У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2018 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000595, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 16 травня 2018 року відносно
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Іванівка Кам`янсько-Дніпровського району Запорізької області, зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 , фактично мешкав без реєстрації в АДРЕСА_2 , раніше судимого,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_6 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 16 травня 2018 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України, та йому призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.
Ухвалено запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили залишити без зміни тримання під вартою в державній установі «Миколаївський СІЗО», обчислюючи строк відбування покарання з дня його взяття під варту, тобто з 20.04.2018 р., зарахувавши в строк відбування покарання тримання його під вартою з 20.04.2018 р., за правилами ч. 5 ст. 72 КК України, відповідно до якої попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Обвинувачений ОСОБА_5 просить переглянути його справу.

Узагальнені доводи апелянта.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 зазначає, що не згоден з вироком відносно нього, оскільки злочин не було доведено до кінця, судом першої інстанції не взято до уваги причин скоєння ним злочину. Стверджує, що не приховувався від слідства, а навпаки співпрацював з ним. У потерпілого ОСОБА_7 претензії до нього відсутні.
Вважає, що його судили за попередні судимості, за які він вже поніс покарання.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

03.04.2018 р. близько 19.00 год. в с. Вільний Яр Вознесенського району Миколаївської області обвинувачений ОСОБА_5 , маючи прямий умисел та корисливий мотив, з метою викрадення чужого майна прибув на подвір`я житлового будинку АДРЕСА_3 , де виявив, що мешканці даного житлового будинку ОСОБА_7 та ОСОБА_8 перебувають вдома. Надалі обвинувачений ОСОБА_5 , шляхом вільного доступу, пройшов до господарського приміщення, яке розташоване на території вказаного домоволодіння, в якому знаходився на законних підставах, з дозволу потерпілого ОСОБА_7 . Реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи, що він помічений власниками та факт вчинення ним дій в умовах очевидності, ОСОБА_5 в присутності мешканців житлового будинку ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , та ігноруючи волю останніх, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, відкрито заволодів двома поросятами, вартістю по 800 грн. кожне, чим спричинив потерпілому ОСОБА_7 майнову шкоду в розмірі 1 600 грн.
Проте, вчинивши всі дії, які обвинувачений ОСОБА_5 вважав необхідними для доведення свого злочинного умислу до кінця, не закінчив вчинення даного злочину з причин, які не залежали від його волі, оскільки був затриманий на місці вчинення злочину потерпілим ОСОБА_7 .
Дії обвинуваченого ОСОБА_5 судом кваліфіковані за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України, як закінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно.
Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд першої інстанції врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого ним закінченого замаху на вчинення злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким, його суспільну небезпеку та дані про особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується задовільно, має чотири непогашені судимості за вчинення злочинів проти власності, із яких три за вчинення тяжких злочинів, умови його життя, соціальне та матеріальне становище, стан здоров`я, рівень культури та освіти, його соціально-психологічні риси, позицію прокурора, яка вважала за можливе призначити основне покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , із застосуванням вимог ст. 75 КК України, висновок досудової доповіді відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , відповідно якому орган пробації вважав, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 без позбавлення або обмеження волі може становити небезпеку для суспільства, в тому числі і окремих осіб. Визнав обставиною, яка пом`якшує покарання, щире каяття, відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд приходить до наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні вказаного у вироку злочину за обставин, встановлених судом, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи, підтверджені дослідженими в судовому засіданні доказами, аналіз яких наведений у вироку.
В апеляційній скарзі апелянт вказує на те, що злочин не був ним доведений до кінця. Але, як вбачається з вироку, суд першої інстанції і кваліфікував дії обвинуваченого за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України, як закінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно. Отже, вважати, що апелянт не погоджується з кваліфікацією його дій, підстав немає, оскільки будь-якого обґрунтування з цього приводу він не наводить.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 10 від 06.11.2009 р. «Про судову практику у справах про злочини проти власності», якщо особа, котра протиправно заволоділа майном, реальної можливості розпоряджатися чи користуватися ним не мала, її дії слід розглядати залежно від обставин справи як закінчений чи незакінчений замах на вчинення відповідно злочину.
З положень ч. 2 ст. 15 КК України вбачається, що замах на вчинення злочину є закінченим, якщо особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від її волі.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_5 вчинив всі дії, які вважав необхідними для доведення свого злочинного умислу до кінця, але не закінчив вчинення злочину з причин, які не залежали від його волі, оскільки був затриманий на місці вчинення злочину потерпілим ОСОБА_7 . Суд першої інстанції врахував ці обставини при кваліфікації дій обвинуваченого.

Щодо призначеного ОСОБА_5 покарання, то апеляційний суд вважає його достатньо мотивованим та обґрунтованим.
За змістом ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до вимог, викладених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Згідно з вимогами ч. 3 ст. 68 КК України, за вчинення замаху на злочин строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Наведених вимог при призначенні ОСОБА_5 покарання, на думку апеляційного суду, суд першої інстанції дотримався.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_5 вчинив закінчений замах на вчинення тяжкого злочину, за місцем проживання характеризується задовільно, раніше неодноразово судимий за вчинення злочинів проти власності, в тому числі і тяжких. Обставиною, яка пом`якшує покарання, є щире каяття обвинуваченого. Обставини, які обтяжують покарання, відсутні. За висновком досудової доповіді органу пробації, виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі може становити небезпеку для суспільства, в тому числі і окремих осіб.

За наведеного, суд першої інстанції, при призначенні ОСОБА_5 покарання, дотримався вимог чинного кримінального законодавства. Саме таке покарання, на думку апеляційного суду, відповідає тяжкості вчиненого злочину, особі обвинуваченого, буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. З урахуванням цього, підстав вважати призначене обвинуваченому ОСОБА_5 покарання занадто суворим та таким, що не відповідає вимогам кримінального законодавства, не вбачається.

З урахуванням викладеного, апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_5 не підлягає задоволенню, вирок суду є законним і підстав для його зміни, як того просить апелянт, апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 426, 532 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 16 травня 2018 року відносно ОСОБА_5 без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді

_____________________ _____________ ______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3