Роздільнянський районний суд Одеської області
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 511/1388/18

Номер провадження: 1-кс/511/406/18

26.06.2018 року слідчий суддя Роздільнянського районного суду Одеської області ОСОБА_1 при секретарі ОСОБА_2 за участю: слідчого ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 , користувача майна ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Роздільна Одеської області клопотання слідчого СВ Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 яке погоджене з прокурором Роздільнянської місцевої прокуратури ОСОБА_7 про арешт тимчасово вилученого майна,-
ВСТАНОВИВ:
25.06.2018 року слідчий звернувся до суду з клопотанням погодженим прокурором про арешт тимчасово вилученого майна по матеріалам кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000377 від 17.05.2016 за ч. 2 ст. 240 КК України.
Згідно вказаного клопотання зазначено, що досудовим розслідуванням встановлено, що згідно видань засобів масової інформації в мережі Інтернет (http://dumskava.net/news) та (http://otkat.od.ua/odesskava) виявлено незаконний видобутку каменю - вапняку на території Роздільнянського району Одеської області. ЖЄО 1001 від 25.05.2016 ГУНП в Одеській області
Під час проведення огляду 22.06.2018р. земельної ділянки поблизу с. Мале Роздільнянського району Одеської області виявлено та вилучено три пристрої для різання каміння (КМАЗ) та 2300 каміння ракушняка.
З посиланням на ст.ст.167, 170, 98 КПК України слідчий просив накласти арешт на вказані три пристрої для різання каміння (КМАЗ) та 2300 каміння ракушняка, які були вилучені під час проведення огляду 22.06.2018р., оскільки останні мають значення речових доказів для досудового розслідування, можуть зберегти на собі сліди кримінального правопорушення, в зв`язку з чим можуть бути використані як доказ факту чи обставини, що встановлюється під час кримінального провадження.
В судовому засіданні слідча надала пояснення з підстав зазначених в клопотанні та просила його задовольнити, обґрунтовуючи необхідність накладення арешту на тимчасово вилучене майно з метою їх збереження як речового доказу у кримінальному провадженні.
Адвокат ОСОБА_4 , який діяв на підставі договору та ордеру, просив в задоволенні клопотання відмовити та негайно повернути вказані речі, оскільки вилучення майна відбулося не в рамках кримінального провадження, не уповноваженою особою та з порушенням строків звернення до суду з вказаним клопотанням.
ОСОБА_5 , законний користувач вказаного майна, в судовому засіданні доводи свого захисника підтримав у повному обсязі та просив в задоволенні клопотання відмовити з цих підстав, пояснивши, що вказані пристрої він орендує на підставі договору, напередодні вказаних подій, а саме 21.06.2018 року він вказані пристрої привіз на місце закинутого кар`єру та з їх допомогою пройшов декілька метрів, щоб з`ясувати чи доцільно вказане місце використовувати для видобутку та оформлювати відповідні дозволи, надавши відповідні документи.
Розглянувши матеріали поданого клопотання, обставини та підстави наведені в клопотанні, заслухавши думку всіх учасників, суд вважає, що клопотання слідчого не підлягає задоволенню на підставі наступного.
В судовому засіданні встановлено, що в провадженні СВ Роздільнянського ВП ГУНП Одеській області перебувають на розгляді матеріали кримінального провадження за № 0000377 від 17.05.2016 за ч. 2 ст. 240 КК України.
Вказані матеріали кримінального провадження на огляд суду надані не були, але зі слів слідчого досудове розслідування по вказаному провадженню триває з травня 2016 року, але підозра нікому не оголошувалася.
22.06.2018 року слідчим СВ Роздільнянського РВ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_6 проведено огляд місця події земельної ділянки поблизу с. Мале Роздільнянського району, Одеської області, де було виявлено та вилучено три пристрої для різання каміння (КМАЗ) та 2300 каміння ракушняка.
По вказаному факту вказані відомості 22.06.2018р. зареєстровані в ЖЄО, даних про внесення відповідних відомостей до ЄРДР, матеріали, які додані до клопотання, не містять.
У відповідності до постанови про створення групи слідчих від 25.06.2018р. до складу групи слідчих включено слідчих ОСОБА_6 та ОСОБА_3 .
З акту прийому-передачі речових доказів вбачається, що 550 одиниць каменю передані ОСОБА_8 , правових підстав та мотивів для передачі вказаних речей, вказаний акт не містить взагалі не містить як і підстави передання майна не уповноваженій особі.
Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно зі ст. ст.94,132,173 КПК України, повинен врахувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, детектива, прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
З урахуванням положень ст. ст.2,7 КПК України, при розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати мету, правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні органу досудового розслідування та відповідати вимогам закону.
Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.
У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише "на умовах, передбачених законом", а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію "законів". Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах, "Колишній король Греції та інші проти Греції" та "Малама проти Греції").
У відповідності до ч. 1 ст. 214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування.
Досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення затверджуються Генеральною прокуратурою України за погодженням з Міністерством внутрішніх справ України, Службою безпеки України, Національним антикорупційним бюро України, органом, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства (ч. 2 ст. 214 КПК).
