АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі судового засідання ОСОБА_4

за участю прокурора ОСОБА_5

представника ОСОБА_6

власника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві апеляційні скарги представника власників майна ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , адвоката ОСОБА_10 , представника власника майна ОСОБА_11 , адвоката ОСОБА_12 , представника власників майна ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , адвоката ОСОБА_6 , представника власника майна ОСОБА_15 , адвоката ОСОБА_16 , та власників майна ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_7 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 14 лютого 2017 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС ГСУ НП України ОСОБА_23 та накладено арешт на майно, а саме на грошові кошти, що знаходяться на банківських рахунках 361 фізичної особи, які відкриті в АТ «Імексбанк», в тому числі і на рахунок № НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_17 , рахунок № НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_8 , рахунок № НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_9 , рахунок № НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_11 , рахунок № НОМЕР_5 , який належить ОСОБА_18 , рахунок № НОМЕР_6 , який належить ОСОБА_7 , рахунок № НОМЕР_7 , який належить ОСОБА_19 , рахунок № НОМЕР_8 , який належить ОСОБА_20 , рахунок № НОМЕР_9 , який належить ОСОБА_21 , рахунок № НОМЕР_10 , який належить ОСОБА_22 , рахунок № НОМЕР_11 , який належить ОСОБА_13 , рахунок № НОМЕР_12 , який належить ОСОБА_14 , рахунок № НОМЕР_13 , який належить ОСОБА_24 , рахунок № НОМЕР_14 , який належить ОСОБА_15 .

Постановлене рішення слідчий суддя мотивував тим, що стороною обвинувачення доведено наявність підстав для застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження з метою збереження речових доказів.

В поданих апеляційних скаргах ставиться питання про скасування ухвали слідчого судді в частині накладення арешту на грошові кошти ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_7 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_24 , ОСОБА_22 , ОСОБА_15 та постановлення нової ухвали, якою в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна в цій частині відмовити. Так, апелянти зазначають про відсутність підстав для застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження, оскільки стороною обвинувачення не доведено, що арештовані грошові кошти набуті протиправним шляхом або є предметом кримінального правопорушення, що виключає наявність у них ознак ст. 98 КПК України та можливості використання їх як речових доказів. Також, на думку апелянтів, слідчим не надано доказів, які б вказували, що власники зазначеного майна якимось чином причетні до тих дій, які є предметом досудового розслідування в рамках кримінального провадження № 0000273 та є недобросовісними його набувачами.

Також, в поданих апеляційних скаргах ставиться питання про поновлення пропущеного строку на оскарження ухвали слідчого судді, посилаючись на ті обставини, що розгляд клопотання слідчого про арешт майна відбувся без повідомлення його власників, а копії постановленого судом рішення на їх адреси не надсилались.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника ОСОБА_6 та власника майна ОСОБА_7 , які підтримали подані ними апеляційні скарги і просили їх задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг вважаючи ухвалу слідчого судді законною і обґрунтованою, дослідивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційних скарг, в тому числі і щодо підстав для поновлення пропущеного строку на оскарження ухвали слідчого судді, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Апеляційній скарги на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 14 лютого 2017 року було подано представником власників майна ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , адвокатом ОСОБА_10 , представником власника майна ОСОБА_11 , адвокатом ОСОБА_12 , представником власників майна ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , адвокатом ОСОБА_6 , представником власника майна ОСОБА_15 , адвокатом ОСОБА_16 , та власниками майна ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_7 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , а тому, діючи відповідно до ст. 404 КПК України, перегляд даного судового рішення здійснюється в межах поданих апеляційних скарг.

В судове засідання, з осіб, які подали апеляційні скарги, з`явилися лише власник майна ОСОБА_7 та представник ОСОБА_6 , від інших апелянтів надійшли заяви про проведення судового засідання за їх відсутності, в зв`язку з чим колегія суддів не вбачає перешкод для розгляду апеляційних скарг за відсутності вказаних осіб.

Враховуючи ті обставини, що розгляд клопотання про арешт майна відбувся без повідомлення осіб, які подали скарги, а надані суду матеріали не містять відомостей про направлення їм копії постановленого судом рішення, колегія суддів погоджується з доводами апелянтів щодо поважності причин пропуску строку на оскарження ухвали слідчого судді та вважає за необхідне поновити пропущений строк.

Також, колегія суддів, дослідивши надані їй матеріали, вважає обґрунтованими доводи апелянтів щодо відсутності підстав для накладення арешту на належне їм майно, з огляду на наступні обставини.

Відповідно до вимог ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
На переконання колегії суддів, слідчий суддя під час розгляду клопотання слідчого про накладення арешту на майно не в повній мірі дотримався вказаних вимог закону.
Так, Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000273 від 09 квітня 2015 року за фактом зловживання службовими особами АТ «Імексбанк» своїм службовим становищем, що спричинило тяжкі наслідки, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364-1 КК України.

