Справа № 303/4947/14-к
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

24.05.2018 м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючий), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 з участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника адвоката ОСОБА_7 , розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11кп/777/9/2018 за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні прокурора Мукачівської місцевої прокуратури ОСОБА_8 та потерпілого ОСОБА_9 на вирок Мукачівського міськрайонного суду від 28.11.2016 року.

Цим вироком ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець і мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою спеціальною освітою, одружений, пенсіонер, не судимий, виправданий за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України.

Ухвалено: запобіжним заходом щодо ОСОБА_6 залишити особисте зобов`язання, транспортний засіб марки «Ford Transit» НОМЕР_1 та посвідчення ветерана органів внутрішніх справ повернути ОСОБА_6 , судові витрати в сумі 9412 грн.20 коп. прийняти на рахунок держави, цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 залишити без розгляду.

ОСОБА_6 обвинувачувався в тому, що приблизно о 18 годині 08.11.2013, в темну пору доби, керуючи мікроавтобусом марки «Ford Transit» НОМЕР_1 на автодорозі М-06 «Київ Чоп» неподалік від повороту до с. Обава на порушення вимог п.п. 1.3, 1.5, 10.1, 11.3 Правил дорожнього руху не забезпечив безпеки дорожнього руху, не врахував дорожню обстановку, не впорався з керуванням транспортним засобом, виїхав на смугу руху зустрічного транспорту, де йому назустріч у напрямку м. Мукачево рухався автомобіль марки «Ford Scorpio» 730-79 ТС під керуванням водія ОСОБА_9 , внаслідок чого транспортні засоби зіткнулись, а водій ОСОБА_9 , який не мав технічної можливості зупинити керований ним транспортний засіб до зіткнення, отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Виправдання ОСОБА_6 обґрунтовано у вироку тим, що в основу його обвинувачення покладено лише схему, яка є додатком до протоколу огляду місця події і разом з похідними від неї висновками експертиз: авто-технічної № 21 від 24.04.2014 та транспортно-трасологічної № 2191 від 12.10.2016, визнана неналежним та недопустимим доказом, а також показання потерпілого ОСОБА_9 і припущення слідчого, які не підтверджуються об`єктивними доказами.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати і ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним в учиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, призначити йому покарання у виді шести місяців арешту з позбавленням на три роки права керувати транспортними засобами. Вважає, що вина ОСОБА_6 доведена даними протоколу огляду місця події та схеми, в яких правильно відображено смуги руху транспортних засобів, місце, де сконцентровано уламки скла та осип ґрунту, що вказує на місце зіткнення; даними про пошкодження транспортних засобів, їх розташування на місці події після зіткнення; висновком авто-технічної експертизи № 21 від 24.04.2014, який вказує на причину зіткнення транспортних засобів; висновками експертиз транспортно-трасологічної експертизи № 2191 від 12.10.2016, авто-технічної № 2192 від 18.10.2016, які вказують на місце зіткнення і спростовують показання обвинуваченого про місце зіткнення і швидкість руху автомобіля під керуванням ОСОБА_9 ; висновком судово-медичної експертизи про механізм утворення, характер, локалізацію і ступінь тяжкості тілесних ушкоджень, заподіяних ОСОБА_9 ; показаннями потерпілого ОСОБА_9 , свідка ОСОБА_11 , експерта ОСОБА_12 , слідчого ОСОБА_13 про обставини огляду місця події і складання протоколу цієї слідчої дії та схеми, як додатку до нього. Зазначає, що до показань свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , які були пасажирами мікроавтобуса «Ford Transit» 301-63 РЕ, слід ставитись критично, оскільки на стадії досудового розслідування і під час первісного судового розгляду вони вказали, що знаходились у нетверезому стані і обставин зіткнення не бачили і що ОСОБА_6 на прохання ОСОБА_14 підвозив їх додому.

