Справа №490/9684/17 15.08.2018
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2018 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0004542, за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_5 на вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 12 січня 2018 року відносно
ОСОБА_6 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Севастополі Автономної Республіки Крим, мешкає в АДРЕСА_1 , раніше не судима,
обвинуваченої у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7 ,
обвинувачена ОСОБА_6 ,
захисник ОСОБА_8 ,
потерпілий ОСОБА_5 ,
представник потерпілого ОСОБА_9 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 12 січня 2018 року ОСОБА_6 визнано винною у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді штрафу у розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3 400 грн. без позбавлення права керування транспортними засобами.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_5 у відшкодування майнової шкоди 1 112 грн., моральної шкоди 5 000 грн., на користь Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України витрати на залучення експертів 5 937,60 грн.
Вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_5 просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити покарання у виді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 3 400 грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік. Стягнути з ОСОБА_6 на його користь у відшкодування майнової шкоди 79 305,31 грн. та моральної шкоди 100 000 грн.

Узагальнені доводи апелянтів.

Потерпілий ОСОБА_5 не погоджується із вироком через неповноту судового розгляду та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.
Вважає, що призначаючи обвинуваченій ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції не врахував тих обставин, що остання грубо порушила вимоги Правил дорожнього руху не зупинившись на вимогу дорожнього знаку «Проїзд без зупинки заборонено», поставила у небезпеку, як його, так й інших учасників дорожнього руху, у зв`язку з чим їй необхідно призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на певний строк.
Не погоджується апелянт і з рішенням суду щодо часткового задоволення його позовних вимог про стягнення з обвинуваченої моральної та майнової шкоди. Посилаючись на положення ст. ст. 386, 395, 396 ЦК України, суд дійшов висновку, що його позовні вимоги щодо відшкодування вартості пошкодження мотоциклу не підлягають задоволенню, оскільки він не є його власником, а тому шкоду завдано не йому. Але права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором, такі особи мають право вимагати відшкодування шкоди завданої цьому майну. На його думку він, як особа, яка керувала транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб, має таке право.
Апелянт звертає увагу на те, що при розгляді таких спорів, суд має вирішувати питання про залучення до участі у справі власника майна, як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог до предмета спору, на стороні позивача у порядку, передбаченому ст. ст. 35, 36 ЦПК України, оскільки рішення у справі може вплинути на його права та обов`язки щодо однієї зі сторін.

Узагальнений виклад позиції інших учасників судового провадження.

В запереченні на апеляційну скаргу захисник ОСОБА_8 зазначає, що порушень вимог кримінального процесуального закону при вирішенні питання про розмір відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої потерпілому ОСОБА_5 , судом першої інстанції не допущено. Вказує на відмінність вимог потерпілого щодо розміру майнової шкоди на ремонт мотоциклу зазначеної в позовній заяві у суді першої інстанції від тих, що вказані в апеляційній скарзі.
Вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що оскільки із пред`явленого ОСОБА_6 обвинувачення не випливають наслідки у виді пошкодження мотоциклу, то суд, в рамках кримінального провадження законно залишив цивільний позов без задоволення. Вказує на те, що суд належним чином оцінив ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченої та інші матеріали провадження, у зв`язку з чим дійшов вірного висновку про призначення ОСОБА_6 покарання у виді штрафу без позбавлення права керування транспортними засобами, а тому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок без змін.

В запереченні на апеляційну скаргу обвинувачена ОСОБА_6 викладає доводи, аналогічні доводам, що наведені у запереченні на апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 .

