Ухвала
Іменем України

31 жовтня 2018 року

м. Київ
справа № 686/19544/18

провадження № 51-9517 ск 18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 11 вересня 2018 року,
встановив:
Ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 вересня 2018 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_4 про скасування арешту, у кримінальному провадженні № 0000132.
Апеляційний суд Хмельницької області ухвалою від 11 вересня 2018 року, керуючись ч. 4 ст. 399 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на вказану ухвалу слідчого судді.
У касаційній скарзі порушується питання про скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції.
Перевіривши доводи касаційної скарги та надані копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 слід відмовити на таких підставах.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, доданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення (п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України).
У Рішенні Європейського суду з прав людини від 28 березня 2006 року у справі «Мельник проти України» (заява № 23436/03) зазначено, що спосіб, у який ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також повинні бути взяті до уваги норми внутрішнього законодавства.
Як убачається з касаційної скарги та доданої копії оскаржуваного судового рішення, суддя-доповідач, відмовляючи у відкритті провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 , зазначив, що ухвала слідчого судді, якою відмовлено у задоволенні клопотання про скасування арешту оскарженню в апеляційному порядку не підлягає згідно з положеннями ст. 309 КПК.

Відмова апеляційного суду у відкритті апеляційного провадження у зв`язку із оскарженням такого судового рішення слідчого судді, окреме оскарження якого на цій стадії законом не передбачене, не є свідченням обмеження доступу до правосуддя, як про це йдеться в касаційній скарзі.

В ухвалі Європейського суду з прав людини від 08 січня 2008 року щодо прийнятності заяви N 32671/02 у справі "Скорик проти України" зазначено, що право на суд, одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак ці обмеження не повинні впливати на користування правом у такий спосіб і до такої міри, що саму його суть буде порушено. Вони повинні відповідати законній меті і тут має бути розумний ступінь пропорційності між засобами, що застосовуються, та метою, яку намагаютьсядосягнути.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду, такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (пункт 57 Рішення у справі «Ашингдейн проти Сполученого Королівства» від 28 травня 1985 року, пункт 96 Рішення у справі «Кромбах проти Франції» від 13 лютого 2001 року).
За таких обставин, наявність визначених у законі вимог щодо звернення до суду вищого рівня в разі незгоди із судовим рішенням не є тотожним обмеженню в доступі до правосуддя, а отже не означає обмеження у праві на справедливий судовий розгляд.
Разом із цим п. 9 ч. 1 ст. 309 КПК передбачена можливість оскарження ухвали слідчого судді про арешт майна або відмову у ньому. Скарги на інші ухвали слідчого судді, в тому числі й про відмову у задоволенні клопотання про скасування арешту майна, оскарженню не підлягають і заперечення проти них можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.
Враховуючи те, що ухвала слідчого судді про відмову у скасуванні арешту не входить до переліку ухвал, передбачених ст. 309 КПК, які підлягають оскарженню в апеляційному порядку, рішення судді суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті апеляційного провадження є законним, обґрунтованим та достатньо вмотивованим. З таким рішенням апеляційного суду колегія суддів касаційної інстанції погоджується.
Таким чином, оскільки з касаційної скарги ОСОБА_4 , доданих до неї копій судових рішень не вбачається підстав для задоволення касаційної скарги, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 11 вересня 2018 року.
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3