Потерпілий ОСОБА_9 в апеляційній скарзі вказує, що суд допитав, як свідка, особу, яка склала схему до протоколу огляду місця події, переконався в тому, що схема правильно відображає дійсну обстановку, а невідповідність результатів відображених в ній вимірювань масштабу пояснюється тільки невмінням цього свідка малювати. Вважає необхідним врахувати, що ОСОБА_6 після зіткнення транспортних засобів не підійшов до постраждалих, не з`ясував, чи потрібна їм допомога, залишив його в небезпеці, оскільки його автомобіль загорівся, а він з поламаною ногою опинився затиснутим всередині, втік з місця події та ще й намагається перекласти на нього свою провину. Просить вирок Мукачівського міськрайонного суду від 28.11.2016 року скасувати і ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним в учиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, призначити йому показання у виді шести місяців арешту з позбавленням на три роки права керувати транспортними засобами, задовольнити цивільний позов і стягнути з ОСОБА_6 на його користь 32664 грн. 63 коп. у покриття матеріальної шкоди та 50000 грн. у покриття моральної шкоди.

Виправданий ОСОБА_6 подав на апеляційні скарги заперечення, в яких зазначив, що викладені в скаргах доводи ґрунтуються на недопустимих доказах, яким суд дав належну оцінку. Просить залишити скарги без задоволення, а вирок без змін.

Кримінальне провадження надійшло до Апеляційного суду 19.01.2017 (т.5 а.64) і було призначено до розгляду на 27.02.2017 (т.5 а.67). З того часу в ньому відбулось 13 судових засідань: 27.02.2017 (т.5 а.70-71), 13.03.2017 (т.5 а.79-81), 04.04.2017 (т.5 а.91), 11.04.2017 (т.5 а.100-101), 12.05.2017 (т.5 а.105-106), 02.06.2017 (т.5 а.109), 08.06.2017 (т.5 а.117-119), 29.06.2017 (т.5 а.131), 20.09.2017 (т.5 а.149-150), 14.12.2017 (т.5 а.165), 26.12.2017 (т.5 а.168-169), 25.01.2018, 26.03.2018. В останні чотири, як і в дане судове засідання ні потерпілий ОСОБА_9 ні його представник адвокат ОСОБА_17 не прибули, хоча повідомлялись про час і місце апеляційного розгляду кримінального провадження завчасно і належним чином. Клопотань про перенесення апеляційного розгляду кримінального провадження вони також не подали.

Апеляційний суд заслухав доповідь судді про зміст вироку, доводи, викладені в апеляційних скаргах, промови прокурора, потерпілого, його представника на підтримання апеляційних вимог, заперечення проти них обвинуваченого і захисника, за клопотаннями учасників судового розгляду повторно дослідив обставини події, встановлені під час кримінального провадження, докази, в тому числі ті, які не досліджувалися судом першої інстанції, провів судові дебати, заслухав останнє слово обвинуваченого, перевірив матеріали кримінального провадження, обговорив доводи сторін, потерпілого та його представника і приходить до переконання, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення з таких підстав.

Статтею 62 Конституції України передбачено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до вимог ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, окрім іншого, подія кримінального правопорушення; винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення; форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання. Обов`язок їх доказування, згідно з ч.1 ст. 92 цього Кодексу, в кримінальному провадженні у формі публічного обвинувачення покладається на слідчого, прокурора.

Згідно ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Відповідно до ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення; а також при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої ст. 284 цього Кодексу, тобто, якщо встановлена відсутність події кримінального правопорушення або якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Згідно ст. 374 КПК України в мотивувальній частині виправдувального вироку зазначається формулювання обвинувачення, яке пред`явлено особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

Суд першої інстанції виклав у вироку фактичні обставини кримінального правопорушення, які, згідно обвинувальному акту, вважає встановленими прокурор, визначену прокурором правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону України про кримінальну відповідальність, формулювання обвинувачення ОСОБА_6 , ретельно дослідив та проаналізував докази обвинувачення, оцінив їх з точки зору належності, допустимості, у взаємозв`язку, навів мотиви, з яких визнав їх неналежними чи недопустимими, і обґрунтовано прийшов до висновку про недоведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення.

Обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснив, що зіткнення сталось коли він рухався вгору автодорогою Київ - Чоп у напрямку м. Свалява зі швидкістю 50-55 км/год за вантажним автомобілем каміоном, а на його смугу руху йому назустріч виїхав інший автомобіль. Внаслідок зіткнення його автомобіль зазнав технічних пошкоджень і розвернувся у зворотний бік. Ні він, ні пасажири після зіткнення не могли вийти з автомобіля через те, що не відкривалися дверцята, аж поки він не вибив ногами скло. Бачив, як хтось обходив інший автомобіль, який згодом загорівся. Твердив, що дочекався працівників поліції, спостерігав процес огляду ними місця події, не втручався у нього, оскільки його ніхто до цього не запрошував, а зранку прибув до поліції. Просив звернути увагу на те, що інший автомобіль не був ні зареєстрований, ні ідентифікований, ні оглянутий, а після заявлення стороною захисту клопотання про його огляд зник зі штрафного майданчика.

Наявними доказами ці показання обвинуваченого не спростовані.

Потерпілий ОСОБА_9 у своїх показаннях наполягав на тому, що рухався зі швидкістю 70-75 км/год, приблизно за 150 м побачив, як автомобіль під керуванням ОСОБА_6 виїхав на його смугу руху йому назустріч і його спроба уникнути зіткнення шляхом зміщення праворуч успіху на мала. Стверджував, що в момент зіткнення права частина його автомобіля знаходилась на правому узбіччі і подальшому зміщенню праворуч йому заважав відбійник.

З показань свідка ОСОБА_11 пасажира автомобіля марки «Ford Scorpio» 730-79 ТС під керуванням водія ОСОБА_9 в судовому засіданні вбачається, що швидкість руху автомобіля складала приблизно 70-80 км/год., він знаходився на передньому пасажирському сидінні, розмовляв з ОСОБА_9 , за дорогою не слідкував, інших транспортних засобів не бачив, тільки світло фар безпосередньо перед зіткненням, і де воно відбулось точно вказати не може. Не зміг пояснити свідок і те, як діяв перед зіткненням потерпілий ОСОБА_9 ..

Згідно з ч. 1 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Відповідно до вимог ч. 3 цієї статті слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом. Суд за власною ініціативою не може ініціювати розгляд питань чи дослідження доказів, про дослідження яких не клопотали сторони кримінального провадження. Частиною 4 статті 95 КПК України передбачено, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Тому Апеляційний суд відхиляє довід прокурора про те, що суд першої інстанції не врахував показань потерпілого ОСОБА_9 , які він надав слідчому під час слідчого експерименту 13.03.2014.

Протокол огляду місця події від 08.11.2013, який у вступній частині не містить інформації про особу, яка проводила слідчу дію, але відповідно до отриманих судом першої інстанції даних, складений старшим слідчим ОСОБА_13 , та долучена до протоколу огляду місця події схема є вкрай поверхневими, недбалими, містять незрозумілі, взаємовиключні позначення.

Так, у схемі коло діаметром 10 м на проїзній частині, без позначення, що воно означає, зображено меншим ніж вся проїзна частина з двох смуг руху шириною по 3,75 м; всередині нього коло діаметром 4,2 м, в межах однієї смуги руху, також без зазначення, що воно означає, зображено меншим ніж ширина цієї смуги (3,75 м). У схемі не відображено напрямки руху транспортних засобів, що зіткнулися, дорожню розмітку, дорожні знаки, якими регулюється рух транспортних засобів на ділянці дороги, де сталось зіткнення, окрім дорожнього знаку «с. Обава», натомість позначено місце зіткнення, хоча його визначення не стосується компетенції слідчого. Об`єкти під назвою «уламки» відображені у схемі без прив`язки до транспортних засобів, нерухомих об`єктів на місцевості, а у протоколі огляду місця події не зафіксовані взагалі (додаток 1 а. 9-28).

Як видно з протоколу, огляд місця події було проведено за участі експерта «СТКЗР Мукачівського МУ» ОСОБА_18 , однак всупереч вимогам ст. 104 КПК України, підпису такої особи, в тому числі щодо роз`яснення йому прав та обов`язків, передбачених ст. 71 КПК України, у протоколі немає.