Згідно до ч. 3 ст. 214 КПК України здійснення досудового розслідування до внесення відомостей до реєстру або без такого внесення не допускається і тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Огляд місця події у невідкладних випадках може бути проведений до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, що здійснюється негайно після завершення огляду.
Відповідно до ч. 1ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Так, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, тобто як матеріальний об`єкт є речовим доказом, або знаряддям вчинення кримінального правопорушення. У випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України. Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за вищу або нижчу ринкової вартості і знала чи повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій із ознак, зазначених у пунктах 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України щодо спеціальної конфіскації.
У випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна. У випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів. Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна, як речового доказу.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.
Систематизуючи та аналізуючи вказані вимоги закону, суд вважає, що з вказаним клопотанням тільки уповноважений слідчий мав звернутися та тільки в рамках нового кримінального провадження (або об`єднаного) у визначені законом строки, що в даному випадку органом досудового розслідування знехтуване у повному обсязі, оскільки слідчий діяв не у спосіб і не в межах діючого законодавства.
Вказаний висновок суду обґрунтовується тим, що слідчий, проводячи огляд 22.06.2018р. був включений в групу слідчих тільки 25.06.2018р., при цьому ЄРДР по вказаному факту взагалі відсутній, що підтверджується витягом з журналу єдиного обліку та фактичними поясненнями слідчого в судовому засіданні про відсутність в неї відповідних даних.
Оскільки діючий КПК не передбачає порядок об`єднання кримінального провадження з ЖЄО, тому слідчий взагалі не мав права ініціювати вказане клопотання перед судом без виконання вищезазначених норм закону, що є наслідком у відмові в задоволенні вказаного клопотання та негайного повернення вказаних речей законному користувачу.
Крім того, суд також вважає, що слідчий також не довів необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, та крім іншого порушив вимоги ч. 5 ст. 173 КПК України.
Пристрої та каміння, на які пропонує накласти арешт слідчий та прокурор, не визнані речовими доказами по даній справі (оскільки тільки за кримінальним провадженням а не за матеріалами ЖЄО мають вирішуватися відповідні питання); не підпадають під спеціальну конфіскацію; до них не може бути застосована конфіскація майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; вони не підпадають під відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення за цивільним позовом, бо такого не існує, за таким відсутні будь-які підстави арешту вказаних у клопотанні речей у сенсі застосування ч. 2ст. 170 КПК України.
Володільці вказаних пристроїв в клопотанні не вказані, документальні підтвердження їх належності будь яким особам на праві власності суду слідчим не представлені.
Також, слідчим до клопотання не додано документи про створення групи слідчих станом на 22.06.2018р. та визначення безпосереднього даного слідчого ОСОБА_6 слідчим у даному провадженні на час вилучення майна.
Разом з цим, як встановлено в судовому засіданні, згідно договорів оренди вказані пристрої перебувають у законному користуванні ОСОБА_5 , що доведено останнім під час судового розгляду.
Таким чином, слідчим та прокурором не надано жодних доказів, які б в достатній мірі підтверджували існування підстав для накладення арешту на майно, визначених ч. 2 ст. 170 КПК України.
Відповідно до ч.5 ст.171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.
Оскільки огляд був проведений 22 червня 2018 року, тому з відповідним клопотанням слідчий мав звернутися до суду 23.06.2018 року, оскільки вказаний день був робочим.
Тимчасове вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено у разі відмови в задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна (ст. 169 ч.1 п.2).
Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
За таких обставин, враховуючи вищенаведене суд вважає, що застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження в даному випадку слідчим не доведено, може призвести до порушення прав особи (власника майна або користувача), тому у задоволенні клопотання слідчого необхідно відмовити.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.131, 132, 167, 170, 171, 173 ч.3,376 КПК України, слідчий суддя
ПОСТАНОВИВ:
В задоволенні клопотання слідчого СВ Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 про арешт тимчасово вилученого майна - відмовити.
Зобов`язати слідчого СВ Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 по кримінальному провадженню № 0000377 внесеного до ЄРДР 17.05.2016 року, негайно повернути три пристрої для різання каміння (КМАЗ) та 2300 каміння ракушняка, вилучені 22.06.2016 року- ОСОБА_5 у якої його було вилучено.

Виконання ухвали покласти на слідчого СВ Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області та процесуального керівника.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до апеляційного суду Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня проголошення ухвали; у разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 5 днів з дня отримання копії цієї ухвали.
Повний текст ухвали виготовлений 27.06.2017р.

Слідчий суддя: ОСОБА_1