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

16.10.2017 р. близько 20.20 год., ОСОБА_6 , керуючи технічно справним автомобілем «Renault Scenic», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в салоні якого знаходились пасажири ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , у темний час доби, рухаючись прямою, сухою, чистою та освітленою міським електропостачанням проїзною частиною вул. Фалеївської зі сторони вул. Нікольської в напрямку вул. Адміральської в м. Миколаєві зі швидкістю близько 40 км/год., на, порушення вимог п. п. 2.3 «б», 12.1, 12.3, 16.11 Правил дорожнього руху, а також вимоги дорожнього знаку 2.2. «Проїзд без зупинки заборонено» додатку 1 до Правил дорожнього руху, проявила неуважність до дорожньої обстановки, що склалася і її змін, перед початком перетину проїзної частини вул. Адміральської, що є головною по відношенню до вул. Фалеївської, якою вона рухалася, не впевнилася в тому, що це буде безпечним та не створить перешкоди іншим учасникам дорожнього руху, внаслідок чого не надала дороги мотоциклу «Honda Steed», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_5 та допустила зіткнення передньою частиною керованого нею автомобіля із лівою боковою частиною вказаного мотоциклу, в результаті чого водій ОСОБА_5 зазнав тілесних ушкоджень у вигляді саден верхніх та нижніх кінцівок, а також перелому внутрішньої лодижки лівої гомілки, що за ступенем тяжкості, за ознакою тривалості розладу здоров`я, належать до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.
Дії ОСОБА_6 судом кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушеня правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Призначаючи ОСОБА_6 покарання суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченої, яка раніше не судима, характеризується позитивно, на обліку у лікаря-нарколога не перебуває, має на утримані двох малолітніх дітей, є внутрішньою переселенкою з Автономної республіки Крим, обставини, які пом`якшують покарання щире каяття і добровільне часткове відшкодування потерпілому майнової шкоди, завданої злочином, відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Заслухавши доповідь судді, потерпілого та його представника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги потерпілого, обвинувачену ОСОБА_6 та її захисника, які також заперечували проти задоволення апеляційної скарги потерпілого, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_6 у вчинені злочину за обставин, встановлених судом, є обґрунтованими, відповідають дослідженим в судовому засіданні доказам, які викладені у вироку. Дії ОСОБА_6 судом кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України вірно та апелянтом не оспорюються.
Покарання ОСОБА_6 призначено відповідно до вимог ст. ст. 65 - 67 КК України, в межах санкції, передбаченої ч. 1 ст. 286 КК України з урахуванням тяжкості та обставин скоєного злочину, даних про особу обвинуваченої, обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Вирок суду в частині призначення обвинуваченій основного покарання у виді штрафу апелянтом не оскаржується.
Але на його думку ОСОБА_6 слід призначити і додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Положеннями ч. 2 ст. 65 КК України, передбачено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження нею нових злочинів.
Санкція ч. 1 ст. 286 КК України, за відповідне порушення правил безпеки дорожнього руху, передбачає можливість призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.
Відповідно до положень п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. З урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Вказаних вимог закону та роз`яснень Пленуму при призначенні ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції дотримався.
За змістом вироку, обираючи вид та розмір покарання, суд першої інстанції врахував те, що ОСОБА_6 вчинила необережний злочин невеликої тяжкості, дані про особу обвинуваченої, яка раніше не судима, характеризується позитивно, має на утримані двох малолітніх дітей, є внутрішньою переселенкою з Автономної Республіки Крим, обставини які пом`якшують покарання щире каяття і добровільне часткове відшкодування потерпілому майнової шкоди завданої злочином, відсутність обставин, які обтяжують покарання.
Отже, призначаючи ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 286 КК України покарання у виді штрафу без позбавлення права керувати транспортними засобами, суд першої інстанції в повній мірі врахував конкретні обставини кримінального провадження, ступінь тяжкості вчиненого злочину, його обставини та особу винної, а також врахував характер допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху, обставини, які пом`якшують покарання, відсутність обставин, які обтяжують покарання, сукупність даних про особу винної, в тому числі її ставлення до вчиненого, поведінку після вчинення злочину
Наведені обставини, на думку апеляційного суду, є достатніми підставами вважати, що обвинуваченій ОСОБА_6 можливо не призначати додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
Призначене покарання у виді штрафу в розмірі 3 400 грн., є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових злочинів та не є несправедливим внаслідок м`якості, натомість доводи потерпілого про неврахування судом певних обставин дорожньо-транспортної пригоди є голослівними.

