11-кп/775/238/2018(м)
263/5492/17

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2018 року м. Маріуполь

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення Апеляційного суду Донецької області в м. Маріуполі у складі суддів: ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

за участю захисника адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000947 від 24.03.2017 року за апеляційними скаргами захисника адвоката ОСОБА_6 , діючого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , та потерпілого ОСОБА_8 на вирок Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 29 січня 2018 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Маріуполь Донецької області, громадянина України, українця, з середньою технічною освітою, не одруженого, не працюючого, інваліда третьої групи, раніше судимого:

1. 05 серпня 2010 року Іллічівським районним судом м. Маріуполя Донецької області за ст.ст.118,75,76 КК України до 2 років позбавлення волі з випробувальним терміном 1 рік;

2. 30 червня 2011 року Першотравневим районним судом Донецької області за ч.3 ст.185, ст.71 КК України до 4 років позбавлення волі, звільнений 30.06.2016 року за відбуттям строку покарання;

зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2

засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки.

Рух справи, короткий зміст оскарженого судового рішення та встановлені фактичні обставини.

За вироком Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 29 січня 2018 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки.

Судом встановлено, ОСОБА_7 24 березня 2017 року, в період часу з 19:10 до 19:20 годин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись біля автомобіля служби таксі служби «898» марки «Фольксваген-Каді», д/н НОМЕР_1 , який належить потерпілому ОСОБА_8 , яке було припарковано біля відділення «Нова пошта», розташованого по пр. будівельників, буд. 98, в Центральному районі м. Маріуполя, діючи умисно, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, використовуючи незначний привід, а саме: законну вимогу потерпілого сплатити за проїзд, з прагненням показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, безпричинно, супроводжуючи свої дії нецензурною лайкою, з особливою зухвалістю, дістав з кишені надягненої на ньому куртки розкладний ніж та почав пошкоджувати майно ОСОБА_8 , а саме: проткнув три колеса автомобіля «Фольксваген-Каді», д/н НОМЕР_1 , тим самим завдавши матеріальний збиток останньому на загальну суму 3600 гривень.

Продовжуючи свої злочинні дії ОСОБА_7 , після спроби потерпілого припинити його незаконні дії, утримуючи в руці предмет, спеціально пристосований для нанесення тілесних ушкоджень, а саме: розкладний ніж, завдав ОСОБА_8 одного удару вищевказаним ножем в область шиї праворуч, спричинивши потерпілому тілесні ушкодження у вигляді: колото-різаної рани шиї праворуч, що по ступеню тяжкості відноситься до легких тілесних ушкоджень, які потягли за собою короткочасний розлад здоров`я на термін більше 6-ти, але не більше 21-ї доби, після чого з місця вчинення злочину зник.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_6 , діючий в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , просить вирок Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 29 січня 2018 року скасувати, кримінальне провадження направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Суть доводів захисника зводиться до того, що судом першої інстанції не правильно застосований закон України про кримінальну відповідальність,дії обвинуваченого ОСОБА_7 неправильно кваліфіковані за ч.4 ст.296 КК України у зв`язку з чим призначене покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення.

Згідно показань обвинуваченого ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_8 , які повністю узгоджуються між собою, 23 березня 2017 року ОСОБА_7 , разом із товаришем скористалися послугами служби таксі «898», знаходячись у автомобіль моделі «Фольксваген-Каді», держномер НОМЕР_1 , належному потерпілому ОСОБА_8 , між водієм та обвинуваченим виник конфлікт на ґрунті особистих неприязних стосунків, у зв`язку з відмовою обвинуваченого ОСОБА_7 сплачувати за проїзд, оскільки в нього не було грошей, в ході якого ОСОБА_7 дістав ніж, який мав при собі для побутових цілей, та проткнув водію таксі три колеса його автомобіля. Під час спроби потерпілого ОСОБА_8 зупинити обвинуваченого, ОСОБА_7 розвернувшись, випадково попав по шиї потерпілого ножем, на що не мав умислу.

Таким чином, на думку захисту, дії обвинуваченого ОСОБА_7 судом безпідставно кваліфіковано за ч.4 ст.296 КК України, в той час, як його дії слід правильно кваліфікувати за ст.194 КК України та ст.125 КК України.

З апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_8 вбачається, що останній просить вирок суду щодо ОСОБА_7 скасувати, дії обвинуваченого кваліфікувати за ст.124 та ст.194 КК України, оскільки між ними виникли неприязні стосунки на ґрунті спору щодо сплати за проїзд на таксі, в ході конфлікту йому було заподіяно матеріальну шкоду та тілесні ушкодження, що є звинуваченням у формі приватного обвинувачення, від якого він відмовився під час судового розгляду, у зв`язку з чим вважає за необхідне кримінальне провадження закрити.

Крім того, вважає, що судом при призначенні покарання не врахована позиція потерпілого щодо призначення покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, оскільки в діях ОСОБА_7 не вбачається хуліганського мотиву, а матеріальна та моральна шкода відшкодована в повному обсязі.

На апеляційні скарги захисника адвоката ОСОБА_6 та потерпілого ОСОБА_8 від прокурора Маріупольської місцевої прокуратури№1 ОСОБА_9 надійшли заперечення, в яких прокурор відстоював законність та обґрунтованість прийнятого судом рішення, просив вирок суду залишити без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

Позиції учасників судового провадження.

Захисник ОСОБА_6 , діючий в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , обвинувачений ОСОБА_7 підтримали доводи апеляційних скарг, просили вирок Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 29 січня 2018р. щодо ОСОБА_7 скасувати, справу направити до суду першої інстанції на новий судовий розгляд.

Прокурор ОСОБА_5 , яка заперечувала проти апеляційних вимог захисника ОСОБА_6 та потерпілого ОСОБА_8 , просила вирок суду залишити без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

Мотиви суду апеляційній інстанції.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення захисника ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , думку прокурора ОСОБА_5 , перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційні скарги захисника та потерпілого задоволенню не підлягають на таких підставах.

Виходячи з вимог ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції, переглядає рішення суду першої інстанції, в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Суд першої інстанції перевіряв в судовому засіданні доводи захисника ОСОБА_10 , діючого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , зазначені в апеляційній скарзі, які свого підтвердження не знайшли.

Висновки суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину за обставин та в обсязі, встановленому у судовому засіданні та наведеному в мотивувальній частині вироку підтверджуються сукупністю досліджених в судовому засіданні узгоджених між собою, стосовних, допустимих, достовірних та достатніх доказів.

Колегія суддів вважає апеляційні доводи захисника ОСОБА_10 , діючого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , та потерпілого ОСОБА_8 неспроможними, виходячи з наступного.

Обвинувачений ОСОБА_7 у судовому засіданні свою вину визнав частково, та не заперечував, що 24.03.2017 року знаходився у стані алкогольного сп`яніння, скористався послугами служби таксі, на вимогу водія таксі, відмовився оплачувати проїзд, тому що грошей не було, вони були на банківській картці, почався конфлікт. Він дістав ніж, який мав при собі для побутових цілей, та проткнув водію таксі три колеса його автомобіля за те, що він не захотів їх везти далі. Під час спроби водія зупинити його, розвернувшись, навідліг випадково попав по шиї останньому ножем, коли він був до нього повернутий обличчям, умислу на спричинення потерпілому тілесних пошкоджень не мав.

Суд критично оцінив їх, оскільки вони були спростовані сукупністю доказів, які були оцінені судом в їх сукупності з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Позицію обвинуваченого ОСОБА_7 суд обґрунтовано розцінив як спосіб захисту від пред`явленого обвинувачення

Судом встановлено, що фактично не оспорюються учасниками судового розгляду, те, що подія мала місце 24 березня 2017 року, в період часу з 19:10 до 19:20 годин, біля автомобіля служби таксі служби «898» марки «Фольксваген-Каді», д/н НОМЕР_1 , який належить потерпілому ОСОБА_8 , яке було припарковано біля відділення «Нова пошта», розташованого по пр. будівельників, буд. 98, в Центральному районі м. Маріуполя

Обвинувачений ОСОБА_7 не заперечував, що він скористався послугами служби таксі служби «898», які йому була надані за договором такого перевезення.

Таким чином, обвинувачений не заперечував, що йому була надана послуга автомобільного транспорту, у зв`язку з чим потерпілий висловив законну вимогу сплатити за проїзд.

Разом з тим, обвинувачений проігнорував існуючі правила і норми поведінки в суспільстві, безпричинно, супроводжуючи свої дії нецензурною лайкою, з особливою зухвалістю, дістав з кишені надягненої на ньому куртки розкладний ніж та пошкодив майно ОСОБА_8 , а саме: проткнув три колеса автомобіля «Фольксваген-Каді», тим самим завдавши матеріальний збиток останньому на загальну суму 3600 гривень.

Продовжуючи свої злочинні дії ОСОБА_7 , після спроби потерпілого припинити його незаконні дії, утримуючи в руці предмет, спеціально пристосований для нанесення тілесних ушкоджень, а саме: розкладний ніж, завдав ОСОБА_8 одного удару вищевказаним ножем в область шиї праворуч, спричинивши потерпілому тілесні ушкодження у вигляді колото-різаної рани шиї праворуч, що по ступеню тяжкості відноситься до легких тілесних ушкоджень, які потягли за собою короткочасний розлад здоров`я на термін більше 6-ти, але не більше 21-ї доби, після чого з місця вчинення злочину зник.

Факт спричинення легких тілесних ушкоджень, які потягли за собою короткочасний розлад здоров`я підтверджується висновком судово-медичної експертизи КЗОЗ «Донецьке обласне бюро СМЕ» № 312 від 18.04.2017 року, відповідно до якого тілесні ушкодження потерпілого ОСОБА_8 , а саме колото-різана рана шиї праворуч, утворилися в результаті дії гостро-ріжучого предмета, можливо в зазначений термін; ступінь тяжкості тілесних ушкоджень, які були нанесені потерпілому, як у своїй сукупності, так і окремо відносяться до легких тілесних ушкоджень, що тягнуть за собою короткочасний розлад здоров`я, оскільки рана потребує для свого загоєння та утворення спроможного рубця строк понад 6, але не більше 21-го дня; дані тілесні ушкодження могли бути нанесені та утворені від дії одного колючо-ріжучого предмету та від одного травмуючого впливу. (т.1, а.с.82-83)

Доводи захисту та обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що тілесні ушкодження були спричиненні ОСОБА_7 не умисно, спростовуються показаннями потерпілого ОСОБА_8 , який у судовому засіданні наполягав на тому, що удар ОСОБА_7 було завдано навмисно, ніж був направлений ОСОБА_7 на нього, після спроби ухилитися, останній все ж завдав йому удар ножем по шиї з правого боку зверху донизу.

Не прийняти до уваги показання потерпілого ОСОБА_8 у даній частині у суду не було підстав, оскільки показання потерпілого носять послідовний характер, які не суперечать висновку судово-медичної експертизи КЗОЗ «Донецьке обласне бюро СМЕ» № 409 від 24.03.2017 року, відповідно до якого виявлені у потерпілого ОСОБА_8 тілесні ушкодження могли утворитися за обставин, на які вказує потерпілий в протоколі слідчого експерименту за його участю; не виключено можливість спричинення тілесних ушкоджень, які є у потерпілого ОСОБА_8 в області шиї справа від дії леза ножа, наданого на експертизу. (т.1, а.с.92-93)

З протоколу проведення слідчого експерименту та відеозаписом до нього від 07.04.2017 року за участю потерпілого ОСОБА_8 , вбачається, що потерпілий продемонстрував обставини вчинення відносно нього злочину 24.03.2017 року, показав удар ножем, завданий йому обвинуваченим ОСОБА_7 , правою рукою зверху донизу по шиї перпендикулярно тілу статиста. (т.1, а. с. 98, 99-102).

Факт пошкодження майна, яка належить потерпілому, не заперечував обвинувачений ОСОБА_7 , що підтверджується протоколом огляду місці події від 24.03.2017 року, за яким за адресою: пр. Будівельників, 98, м. Маріуполь, на ділянці відкритої місцевості громадського місця, де розташована автомобільна стоянка, напроти відділення № 13 «Нова пошта», виявлено автомобіль Volkswagen Caddy білого кольору, державний реєстраційний знак НОМЕР_1 , на якому виявлені пошкодження двох передніх шин та однієї шини заднього правого колеса (т.1, а.с.66-74)

Доводи захисту та обвинуваченого ОСОБА_7 про відсутність з боку обвинуваченого хуліганських мотивів, а саме те, що в його діях відсутнє грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось зухвалістю, вчиненому із застосуванням іншого предмета, спеціального пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень, не відповідає дійсності.

Так, обвинувачений ОСОБА_7 усвідомлював, що він, скористався послугами служби таксі служби «898», які йому була надані за договором такого перевезення та те, що потерпілий виконував обов`язки водія, у зв`язку з чим висловив щодо нього законні вимоги сплатити за проїзд.