Згідно доводів клопотання слідчого, 15 січня 2015 року Національним банком України винесено постанову № 16/БТ «Про віднесення АТ «Імексбанк» до категорії проблемних» та 26 січня 2016 року постановою Правління Національного банку України № 50 банк віднесено до категорії неплатоспроможних.

Цього ж дня Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 16 «Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ «Імексбанк» з 27 січня 2015 року.

В подальшому, при здійсненні тимчасової адміністрації, встановлено, що у період з грудня 2014 року по січень 2015 року, службовими особами АТ «Імексбанк», всупереч обмеженням встановленим НБУ, проводились операції з перерахування коштів з рахунків фізичних та юридичних осіб, залишки на яких перевищували 200 000 грн., на рахунки інших фізичних осіб, відкритих у АТ «Імексбанк». При цьому, фактичні операції з видачі готівки з каси, з подальшим внесенням її в касу не проводилися, перерахування коштів здійснювалося виключно за рахунок внутрішньо банківських проводок, що дає підстави відносити дані операції до категорії сумнівних та визнавати їх такими, що були безпосередньо спрямованими на штучне створення правових підстав для виникнення обов`язку провести виплату суми гарантованого відшкодування за даними операціями.

Звертаючись в рамках вказаного кримінального провадження з клопотанням про арешт грошових коштів, що містяться на банківських рахунках, в тому числі і № НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_17 , № НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_8 , № НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_9 , № НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_11 , рахунок № НОМЕР_5 , який належить ОСОБА_18 , рахунок № НОМЕР_6 , який належить ОСОБА_7 , рахунок № НОМЕР_7 , який належить ОСОБА_19 , рахунок № НОМЕР_8 , який належить ОСОБА_20 , рахунок № НОМЕР_9 , який належить ОСОБА_21 , рахунок № НОМЕР_10 , який належить ОСОБА_22 , рахунок № НОМЕР_11 , який належить ОСОБА_13 , рахунок № НОМЕР_12 , який належить ОСОБА_14 , рахунок № НОМЕР_13 , який належить ОСОБА_24 , рахунок № НОМЕР_14 , який належить ОСОБА_15 , слідчий зазначив, що метою застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження є збереження речових доказів, оскільки на зазначених рахунках безпідставно сформовані суми грошових коштів на загальну суму 55 000 000, 00 грн., які є засобом вчинення злочину, оскільки дають можливість незаконно заволодіти грошовими коштами Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у вигляді відшкодування, а отже прямо використовуються для вчинення кримінального правопорушення.

Задовольняючи подане клопотання, слідчий суддя послався на доведеність стороною обвинувачення відповідності вказано майна критеріям ст. 98 КПК України.

Однак, дослідивши надані суду матеріали, колегія суддів з такими висновками слідчого судді не погоджується.

Згідно положень ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Крім того, ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна, серед іншого, допускається з метою збереження речових доказів.
Відповідно до вимог ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.
Вимоги щодо змісту клопотання про арешт майна містяться у ст. 171 КПК України, яка серед іншого зобов`язує учасників кримінального провадження, які звернулися з відповідним клопотанням, не лише зазначити про мету застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження, а і вказати на обставини, які дають підстави для застування такого обмежувального заходу та надати докази на підтвердження своїх доводів.
Проте, в клопотанні слідчого відсутнє належне обґрунтування своїх доводів, а в доданих до нього матеріалах не міститься достатніх доказів, які дають підстави вважати, що арештоване майно є засобом вчинення кримінального правопорушення, як стверджує про це слідчий в своєму клопотанні.

Зокрема, в клопотанні слідчого про арешт майна зазначено, що у період з грудня 2014 року по січень 2015 року, службовими особами АТ «Імексбанк», всупереч обмеженням встановленим НБУ, проводились операції з перерахування коштів з рахунків фізичних та юридичних осіб, залишки на яких перевищували 200 000 грн., на рахунки інших фізичних осіб, відкритих у АТ «Імексбанк». Проте, постанову «Про віднесення АТ «Імексбанк» до категорії проблемних» Національним банком України винесено 15 січня 2015 року та 26 січня 2016 року постановою Правління Національного банку України № 50 банк віднесено до категорії неплатоспроможних.

Також, сторона обвинувачення стверджуючи, що загальна сума, яка нібито є засобом вчинення злочину - це 55 000 000, 00 грн., не надає жодних відомостей з приводу розміру грошових коштів, що безпосередньо знаходяться банківських рахунках вказаних фізичних осіб.

Встановлення конкретної суми грошових коштів, що знаходяться на вказаних банківських рахунках, є обов`язковою умовою при вирішенні питання про арешт майна, оскільки ст. 173 КПК України, покладає на суд обов`язок визначити розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Крім того, слід зазначити, що ініціюючи питання про арешт майна з метою збереження речових доказів, рішення про визнання цього майна речовим доказом, згідно наданих матеріалів, органом досудового розслідування не приймалось.

