Дата документу Справа № 317/4097/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 317/4097/16-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/778/419/18 Доповідач в 2 інст. - ОСОБА_2
Категорія: ч. 3 ст. 185 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Запорізької області в місті Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою (із доповненнями) обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 2 жовтня 2017 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Запоріжжя, громадянин України, з середньою спеціальною освітою, не працюючий, інвалід третьої групи, розлучений, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , судимий:

24.11.2016 р. Хортицьким районним судом м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 185, ч. 3 ст. 186 КК України до покарання у вигляді 4 років позбавлення волі,

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та засуджений до 4 років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, до покарання призначеного за цим вироком частково приєднано невідбуте покарання за вироком Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 24.11.2016 року, та остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у вигляді 5 років позбавлення волі.

Запобіжний захід по справі в даному провадженні не застосований.

Строк відбування покарання постановлено рахувати з моменту фактичного затримання 24.11.2016 року.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 263,88 грн. в рахунок відшкодування витрат на проведення експертизи.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України за наступних обставин.

7 вересня 2016 року, приблизно о 12 год. 00 хв., ОСОБА_7 маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, прийшов до домоволодіння АДРЕСА_2 , яке належить потерпілому ОСОБА_9 . Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, ОСОБА_7 через вхідну хвіртку зайшов на територію вказаного домоволодіння, підійшов до будинку та через вікно проник до нього.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, ОСОБА_7 викрав з кімнати зазначеного будинку наступне майно, яке належить потерпілому ОСОБА_9 : ноутбук «Lenovo V-560» вартістю 3800,00 грн., жіночий годинник «Playboy» вартістю 300,00 грн., ланцюжок з білого металу з кулоном у вигляді долонь вартістю 100,00 грн. та запальничку «Pezo» вартістю 50,00 грн.

Після цього ОСОБА_7 з місця скоєння злочину зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Внаслідок злочинних дій обвинуваченого ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_9 було завдано майнову шкоду на суму 4250,00 грн.

В апеляційній скарзі із доповненнями обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок скасувати, у зв`язку з тим, що він є незаконним, необґрунтованим та невмотивованим і провадження закрити.

В обґрунтування своїх вимог вказує, що інкримінований йому злочин він не вчиняв, його вина не доведена, в діях відсутній склад правопорушення, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, а судом неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність. Зазначає, що вчинив злочин за вказаних обставин з мотивів помсти потерпілому ОСОБА_9 і корисливого мотиву при викраденні майна він не мав.

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_7 заявив клопотання про повторний допит потерпілого ОСОБА_9 та свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

При цьому необхідність повторного допиту потерпілого ОСОБА_12 обвинувачений обґрунтував необхідністю з`ясувати у нього, як він, будучи працівником міліції, багато років тому вимагав у його батьків грошові кошти за не притягнення його до кримінальної відповідальності, а свідків просив повторно допитати для того, щоб вони в апеляційному суді підтвердили, що гроші, отримані від продажу викраденого у потерпілого майна, він роздав стороннім особам, що на його думку, вказує на відсутність корисливого мотиву в його діях.

Вислухавши позицію захисника з приводу заявленого клопотання, який його підтримав, прокурора, який заперечував проти задоволення цього клопотання, колегія суддів прийняла рішення про відмову в його задоволенні, оскільки підстав для повторного допиту потерпілого та свідків, визначених у ч. 3 ст. 404 КПК України обвинувачений в обґрунтування клопотання не зазначив.

Вказані особи були допитані судом, їх показання викладені у вироку та оцінені судом першої інстанції.