Разом з тим, обвинувачений проігнорував існуючі правила і норми поведінки в суспільстві, безпричинно, супроводжуючи свої дії нецензурною лайкою, з особливою зухвалістю, дістав з кишені надягненої на ньому куртки розкладний ніж та пошкодив майно ОСОБА_8 , а саме: проткнув три колеса автомобіля «Фольксваген-Каді», тим самим завдавши матеріальний збиток останньому на загальну суму 3600 гривень та умисно спричинив потерпілому тілесні ушкодження, тим самим проявив особливу зухвалість

Особлива зухвалість виявилась у нахабному поводженні обвинуваченого, яке було поєднане з насильством, що спричинило потерпілому тілесне ушкодження та пошкодження майна, тимчасове порушення нормальної діяльності потерпілого, який 24.03.2017 року вийшов на робочу зміну у службу таксі та вимушений був припинити свою діяльність із-за неправомірних дій обвинуваченого.

Таким чином, хуліганський мотив знайшов свій вияв у певних низьких спонукань, які були виявлені у п`яній зухвалості, у прояві грубої сили, зневаги обвинуваченого до оточуючих.

Доводи, зазначені в апеляційних скаргах, про те, що між потерпілим та обвинуваченим мали місце неприязні стосунки, на ґрунті яких виник конфлікт, не заслуговують на увагу.

Так, судом першої інстанції було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 та потерпілий між собою не були знайомі, в особистих неприязних стосунках не перебували, поштовхом до вчинення кримінального правопорушення став малозначний привід, а саме вимога потерпілого сплатити за проїзд, проте обвинувачений ОСОБА_7 , проявляючи свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки у суспільстві, почав висловлюватися нецензурною лайкою , вийшов з автомобілю, безпричинно, з особливою зухвалістю, дістав з кишені розкладний ніж, яким проткнув колеса автомобіля, після спроби потерпілого припинити його незаконні дії, утримуючи в руці предмет, спеціально пристосований для нанесення тілесних ушкоджень, а саме розкладний ніж, умисно завдав потерпілому один удар ножем в область шиї праворуч, чим спричинив потерпілому тілесні ушкодження.

Все це свідчить про те, що такі суб`єктивні ознаки, як мотив вчинення і спрямованість умислу є основними критеріями, які відрізняють хуліганство від суміжних злочинів, тому доводи захисту та потерпілого, викладені в апеляційній скарзі, про те, що дії обвинуваченого слід кваліфікувати за ст.124 та ст.194 КК України, є помилковими.

Висновок

Суд, аналізуючи об`єктивно з`ясовані обставини, підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом, прийшов до обґрунтованого висновку, що подія кримінального правопорушення мала місце, винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні при обставинах, викладених у вироку суду доведена повністю, дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.4 ст.296 КК України кваліфіковані вірно як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю та вчиненому із застосуванням іншого предмета, спеціального пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень.

З огляду на матеріали кримінального провадження, обставини вчиненого злочину, виходячи з приписів ст.50,65 КК України, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим ОСОБА_7 злочину, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів; особу обвинуваченого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, на обліках у лікаря психіатра, нарколога не перебуває, не працює, за місцем проживання характеризується посередньо, є інвалідом третьої групи; обставиною, що пом`якшує міру покарання обвинуваченого, суд визнав добровільне відшкодування матеріальної шкоди потерпілому, обставинами, що обтяжують міру покарання,- вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння та рецидив злочину.

Колегія суддів повністю погоджується із висновком суду першої інстанції, щодо призначеного покарання обвинуваченому і вважає покарання, необхідним й достатнім.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду і у той частині, що обвинувачений ОСОБА_7 фактично частково визнав себе винним в інкримінованому злочині, що свідчить про відсутність щирого розкаяння обвинуваченого, що, в свою чергу, характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

Разом з тим, відшкодування потерпілому матеріальних збитків, стан здоров`я обвинуваченого, позиція потерпілого щодо призначення покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, надало суду першої інстанції можливість призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі у мінімальних межах санкції інкримінованої частини статті Особливої частини Кримінального кодексу України.

Вирок суду є законним, обґрунтованим та вмотивованим, відповідає вимогам ст.ст.370,374 КПК України, порушень кримінального процесуального закону та підстав для скасування або зміни вироку, передбачених ст.409 КПК України, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.405,407,419 КПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 , діючого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , та потерпілого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 29 січня 2018 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

На ухвалу суду може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом 3-х місяців.

Судді:

____________ _____________ ________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3