Номер провадження: 11-кп/785/125/18
Номер справи місцевого суду: 521/5932/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.07.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в залі суду апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 26.05.2017 року в кримінальному провадженні №0000113 від 16.01.2017 року, -

встановив:

оскаржуваним вироком:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; уродженця м. Одеси, не працюючого; не одруженого; що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 27.10.1995 року Київським районним судом м. Одеси за ч. 3 ст. 140, ч. 3 ст. 193, ст. 42 КК України (1960 року) до позбавлення волі строком на три роки;
- 30.08.2002 року Київським районним судом м. Одеси за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ст. 70 КК України до позбавлення волі строком на три роки із звільненням від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком на один рік;
- 30.12.2004 року Приморським районним судом м. Одеси за ч. 4 ст. 187, ст. 71 КК України до позбавлення волі строком на дев`ять років;
- 14.02.2013 року Київським районним судом м. Одеси за ч. 2 ст. 187, ч. 4 ст. 296, ст. 129, ст. 70 КК України до позбавлення волі строком на сім років з конфіскацією майна;
звільнений з місць позбавлення волі 12.04.2016 року умовно достроково на сім місяців 20 днів,
визнаний винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців. Запобіжний захід обвинуваченому у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишено без змін. Строк відбуття покарання ОСОБА_8 обчислюється з 22.02.2017 року. У відповідності до положень ч.5 ст.72 КК України обвинуваченому зараховано у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення в період з 22.02.2017 року до набрання вироком чинності, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Вирішено питання про речові докази та процесуальні витрати у кримінальному провадженні.
Згідно з вироком районного суду обвинуваченого ОСОБА_8 визнано винуватим за те, що він, 16.01.2017 року, приблизно о 01 годину, знаходячись в квартирі АДРЕСА_2 діючи умисно з метою заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин наніс удари руками та ногами в область голови ОСОБА_9 , від чого останній впав на підлогу, а в подальшому озброївшись невстановленим предметом колото-різаної дії, наніс ОСОБА_9 три удари в область грудної клітини з права, заподіявши ОСОБА_9 тяжкі тілесні ушкодження.
Не погоджуючись з вироком районного суду обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу в якій не оспорюючи фактичні обставини справи та доведеність його вини у вчиненні злочину, посилається призначення йому районним судом занадто суворого покарання. Вказує, що районний суд не в повній мірі врахував пом`якшуючи обставини та безпідставно не застосував при призначенні йому покарання положення ст. 69 КК України. Обвинувачений просить пом`якшити призначене йому покарання із застосуванням положень ст.69 КК України.

Інші учасники кримінального провадження вирок суду не оскаржували.

Заслухавши суддю-доповідача; обвинуваченого та його захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; вивчивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги; провівши судові дебати та надавши останнє слово обвинуваченому; апеляційний суд приходить до висновку про таке.
Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються наявними в ній доказами, які судом досліджувались в обсязі, визначеному в порядку ч.3 ст.349 КПК України. Ці обставини обвинуваченим не оспорюються, а тому вони не є предметом апеляційного розгляду, відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України.
Згідно вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіряючи вирок районного суду на відповідність його вимогам закону, апеляційний суд прийшов до висновку про його законність та обґрунтованість.

Порушень вимог КПК України, які б слугували підставами для скасування вироку, апеляційним судом не встановлено.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 про невірне застосування судом вимог кримінального закону при призначені покарання, з підстав його суворості, апеляційний суд приходить до висновку про таке.
Вирішуючи питання про те, яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому ОСОБА_8 і чи повинен він його відбувати, суд першої інстанції врахував обставини, які у відповідності до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого: щире каяття, а також сприяння розкриттю злочину. Суд також вірно врахував обставин, які, відповідно до ст. 67 КК України, обтяжують відповідальність обвинуваченого ОСОБА_8 , а саме вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння та рецидив злочину.

З урахуванням вищенаведеного, а також приймаючи до уваги особу обвинуваченого, який раніш неодноразово судимий, суд першої інстанції призначив ОСОБА_8 остаточне покарання за вчинений злочин, у виді позбавлення волі строком на п`ять років шість місяців, яке в свою чергу майже дорівнює мінімальному строку покарання, передбаченого санкцією ч.1 ст.121 КК України, що не може свідчити про суворість призначеного покарання.
Таким чином, апеляційний суд констатує, що правильно врахувавши зазначені обставини в їх сукупності, суд першої інстанції, з урахуванням вимог ст.ст. 50, 65 КК України, прийшов до вірного висновку, що виправлення, перевиховання обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів не можливе без його ізоляції від суспільства.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості доводів апеляційної скарги обвинуваченого щодо про можливості застосування при призначенні йому покарання положень ст. 69 КК України, апеляційний суд враховує роз`яснення, які містяться в п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», відповідно до якого призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або непризначення обов`язкового додаткового покарання (ст. 69 КК) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного. У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а в резолютивній послатися на ч. 1 ст. 69 КК. При цьому необхідно враховувати не тільки мету й мотиви, якими керувалась особа при вчиненні злочину, а й її роль серед співучасників, поведінку під час та після вчинення злочинних дій тощо.
З огляду на зазначене, доводи обвинуваченого, на які він посилаються в своїй апеляційній скарзі, судом першої інстанції були враховані в повній мірі. При цьому, районний суд врахував всі обставини справи, у тому числі одну пом`якшуючі покарання обставини, на які посилається у своїй скарзі обвинувачений, а тому підстав для застосування положень ст.69 КК України апеляційний суд не вбачає.

Апеляційним судом при розгляді апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 не встановлено обставин, за існування яких можна пом`якшити призначене покарання. За таких підстав посилання обвинуваченого на неврахування пом`якшуючих обставин судом першої інстанції, є безпідставними.

Таким чином, незважаючи на доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 призначене обвинуваченому покарання, як за своїм видом, так і розміром, не може бути визнане явно несправедливим внаслідок суворості та служити підставою для зміни або скасування вироку, оскільки, з урахуванням обставин наведених у вироку, воно відповідає ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення та є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, тобто для досягнення мети покарання, відповідно до положень, які містяться в ст. 50 КК України.

За таких обставин, оскільки апеляційна скарга обвинуваченого не містить у собі достатніх підстав для зміни вироку суду та пом`якшення призначеного обвинуваченому покарання, та судом апеляційної інстанції не встановлено будь-яких нових обставин, які не були враховані судом першої інстанції при ухвалені вироку, і які б пом`якшували або суттєво могли знизити призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, про що просить апелянт, апеляційний суд вважає необхідним вирок районного суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 26.05.2017 року в кримінальному провадженні №0000113 від 16.01.2017 року, яким ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнаний винним та засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії даної ухвали.

Судді апеляційного суду Одеської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4