Фактів неповного або з порушенням дослідження обставин кримінального провадження судом першої інстанції в клопотання обвинуваченим не наведено. Доводи клопотання обвинуваченого в обґрунтування повторного допиту потерпілого та свідків фактично зводяться до його незгоди із висновками суду першої інстанції, викладеними у вироку суду, щодо доведення його вини у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Заслухавши доповідь судді по справі, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які підтримали доводи апеляційної скарги із доповненнями до неї, просили її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, провівши судові дебати і надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, за обставин, викладених у вироку, а також висновки суду про юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 3 ст. 185 КК України є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені наявними у справі доказами, які досліджувались у судовому засіданні, зокрема:

- показаннями обвинуваченого ОСОБА_7 , який частково визнав свою вину та пояснив, що 7 вересня 2016 року приблизно об 11 год. 00 хв. він прийшов до домоволодіння потерпілого ОСОБА_9 , яке розташоване біля магазину по АДРЕСА_2 . Через вхідні ворота зайшов на територію подвір`я ОСОБА_9 , підійшов до відкритого вікна у будинку та через це вікно проник до кімнати. В кімнаті він взяв зі столу ноутбук з зарядним пристроєм, блок цигарок з верхньої шухляди столу, годинник, запальничку та металевий ланцюжок з кулоном. Після цього він покинув приміщення будинку ОСОБА_9 через вікно та вийшов з подвір`я через вхідні ворота. Наступного дня він поїхав до міста Запоріжжя, де на ринку «Універсам» продав все зазначене майно незнайомим людям приблизно за 1950,00 грн. Зазначив, що основним мотивом вчиненого була помста, корисливих мотивів він не мав;

- показаннями потерпілого ОСОБА_9 , який пояснив, що 7 вересня 2016 року йому подзвонила його донька та повідомила про вчинену крадіжку. Також донька повідомила йому, що перед тим, як підійти до подвір`я вона заходила до магазину, який розташований поруч, і продавець їй сказала, що приходив якийсь неохайний чоловік та питав про нього. Він одразу викликав поліцію та поїхав додому. Вдома він побачив, що з його кабінету зник ноутбук Леново, жіночий годинник, запальничка та ланцюжок з кулоном. Крім того, з верхньої шухляди столу зник блок цигарок. Оскільки його будинок та подвір`я обладнані відеокамерами, вони разом з робітниками поліції одразу продивились відеозаписи з цих камер. Після цього він пішов до магазину, який розташований поруч та запитав у продавця про чоловіка, який його шукав. Та підтвердила, що нещодавно до магазину заходив чоловік, який за прикметами був схожий на чоловіка з камер відеоспостереження, та питав про нього. Потім він подзвонив до іншого магазину, який розташований далі від його будинку і там продавець підтвердила, що нещодавно заходив неохайний чоловік з ноутбуком та блоком цигарок в руках. Крім того, вона зазначила місце, де цей чоловік може перебувати. Після цього, викликавши працівників поліції, він разом з ними пішов за вказаною адресою, однак вони нікого там не виявили. Наступного ранку він подзвонив своєму знайомому в поліції та попросив направити співробітників до Нового Запоріжжя. Приїхали двоє робітників поліції і вони разом знову пішли за адресою, на яку напередодні вказала йому продавець. Там вони виявили обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтвердив факт скоєння крадіжки його речей та вказав де і кому він збув ці речі. Через деякий час його викликали до відділення поліції та повернули викрадене майно;

- показаннями свідка ОСОБА_10 , який пояснив, що він займається колекціонуванням різних старих речей. В першій декаді вересня 2016 року він перебував в районі ринку «Універсам», що знаходиться на проспекті Ювілейному в місті Запоріжжі. Приблизно о 8-9 годині ранку особисто не знайомий йому раніше чоловік, якого він знав як мешканця « ОСОБА_13 », запропонував купити ноутбук чорного кольору. Він придбав у нього ноутбук разом з зарядним пристроєм за 1800,00 грн. Чоловік при цьому зазначив, що ноутбук належить йому. Приблизно через дві години того ж дня до нього підійшли робітники поліції та сказали, що ноутбук, який він придбав у незнайомого чоловіка, є краденим та що його необхідно повернути;