Відповідно до ст. 105 КПК України додатки до протоколів, у тому числі відеозапис процесуальної дії, фототаблиці, схеми, які пояснюють зміст протоколу, повинні бути належним чином виготовлені, упаковані з метою надійного збереження, а також засвідчені підписами слідчого, прокурора, спеціаліста, інших осіб, які брали участь у виготовленні та/або вилученні таких додатків.

У протоколі огляду місця події вказано про використання засобів відео та фото фіксації, проте в матеріалах провадження є лише фототаблиця, без підпису чи зазначення даних про особу, яка здійснювала фотофіксацію. До того ж, у переліку матеріалів, долучених до протоколу огляду, запису про відеоматеріали немає. Згідно з довідкою старшого слідчого СВ Мукачівського МВ УМВС України в Закарпатській області ОСОБА_19 , касету з відеозаписом огляду місця події від 08.11.2013 долучити до матеріалів кримінального провадження не представилось можливим «у зв`язку з некоректною роботою цифрової відеокамери марки «Cannon»» (додаток 1 а.29). Однак касета, всупереч вимогам ст. 105 КПК України, до матеріалів кримінального провадження не приєднана.

Допитати у судовому засіданні осіб, зазначених у протоколі огляду місця події, як поняті - ОСОБА_20 та ОСОБА_21 виявилось неможливим. Прокурор правильність встановлення відомостей про них та адреси місця їх проживання не довів, їх прибуття в судове засідання не забезпечив, за викликами суду ці особи не прибули, а судові виклики були повернуті установою поштового зв`язку з повідомленнями про неправильне зазначення адрес одержувачів та закінчення терміну зберігання поштових відправлень.

Свідок ОСОБА_13 колишній слідчий Мукачівського МВ УМВС України в Закарпатській області, у судових засіданнях в суді першої інстанції та під час апеляційного розгляду кримінального провадження пояснив, що проводив огляд місця події 08.11.2013 з застосуванням відеозйомки, здійснював заміри з використанням рулетки, складав протокол огляду і схему до нього з допомогою понятих, особисті дані яких з`ясував тільки з їх слів, без перевірки документів. Невідповідність розмірів у схемі пояснив тим, що спочатку намалював її, а потім робив виміри і вказував їх результати. Коло діаметром 4,2 м у схемі відображає, за його твердженням, сліди осипу, які знаходились на смузі руху транспортного засобу потерпілого, гальмівний слід відповідає зазначеному, належність уламків транспортних засобів пластмасових часток та скла, він встановити не зміг, стану дорожнього покриття, пошкоджень на транспортних засобах, точно не пам`ятає, кольору транспортного засобу, який згорів, не знає дотепер. Підтвердив, що автомобіль потерпілого не оглядав, в подальшому справу не розслідував. Чому у протоколі огляду місця події немає підпису спеціаліста, свідок ОСОБА_13 пояснити не зміг.

Є очевидним, що ці показання колишнього слідчого ОСОБА_13 допущених при оформленні огляду місця події порушень кримінального процесуального закону не усувають.

Свідок ОСОБА_22 слідчий, який проводив досудове розслідування даного кримінального провадження, і на показання якого вказує прокурор, як такі, що недостатньо враховані судом першої інстанції, суду пояснив, що на місце події не виїжджав, оскільки не входив до складу слідчо-оперативної групи, деталей кримінального провадження не пам`ятає, однак в його матеріалах зафіксував всі слідчі та інші процесуальні дії, які ним проводились.

Жодних інших відомостей, які б стосувались кримінального провадження та могли підтвердити чи спростувати висновки суду, викладені у вироку, цей свідок не надав.

Отже, суд першої інстанції правильно оцінив протокол огляду місця події та додані до нього матеріали, зокрема схему, як недопустимі джерела доказів і обґрунтовано не взяв до уваги наявні в них відомості, як докази вини ОСОБА_6 та вихідні дані для судових експертиз.