Щодо доводів потерпілого про те, що вирок суду першої інстанції у частині вирішення цивільного позову ухвалений з порушенням вимог кримінального процесуального закону, цивільного процесуального закону та норм цивільного законодавства, зокрема, в частині вирішення його позовних вимог про стягнення з ОСОБА_6 майнової та моральної шкоди, апеляційний суд приходить до наступного.

Главою 9 КПК України, визначений загальний порядок відшкодування (компенсації) шкоди у кримінальному провадженні, та порядок пред`явлення і вирішення питань, пов`язаних із цивільним позовом.
Відповідно до вимог ч. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
За змістом ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд, залежно від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Апелянт стверджує, що має право на відшкодування вартості пошкодженого мотоциклу, яким він хоч і не був власником, але володів на законних підставах.

За положеннями ст. 396. ЦК України, особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі, і, від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 398 ЦК України, право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом.
Але перевіряючи матеріали кримінального провадження апеляційним судом встановлено, що даних, які б свідчили про належність потерпілому ОСОБА_5 пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди мотоциклу «Honda Steed» матеріали кримінального провадження не містять, не має даних і про володіння ОСОБА_5 мотоциклом на підставі договору або на іншій підставі, передбаченої законом.
За змістом доданого до позовної заяви потерпілим звіту № 183 про оцінку автомобіля «Honda Steed» реєстраційний номер НОМЕР_2 від 08.11.2017 р., звіт проведений на підставі договору № 183 від 06.11.2017 р., укладеного з ОСОБА_13 . Інші документи, що містяться в матеріалах кримінального провадження, також свідчать про те, що власником пошкодженого мотоциклу є ОСОБА_13 .
Отже, підстав вважати, що саме ОСОБА_5 завдано майнової шкоди внаслідок пошкодження мотоциклу, яким він керував, або останній має право вимагати відшкодування шкоди завданої цьому майну відповідно норм ЦПК України не має.
За наведених обставин, висновки суду першої інстанції про те, що позовні вимоги потерпілого ОСОБА_5 в частині стягнення з обвинуваченої ОСОБА_6 на його користь, вартості відновлювального ремонту пошкодженого мотоциклу не підлягають задоволенню є вірними, а тому вимоги апелянта в цій частині задоволенню не підлягають.

Твердження апелянта, про те, що суд, відповідно до норм ЦПК України, мав залучити до участі у справі власника майна, як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, є необґрунтованими, оскільки кримінальним процесуальним законом не передбачено такого учасника кримінального провадження, як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, а відтак зазначені потерпілим норми ЦПК України, суперечать засадам кримінального судочинства, у зв`язку з чим до уваги не приймаються.

При вирішенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції правильно виходив із засад розумності виваженості та справедливості.
Суд врахував конкретні обставини і наслідки вчиненого обвинуваченою злочину, характер і глибину моральних страждань потерпілого ОСОБА_5 , інші негативні наслідки вчиненого обвинуваченою злочину, внаслідок чого потерпілий тривалий час не міг проходити навчання в музичній школі, брати участь у репетиціях, готуватися до вступу до консерваторії, та дійшов обґрунтованого висновку про стягнення певної суми, з чим погоджується і апеляційний суд.
Визначаючи розмір грошової компенсації за спричинену моральну шкоду, суд, дотримуючись принципу розумності, врахував не тільки глибину фізичних та душевних страждань потерплого та їх тривалість, а й ступінь та форму вини обвинуваченої, її майнове становище, врахував наявність утриманців та інші обставини кримінального провадження.
Крім цього, апеляційний суд, звертає увагу на те, що апеляційна скарга потерпілого будь-якого обґрунтування вимог про стягнення на його користь у рахунок відшкодування моральної шкоди у більшому розмірі, ніж визначено судом першої інстанції, не містить.

За наведених обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову потерпілого відповідає вимогам чинного законодавства, у вироку наведені достатні та обґрунтовані мотиви прийнятого рішення, а тому апеляційна скарга потерпілого задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_5 залишити без задоволення
Вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 12 січня 2018 року відносно ОСОБА_6 залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3