- показаннями свідка ОСОБА_11 , яка пояснила, що вона мешкає в с. Нове Запоріжжя Запорізького району Запорізької області. Обвинувачений ОСОБА_7 є її знайомим. Восени 2016 року ОСОБА_7 сказав їй, що він вкрав ноутбук з будинку мешканця с. Нове Запоріжжя ОСОБА_9 , який проживає по вулиці Першотравневій, щоб помститися йому за те, що той не заплатив йому за якусь виконану роботу. Згодом вони з ОСОБА_7 поїхали на таксі до міста Запоріжжя, де ОСОБА_7 продав викрадений у ОСОБА_9 ноутбук, а гроші роздав незнайомим людям;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 8 вересня 2016 року, яким встановлено, що свідок ОСОБА_10 на фото за № 2 впізнав чоловіка, який 08.09.2016 року за 1800,00 грн. продав йому ноутбук «Lenovo» V-560 в корпусі чорного кольору з зарядним пристроєм. Як вбачається з довідки до даного протоколу, на фото № 2 зображений ОСОБА_7 ;

- протоколом огляду від 20 вересня 2016 року з додатком до нього встановлено, що на DVD-RW диску містяться записи з камер спостереження, розташованих в подвір`ї та в будинку АДРЕСА_2 . При дослідженні відеозаписів з зазначеного диску було підтверджено факт проникнення ОСОБА_7 до домоволодіння ОСОБА_9 .

В оскаржуваному вироку суд першої інстанції навів всі встановлені обставини, які відповідно до ст. 91 КПК України підлягають доказуванню, а також виклав оцінку та аналіз досліджених в судовому засіданні доказів, зазначив підстави, з яких приймає одні докази та відкидає інші.

Суд першої інстанції ретельно перевірив всі доводи обвинуваченого з обставин події злочину і обґрунтовано прийшов до висновку, що твердження ОСОБА_7 про відсутність у нього корисливого мотиву при проникненні до будинку ОСОБА_9 є лише спробою уникнути кримінальної відповідальності за вчинений злочин. Факт проникнення до будинку потерпілого та викрадення належного останньому майна не заперечувався і самим обвинуваченим. ОСОБА_7 перед вчиненням проникнення до будинку заходив до магазину та цікавився про те, чи є вдома ОСОБА_9 . До того ж, пояснення обвинуваченого з приводу мотивів викрадення чужого майна не узгоджуються з поясненнями свідка ОСОБА_11 . Остання стверджувала, що пояснюючи мотиви своїх дій, обвинувачений казав про те, що він раніше працював у потерпілого, а той йому не заплатив, однак жодних цивільно-правових або трудових відносин між обвинуваченим та потерпілим ніколи не було.

Висновки суду першої інстанції з приводу корисливого мотиву вчиненого кримінального правопорушення підтверджуються і тим фактом, що ОСОБА_7 після викрадення чужого майна розпорядився ним на власний розсуд.

Колегія суддів вважає, що показання потерпілого ОСОБА_9 , показання свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , протокол пред`явлення особи для впізнання, протокол огляду відеозапису, є належними, допустимими та достовірними доказами, а у своїй сукупності достатніми, оскільки співпадають між собою, як в деталях, так і в цілому, щодо обставин вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Під час розгляду справи судом апеляційної інстанції, обвинуваченим ОСОБА_7 крім того було заявлено клопотання про звільнення від відбування покарання на підставі закону про амністію, яке задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Так в клопотанні обвинувачений не вказує на підставі якого безпосередньо положення закону він просить його застосувати, зазначає як на приводи його застосування відбуття половини строку призначеного покарання та необхідність у лікуванні.

У відповідності до ст. 1 Закону України "Про амністію у 2016 році" № 1810-VIII від 22.12.2016 року, до кола суб`єктів, до яких він може бути застосований, належать особи, які визнані винуватими у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст. 12 Кримінального Кодексу України.

Разом з тим ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні умисного злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким, тобто він не належить до кола суб`єктів, до яких може бути застосований цей закон до набрання вироком законної сили.

Істотних порушень органами досудового слідства чи судом норм кримінально-процесуального закону, які були б підставою для скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И ЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 2 жовтня 2017 року у відношенні ОСОБА_7 , за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня її оголошення безпосередньо до Верховного Суду, а засудженим, який утримується під вартою - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4