Справа №490/4602/18 07.09.2018
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 вересня 2018 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 серпня 2018 року про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000070.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_6 ,
підозрюваний ОСОБА_5 ,
захисник ОСОБА_7 .

Короткий зміст рішення слідчого судді.

Ухвалою слідчого судді клопотання слідчого СВ відділу СБ України в Миколаївської області задоволено, накладено арешт на належну ОСОБА_5 квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , позбавлено ОСОБА_5 права на відчуження та розпорядження цією квартирою на період досудового розслідування та судового розгляду цього кримінального провадження.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі підозрюваний просить скасувати ухвалу слідчого судді, та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Апелянт вказує на те, що розгляд клопотання слідчого про арешт майна, розглянуто слідчим суддею без виклику його та його захисника, інших співвласників майна, що суперечить вимогам ч. 1 ст. 172 КПК України, що призвело до порушення його процесуальних прав, як підозрюваного, його захисника та інших співвласників майна.
Зазначає, що слідчий суддя не врахував розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідків арешту майна для підозрюваного та третіх осіб, оскільки арештоване майно однокімнатна квартира є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_8 .
В даній квартирі, яка є єдиним нерухомим майном та місцем мешкання родини ОСОБА_8 , мешкає він, його дружина ОСОБА_9 та малолітня донька ОСОБА_10 , а тому арешт даної квартири не тільки позбавляє дружину ОСОБА_9 права спільної сумісної власності на вказану квартиру та інших прав передбачених Сімейним Кодексом України, а й порушує права малолітньої дитини на проживання та користування квартирою, які передбачені Законом України «Про охорону дитинства», та ч. ч. 1, 2, 3 Конвенції про права дитини, у разі конфіскації вказаної квартири.
Вважає, що слідчий суддя необґрунтовано визначив строк дії ухвали про арешт майна протягом досудового та судового розгляду кримінального провадження.

Обставини, встановлені слідчим суддею.

Досудовим розслідуванням ОСОБА_5 підозрюється в тому, що він обіймаючи посаду начальника сектору реагування патрульної поліції № 4 Баштанського відділу поліції ГУНП в Миколаївській області, разом з ОСОБА_11 , 11.05.2018 р. після 17.55 год. поблизу аеродрому, розташованого на території м. Баштанка Миколаївської області та 11.06.2018 р. о 18.28 год. на ділянці дороги, напроти будинку АДРЕСА_2 , одержали від ОСОБА_12 неправомірну вигоду для себе у загальному розмірі 8 000 грн., за не складення протоколу про вчинення ОСОБА_12 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, та подальшого не направлення вказаного протоколу до суду для притягнення до адміністративної відповідальності.
26.04.2018 р. відомості про намагання ОСОБА_5 отримати вказані грошові кошти внесені до ЄРДР за попередньою правовою кваліфікацією ч. 3 ст. 368 КК України.
В межах даного кримінального провадження ОСОБА_5 повідомлено про підозру у тому, що він вчинив одержання службовою особою неправомірної вигоди, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з вимаганням неправомірної вигоди.
Слідчий в особливо важливих справах СВ Управління СБ України в Миколаївській області звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту належної підозрюваному ОСОБА_5 квартири АДРЕСА_3 .
На обґрунтування клопотання слідчий зазначив, що застосування цього виду забезпечення кримінального провадження є необхідним з огляду на те, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, санкція якого передбачає покарання у вигляді конфіскації майна.

Врахувавши вимоги ст. ст. 170, 173 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку, що в даному випадку ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні злочину, у зв`язку із вчиненням якого до нього може бути застосоване додаткове покарання у вигляді конфіскації майна, а тому наявні передбачені законом підстави для застосування такого виду забезпечення кримінального провадження, як арешт належного йому майна.

Заслухавши доповідь судді, підозрюваного на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, вивчивши надані матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст. ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Положеннями ч. 10 ст. 170 КПК України визначено, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
При розгляді клопотання про арешт майна, слідчий суддя, відповідно до вимог ч. 2 ст. 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна та наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених п. п. 3, 4 ч. 2 ст. 170 КПК України.
Однією з правових підстав накладення арешту на майно, передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України, є відповідність цього майна, критеріям зазначеним у ч. 2 ст. 167 КПК України.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

При постановленні оскаржуваної ухвали, слідчий суддя вказаних вимог кримінального процесуального закону, на думку апеляційного суду дотримався.

Як вбачається з матеріалів клопотання, 26.04.2018 р. до ЄРДР за № 0000070 внесені відомості про те. що службові особи Баштанського ВП ГУНП в Миколаївській області, в тому числі ОСОБА_5 , діючи за попередньою змовою групою осіб, поєднуючи свої дії з вимаганням, отримали неправомірну вигоду в сумі 8 000 грн. від ОСОБА_12 за не вчинення в його інтересах дії з використанням наданої їм влади та службового становища.
Встановлені на даний час досудовим розслідуванням обставини кримінального провадження містять об`єктивні дані, які вказують на те, що ОСОБА_5 обіймаючи посаду начальника сектору реагування патрульної поліції № 4 Баштанського відділу поліції ГУНП в Миколаївській області, ймовірно вчинив злочин передбачений ч. 3 ст. 368 КК України, санкція якого, окрім іншого передбачає покарання у виді конфіскації майна.

Слід зауважити, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження. Слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що надані суду матеріали є достатніми для застосування в рамках даного кримінального провадження, заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких є арешт майна.

Доводи апелянта про те, що рішення слідчого судді про накладення арешту на майно та подальша його конфіскація порушує права власності інших осіб, а саме його дружини та малолітньої дитини, є безпідставними, оскільки питання про конфіскацію майна на даній стадії кримінального провадження не розглядається.

Щодо доводів апелянта про неповідомлення його та інших осіб про дату та час судового розгляду клопотання слідчого про арешт майна, апеляційний суд приходить до наступного.
За змістом вимог ч. 2 ст. 172 КПК України, клопотання слідчого про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.
В даному випадку, в арешті квартири розташованої по АДРЕСА_4 , належної ОСОБА_5 є необхідним для забезпечення арешту майна, з метою запобігання його знищення, змінення, або відчуження та забезпечення конфіскації майна, як виду покарання, отже в даному випадку обов`язкового повідомлення власника майна про розгляд клопотання слідчого про арешт майна, необхідності не було.
При цьому слідчим суддею враховувались і стислі строки розгляду клопотання слідчого про арешт майна, яке розглядається не пізніше двох днів з дня його надходження до суду.

Доводи апелянта про безпідставне визначення слідчим суддею строку арешту майна протягом досудового та судового розгляду кримінального провадження не заслуговують на увагу, оскільки майно арештується на весь час кримінального провадження, і ст. 174 КПК України, передбачає випадки скасування арешту майна.
Зокрема вимогами ч. 1 ст. 174 КПК України, передбачено, що арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Оскільки рішення слідчого судді є обґрунтованим та вмотивованим, істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, апеляційний суд не вбачає і заявником в апеляційній скарзі не наведено, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 серпня 2018 року про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000070, залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

_____________________ ____________ _____________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3