнолітнього може бути застосовано кілька примусових заходів виховного характеру, що передбачені у ч. 2 ст. 105 КК України. Тривалість заходів виховного характеру встановлюється судом, який їх призначає, але це стосується лише заходів, передбачених у п. п. 2, 3 ч. 2 ст. 105 КК України,.
Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 15.05.2006 р. «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру», застереження, може бути зроблено шляхом роз`яснення судом неповнолітньому наслідків його дій шкоди, завданої охоронюваним законом правам особи (осіб), інтересам суспільства або держави, та оголошення неповнолітньому осуду за ці дії, а також попередження про більш суворі правові наслідки, які можуть настати в разі продовження ним протиправної поведінки чи вчинення нового злочину.

Тобто, застереження полягає в осуді поведінки неповнолітнього, який вчинив суспільно-небезпечне діяння, від імені суду, попередженні про неприпустимість порушення закону в подальшому. При цьому роз`яснюються наслідки повторного вчинення злочину, а також ухилення від застосування до нього інших примусових заходів виховного характеру. Застереження є примусовим заходом виховного характеру одноразового застосування, і після реалізації вичерпує свою дію.

Судом першої інстанції вірно враховано обставини провадження, особу неповнолітнього, його соціальні зв`язки та умови проживання та правильно прийнято рішення про застосування до неповнолітнього ОСОБА_6 примусових заходів виховного характеру. Разом з цим, судом не дотримано вимог п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 105 КК України, оскільки такий вид заходу виховного характеру, як застереження, застосовується одноразово, оскільки не має тривалості.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції, постановляючи ухвалу, неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність та допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції може бути неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення є неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.

За таких обставин, доводи прокурора про необхідність зміни ухвали та виключення з резолютивної частини посилання суду про застосування примусового заходу у виді застереження на строк 1 рік є вірними, і апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а ухвала суду зміні.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 409, 413, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу прокурора задовольнити.
Ухвалу Врадіївського районного суду Миколаївської області від 2 травня 2018 року відносно ОСОБА_6 змінити.
Виключити з резолютивної частини ухвали посилання суду про застосування примусового заходу у виді застереження на певний строк, а саме на строк 1 рік.
В іншій частині ухвалу залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді

_____________________ _____________ ____________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3