Відповідно, суд першої інстанції обґрунтовано відкинув і висновки авто-технічних експертиз № 21 від 24.04.2014, № 118 від 30.07.2014, № 2191 від 12.10.2016, № 2192 від 18.10.2016, щодо швидкості руху, причин та місця зіткнення транспортних засобів, як такі, вихідні дані для яких взяті з зазначеного протоколу огляду місця події та доданої до нього схеми.

Натомість згідно висновку додаткової авто-технічної експертизи № 346 від 23.08.2017, призначеної Апеляційним судом за клопотанням прокурора і представника потерпілого на підставі вихідних даних з урахуванням показань свідка ОСОБА_13 , при визначеному характері зіткнення, коли в контакт увійшли передні ліві частини автомобілів «Ford Transit» та «Ford Scorpio» і кут між поздовжніми їх осями становив близько 180 градусів, за умови надання переваги показанням потерпілого ОСОБА_9 зіткнення сталося на смузі руху автомобіля «Ford Scorpio» 730-79 ТС під його керуванням.

Але за умови, що відстань від переривчастої лінії розмітки до лівого краю концентрації осипу скла і ґрунту шириною 4,2 м складає 2,2 м, при ширині смуги 3,75 м, як зазначено в схемі, виходить, що концентрація осипу знаходиться частково на смузі руху автомобіля «Ford Transit» та частково на смузі руху автомобіля «Ford Scorpio», тобто, що зіткнення сталося «в районі лінії розмітки, що поділяє транспортні потоки протилежних напрямків». У даному варіанті експертом враховані розміри, на врахуванні яких наполіг свідок ОСОБА_13 під час допитів в суді першої та в суді апеляційної інстанції, як на таких, що відповідають фактичним обставинам справи. Експерт також зазначив, що при такому варіанті визначити хто з водіїв виїхав на смугу зустрічного руху швидше і на якій відстані від місця зіткнення, неможливо ( т. 5 а. м. п. 133-142).

Висновок експерта № 1003/13 від 02.12.2013, на який також посилається прокурор, містить відомості про наявність у потерпілого ОСОБА_9 тілесних ушкоджень та про можливий механізм їх виникнення, які сторони не оспорюють і які не піддані сумніву судом першої інстанції. Проте, як правильно зазначено у вироку, встановлені ним фактичні дані, за відсутності інших доказів, не можуть слугувати підставою для встановлення складу кримінального правопорушення в діях одного з учасників дорожньо-транспортної пригоди.

Суд першої інстанції докладно допитав обвинуваченого ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_9 , ретельно дослідив їх показання, проаналізував їх у взаємозв`язку з іншими дослідженими в судовому засіданні доказами і обґрунтовано дійшов висновку про суперечливість показань потерпілого, неможливість покладення їх в основу обвинувачення, а також про відсутність належних допустимих доказів, які переконливо спростували б показання обвинуваченого.

Що стосується доводів апеляційної скарги потерпілого щодо поведінки обвинуваченого ОСОБА_6 після зіткнення транспортних засобів, то вони не містять відомостей, які мають значення для встановлення фактичних обставин досліджуваної події.

Посилання прокурора на те, що судом першої інстанції не встановлено істотних порушень прав людини і основоположних свобод, передбачених ч. 2 ст. 87 КПК України, Апеляційний суд відхиляє, оскільки дана норма встановлює обов`язок суду визнати недопустимими докази, отримані внаслідок таких порушень, однак не зобов`язує суд керуватись при оцінці доказів колом тільки цих порушень.

Отже, доводи, наведені прокурором та потерпілим ОСОБА_9 в апеляційних скаргах, викладених у вироку суджень і висновків суду першої інстанції не спростовують.

Досліджені судом першої інстанції та перевірені Апеляційним судом в межах доводів апеляційних скарг докази, якими сторона обвинувачення підтверджувала свої висновки, вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення не підтверджують, а можливості для отримання додаткових доказів, з урахуванням вимог ст. 290 КПК України, вичерпані.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, Апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційні скарги прокурора Мукачівської місцевої прокуратури ОСОБА_8 та потерпілого ОСОБА_9 залишити без задоволення, вирок Мукачівського міськрайонного суду від 28.11.2016 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена касаційним порядком до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців.

Судді: