Номер провадження: 11-кп/785/1205/18
Номер справи місцевого суду: 500/7137/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.10.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 ,

обвинуваченої: ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0002954 від 16.10.2017 року за апеляційною скаргоюобвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 06.02.2018 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Нова Некрасівка Ізмаїльського району Одеської області, громадянка України, з неповною середньою освітою, не одруженої, не працюючої, яка зареєстрована за адресою : АДРЕСА_1 , фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимої:
-24.12.2010 рокуІзмаїльським міськрайонним судом Одеської області за ч. 1. 2, 3 ст. 185 КК України до 3-х років позбавлення волі, в силу ст.ст. 75, 76 КК України звільнена від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком 1 рік 6 місяців;

-21.08.2012 року Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області за ч. 2, 3 ст. 185 КК України до 3-х років позбавлення волі, в силу ст. 71 КК України до покарання строком на 3 роки 3 місяці;

-02.03.2016 рокуІзмаїльським міськрайонним судом Одеської області за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 125, 70 КК України до 2-х років позбавлення волі, в силу ст. 71 КК України до покарання строком на 3 роки 3 місяці. На підставі ст. 75 п. 2. 3 ч. 1 ст. 76 КК України звільнена від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком на 2 роки;

визнана винною та засуджена за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України, до покарання призначеного за цим вироком, частково приєднано не відбуте покарання за вироком Ізмаїльського міськрайонного суду від 02 березня 2016 року у виді 6 місяців позбавлення волі і остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років 6 місяців.

встановив:

Зазначеним вироком суду ОСОБА_7 визнана винною та засуджена за вчинення злочину, який було скоєно за наступних обставин:

16 жовтня 2017 року, ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, прийшла до будинку, розташованому в АДРЕСА_2 , до свого знайомого, з яким підтримувала дружні стосунки - ОСОБА_8 , для вживання алкогольних напоїв.
Зайшовши у зазначений вище будинок, в однієї з кімнат, ОСОБА_7 побачила сплячого в ліжку ОСОБА_8 , якого намагалась розбудити для подальшого вживання алкогольних напоїв, але на всі спроби його розбудити, останній не реагував.
Після чого ОСОБА_7 вирішила підпалити ковдру якою був укритий останній для того, щоб він прокинувся для подальшого спільного вживання спиртних напоїв.
З метою реалізації свого жарту відносно ОСОБА_8 , ОСОБА_7 повернулась до себе до дому, взяла пластмасову ємкість від бензопили у якої знаходився паливно-мастильний матеріал схожий не бензин, повернулася до будинку ОСОБА_8 , пройшла до кімнати у якій спав останній, та діючи умисно облила його паливно-мастильною сумішшю, яку принесла з собою та підпалила ліжко та ковдру, якою укривався ОСОБА_8 , після чого з місця вчинення злочину зникла.
16 жовтня 2017 року біля 00 годин 35 хвилин ОСОБА_8 було госпіталізовано до Ізмаїльської міської центральної лікарні де він знаходився на лікуванні та ІНФОРМАЦІЯ_2 о 05 годині 30 хвилин помер.
Згідно висновку судово-медичної експертизи № 431 від 28.112017 року ОСОБА_8 отримав термічний опік 2-3 ступеня, 75% поверхні тіла (голови, шиї, тулубу, рук, ніг).
Виявлені при експертизі трупу ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді термічних опіків 75% поверхні тіла, утворилися при житті, від дії полум`я, що підтверджується ступенем їх враженості, наявністю ознак обгорання шкіри і волосся.
Смерть ОСОБА_8 знаходиться в прямому причинному зв`язку з отриманими опіками 2-3 ступеня 75% поверхні тіла (голова, шия, тулуб, руки і ноги) і прослідувала від розвиненої токсемії.
На вирок міськрайонного суду обвинувачена ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, вказуючи на незгоду з вироком районного суду з підстав його незаконності та необґрунтованості. При цьому обвинувачена в апеляційній скарзі підтвердила обставини скоєння нею злочину, так як вони викладені в обвинувальному акті та вироку суду першої інстанції, але при цьому зазначила, що не бажала настання смерті потерпілого ОСОБА_8 або заподіяння йому тяжких тілесних ушкоджень.

Наполягає на тому, що її дії були лише жартом та спробою розбудити ОСОБА_8 , а коли полум`я розгорілося то вона намагалася його загасити, але не змогла, після чого пішла з будинку.

Наполягає на тому, що її дії не були направлені на умисне заподіяння ОСОБА_8 тяжких тілесних ушкоджень, а тому вважає, що її дії необхідно кваліфікувати як вбивство з необережності.

Також вважає, що при призначенні покарання, районний суд не прийняв до уваги її щире каяття та повне визнання своєї провини у скоєному правопорушенні, а також знаходження на її утриманні неповнолітньої дитини.

Просить вирок суду першої інстанції змінити, перекваліфікувавши її дії з ч. 2 ст. 121 КК України на ч. 1 ст. 119 КК України та призначити їй покарання в межах санкції даної статті.

До початку судового розгляду, від потерпілого ОСОБА_9 надійшло клопотання, якому він просив розглянути справу за його відсутність, з вироком районного суду погодився, вважаючи його законним і обґрунтованим та просив його залишити без змін.

Заслухавши суддю - доповідача; обвинувачену, яка підтримала свою апеляційну скаргу та просила її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, прийнявши до уваги викладену у клопотанні потерпілого думку щодо законності вирокоу; вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляції; провівши судові дебати та надавши обвинуваченій ОСОБА_7 останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченої задоволенню не підлягає, а вирок суду необхідно залишити без зміни, виходячи з наступного:

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіряючи вирок суду, в межах поданих апеляційних скарг, на відповідність його вимогам закону в частині встановлення винуватості обвинуваченої у вчиненому злочині та призначення обвинуваченій ОСОБА_7 покарання, апеляційний суд прийшов до висновку про його законність та обґрунтованість.

Так, висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченої ОСОБА_7 у інкримінованому йому злочині підтверджуються дослідженими безпосередньо в судовому засіданні районного суду доказами, а саме визнавальними свідченнями обвинуваченої ОСОБА_7 та іншими дослідженим районним судом доказами.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, в судовому засіданні районного суду, обвинувачена не заперечувала факту вчинення нею злочину за обставин, які були викладені в обвинувальному акті та які були встановлені районним судом під час розгляду кримінального провадження.

При цьому обвинувачена ОСОБА_7 визнала, що дійсно, в день та час встановлений під час досудового слідства, вона прийшла в дім де мешкав ОСОБА_8 , та маючи на меті розбудити його для подальшого спільного вживання спритних напоїв, однак не добудившись його, підпалила ковдру, якою він вкривався, обливши її попередньо паливно-мастильною сумішшю, яку взяла у себе дома. Після того, як вона побачила, що полум`я розгорілося, пішла з будинку потерпілого, а пізніше їй стало відомо, що ОСОБА_8 було госпіталізовано до лікарні, де він помер.

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачена підтвердила надані нею в районному суді показання, однак вказала, що її дії були не умисними, оскільки настання смерті потерпілого вона не бажала. Після того, як ковдра та одежа потерпілого загорілася, вона намагалася погасити полум`я, однак їй це не вдалося. За таких обставин вважає, що її дії необхідно було кваліфікувати за ч.1 ст.119 КК України.

Разом з тим, судова колегія апеляційного суду погоджується з висновками міськрайонного суду з приводу того, що обвинувачена ОСОБА_7 умисно заподіяла потерпілому ОСОБА_8 тяжкі тілесні ушкодження від яких настала його смерть, так як використавши горючу суміш для запалення ковдри, якою був накритий сплячий ОСОБА_8 вона діяла умисно, оскільки будучи обізнаною, що полита нею на потерпілого суміш є паливно-мастильним матеріалом бензином, вона повинна була розуміти наслідки своїх дій, зокрема спричинення такими діями потерпілому тілесних ушкоджень, в тому числі і можливості настання його смерті внаслідок їх отримання.

На умисність таких дій також вказує поведінка обвинуваченої, яка після вчинення підпалу потерпілого, пішла з будинку і при цьому не прийняла жодних заходів щодо надання допомоги потерпілому шляхом гасіння пожежі, а також не вжила жодних заходів, направлених на повідомлення інших осіб про необхідність надання належної допомоги потерпілому і при цьому нікого про пожежу не повідомила.

Наведені обставини підтверджені особистими поясненнями обвинуваченої, які були надані нею безпосередньо під час проведення слідчого експерименту і в судовому засіданні районного суду. Водночас ці пояснення спростовують твердження обвинуваченої, заявлені нею в судовому засіданні апеляційного суду про те, що вона приймала заходи щодо гасіння пожежі.

В зв`язку з наведеним, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_7 в частині спричинення нею потерпілому ОСОБА_8 тяжких тілесних ушкоджень, що призвели до його смерті з необережності, а саме вчинення вбивства через необережність, не знаходять свого підтвердження під час апеляційного розгляду, оскільки спростовуються дослідженими у справі доказами, аналіз яких наведений у вироку районного суду, а саме: протоколом огляду місця події від 16.10.2017 року та 17.10.2017 року; протоколі огляду трупу ОСОБА_8 від 17.10.2017 року; висновком експерта №2645-Х від 04.12.2017 року про те, що вилучена в ході проведення 17.10.2017 року огляду домоволодіння обвинуваченої рідина, якою обвинувачена облила потерпілого є нафтопродуктом бензинової фракції нафти; висновком судово-медичної експертизи №431 від 28.11.2017 року, згідно якого потерпілий ОСОБА_8 отримав термічний опік 2-3 ступеня, 75% поверхні тіла (голови, шиї, тулубу, рук, ніг), тобто тілесні ушкодження у вигляді термічних опіків 75% поверхні тіла, які утворилися при житті, від дії полум`я, що підтверджується ступенем їх враженості, наявністю ознак обгорання шкіри і волосся та його смерть знаходиться в прямому причинному зв`язку з отриманими опіками 2-3 ступеня 75% поверхні тіла (голова, шия, тулуб, руки і ноги) і прослідувала від розвиненої токсемії.
За таких обставин, апеляційний суд вважає вірними висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченої ОСОБА_7 в умисному заподіянні тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_8 , які були небезпечними для його життя в момент їх заподіяння, вчинені способом, що має характер особливого мучення і яке призвело до його смерті, тобто скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, за встановлених районним судом та викладених у вироку обставин, які ніким з учасників кримінального провадження в тому числі обвинуваченою на той час не оспорювалися.

На цих підставах апеляційний суд вважає що вирок суду є обґрунтованим і таким, що відповідає фактичним обставинам справи, які були досліджені та встановлені міськрайонним судом при розгляді обвинувального акту у кримінальному провадженні відносно обвинуваченої ОСОБА_7 .

Вирішуючи питання про те, яка міра покарання має бути призначена обвинуваченій ОСОБА_7 і чи повинна вона її відбувати, суд першої інстанції, як зазначено у вироку, врахував відповідно до ст.65 КК України дані про особу винної, характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, обставини його вчинення, а також обставину, яка у в відповідності до вимог ст.66 КК України пом`якшує її покарання - щире каяття, повне визнання своєї провини та сприяння розкриттю злочину та прийшов до висновку про необхідність призначення обвинуваченій покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

Судом також встановлено обставини, які згідно ст. 67 КК України обтяжують покарання для обвинуваченої ОСОБА_7 , а саме скоєння нею злочину відносно потерпілого ОСОБА_8 в стані алкогольного сп`яніння, скоєння нового злочину в період випробувального терміну за попереднім вироком, з чим апеляційний суд погоджується.

Як видно з поданої обвинуваченим апеляції, обвинувачена не погоджується з обраним йому районним судом видом покарання і просить призначити їй покарання за санкцією ч. 1 ст. 119 КК України, але як сказано вище судова колегія не знаходить підстав для перекваліфікації її дій з ч. 2 ст. 121 КК України на ч. 1 ст. 119 КК України.

При цьому обвинувачена також посилається на необхідність врахування як пом`якшуючої покарання обставини щирого каяття, повне визнання нею своєї провини, а також знаходження на її утриманні неповнолітньої дитини.

Разом з тим, доводи обвинуваченої про неврахування цих обставин при призначенні покарання не можуть бути прийняті до уваги, оскільки як свідчить оскаржуваний вирок, зазначені обставини були враховані районним судом, в тому числі і їх прийнято до уваги.

Наявність на утриманні обвинуваченої неповнолітньої дитини сина ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_3 , з урахуванням інших встановлених даних щодо обставин вчиненого злочину, його тяжкості та наслідків, а також даних про особу обвинуваченої, не можуть слугувати підставою для пом`якшення покарання, оскільки обвинуваченій визначено мінімальне покарання, передбачене санкцією зазначеної статті кримінального закону.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що покарання, яке призначено обвинуваченій, визначено в межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений нею злочин, з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, обставин його вчинення, даних про особу обвинуваченої та приходить до висновку що за своїм видом та розміром призначене покарання є відповідним та достатнім для запобігання вчинення ОСОБА_7 нових злочинів.

Крім того, апеляційний суд приймає до уваги ту обставину, що обвинувачена ОСОБА_7 раніше неодноразово притягувалася до кримінальної відповідальності, але висновків для себе не зробила та скоїла новий тяжкий злочин.

За таких обставин, з урахуванням усіх встановлених в сукупності районним судом та апеляційним судом обставин справи та даних про особу обвинуваченої, суд першої інстанції, з урахуванням вимог ст.ст. 50 та 65 КК України, призначив обвинуваченій відповідне покарання у зазначеному у вироку суду розмірі та прийшов до вірного висновку, що виправлення, перевиховання обвинуваченої та попередження вчинення нею нових злочинів не можливе без її ізоляції від суспільства.

Таким чином, незважаючи на доводи апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_7 , призначене обвинуваченій покарання, як за своїм видом, так і розміром, не може бути визнане явно несправедливим внаслідок суворості та служити підставою для зміни або скасування вироку, оскільки, з урахуванням обставин наведених у вироку, воно відповідає ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченою кримінального правопорушення, характеризуючих особу обвинуваченої даних та є необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів, тобто для досягнення мети покарання, відповідно до положень, які містяться в ст. 50 КК України.

При цьому, колегія суддів не виявила допущених істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону під час розгляду справи та постановлення вироку суду, а тому вважає, що постановлений по справі вирок відносно ОСОБА_7 є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування або зміни за результатами апеляційного розгляду не встановлено, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 06.02.2018 року відносно ОСОБА_7 за ч.2 ст.121 КК України залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженою, який тримається під вартою, - в той самий строк, з дня вручення їй копії судового рішення.

Судді апеляційного суду Одеської області

ОСОБА_2 . ОСОБА_11 .