Таким чином, колегія суддів вважає недоведеними доводи слідчого з приводу того, що грошові кошти які знаходяться на банківських рахунках: № НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_17 , № НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_8 , № НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_9 , № НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_11 , рахунок № НОМЕР_5 , який належить ОСОБА_18 , рахунок № НОМЕР_6 , який належить ОСОБА_7 , рахунок № НОМЕР_7 , який належить ОСОБА_19 , рахунок № НОМЕР_8 , який належить ОСОБА_20 , рахунок № НОМЕР_9 , який належить ОСОБА_21 , рахунок № НОМЕР_10 , який належить ОСОБА_22 , рахунок № НОМЕР_11 , який належить ОСОБА_13 , рахунок № НОМЕР_12 , який належить ОСОБА_14 , рахунок № НОМЕР_13 , який належить ОСОБА_24 , рахунок № НОМЕР_14 , який належить ОСОБА_15 , відповідають критеріям ст. 98 КПК України, оскільки стороною обвинувачення не надано даних, які б давали підстави вважати, що це майно є об`єктом кримінального правопорушення, набуте в наслідок злочинних дій, або було знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

У зв`язку з цим, ні слідчим в поданому клопотанні, ні прокурором в судовому засіданні, в розумінні вимог ст. 173 КПК України, не надано достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні слідчий, а слідчий суддя у відповідності до ст. 94 КПК України, належним чином не оцінив ці докази, з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення.
За таких обставин, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали апеляційним судом, якою, у відповідності до встановлених вище обставин, в задоволенні клопотання слідчого слід в частині накладення арешту на грошові кошти, що знаходяться на банківських рахунках, а саме: № НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_17 , № НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_8 , № НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_9 , № НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_11 , рахунок № НОМЕР_5 , який належить ОСОБА_18 , рахунок № НОМЕР_6 , який належить ОСОБА_7 , рахунок № НОМЕР_7 , який належить ОСОБА_19 , рахунок № НОМЕР_8 , який належить ОСОБА_20 , рахунок № НОМЕР_9 , який належить ОСОБА_21 , рахунок № НОМЕР_10 , який належить ОСОБА_22 , рахунок № НОМЕР_11 , який належить ОСОБА_13 , рахунок № НОМЕР_12 , який належить ОСОБА_14 , рахунок № НОМЕР_13 , який належить ОСОБА_24 , рахунок № НОМЕР_14 , який належить ОСОБА_15 , відмовити, а відтак, подані апеляційні скарги підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 173, 376, 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Клопотання представника власників майна ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , адвоката ОСОБА_10 , представника власника майна ОСОБА_11 , адвоката ОСОБА_12 , представника власників майна ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , адвоката ОСОБА_6 , представника власника майна ОСОБА_15 , адвоката ОСОБА_16 , та власників майна ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_7 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 про поновлення пропущеного строку на оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 14 лютого 2017 року, задовольнити.

Апеляційні скарги представника власників майна ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , адвоката ОСОБА_10 , представника власника майна ОСОБА_11 , адвоката ОСОБА_12 , представника власників майна ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , адвоката ОСОБА_6 , представника власника майна ОСОБА_15 , адвоката ОСОБА_16 , та власників майна ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_7 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 14 лютого 2017 року скасувати в частині накладення арешту на грошові кошти, що знаходяться на банківських рахунках, а саме № НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_17 , № НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_8 , № НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_9 , № НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_11 , рахунок № НОМЕР_5 , який належить ОСОБА_18 , рахунок № НОМЕР_6 , який належить ОСОБА_7 , рахунок № НОМЕР_7 , який належить ОСОБА_19 , рахунок № НОМЕР_8 , який належить ОСОБА_20 , рахунок № НОМЕР_9 , який належить ОСОБА_21 , рахунок № НОМЕР_10 , який належить ОСОБА_22 , рахунок № НОМЕР_11 , який належить ОСОБА_13 , рахунок № НОМЕР_12 , який належить ОСОБА_14 , рахунок № НОМЕР_13 , який належить ОСОБА_24 , рахунок № НОМЕР_14 , який належить ОСОБА_15 .

Постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання старшого слідчого в ОВС ГСУ НП України ОСОБА_23 в частині накладення арешту на грошові кошти, що знаходяться на банківських рахунках, а саме № НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_17 , № НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_8 , № НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_9 , № НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_11 , рахунок № НОМЕР_5 , який належить ОСОБА_18 , рахунок № НОМЕР_6 , який належить ОСОБА_7 , рахунок № НОМЕР_7 , який належить ОСОБА_19 , рахунок № НОМЕР_8 , який належить ОСОБА_20 , рахунок № НОМЕР_9 , який належить ОСОБА_21 , рахунок № НОМЕР_10 , який належить ОСОБА_22 , рахунок № НОМЕР_11 , який належить ОСОБА_13 , рахунок № НОМЕР_12 , який належить ОСОБА_14 , рахунок № НОМЕР_13 , який належить ОСОБА_24 , рахунок № НОМЕР_14 , який належить ОСОБА_15 , відмовити.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не
підлягає.

Судді: ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/796/13/2018 Категорія ст. 170 КПК України

Слідчий суддя суду 1-ї інстанції ОСОБА_25
Доповідач ОСОБА_1