Номер провадження: 11-сс/785/1681/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.10.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря судового засідання: ОСОБА_5 ,

представника власника майна: адвоката ОСОБА_6 ,

за участю слідчого: ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну представника власника майна ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 19.09.2018 року про накладення арешту на майно,-

встановив:

Оскарженою ухвалою в рамках кримінального провадження №0003151 від 10.09.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України було задоволено клопотання слідчого СВ Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 , погоджене прокурором Одеської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_9 та накладено арешт на нежитлове приміщення офісу-магазину загальною площею 72, 20 кв. м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101) із заборонами розпоряджатися вказаним приміщенням, вчиняти дії щодо його реконструкції та експлуатації.

Обгрунтовуючи накладення арешту на вказане майно, слідчий суддя вказав, що є достатні підстави вважати, що зазначене майно відповідає критеріям, зазначеним у п.п. 1, 3 ч. 2 ст. 167 КПК України та незастосування заборони на використання вказаного майна може привести до наслідків, які перешкоджатимуть кримінальному провадженню.

На вказану ухвалу слідчого судді адвокат ОСОБА_6 в інтересах власника майна ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій зазначила, що вважає оскаржувану ухвалу постановленою із порушення норм кримінального процесуального закону, оскільки слідчий суддя залишив поза увагою, що дозвіл на проведення огляду місця події надано судом 19.09.2018 року, приміщення оглядалось без участі його власника ОСОБА_8 , а самий арешт накладено безпідставно, оскільки з ухвали слідчого судді не вбачається конкретної мети арешту, натомість, ст. 356 КК України не передбачає в якості додаткового покарання конфіскацію майна, жодній особі в даному кримінальному провадженні не пред`явлено повідомлення про підозру та відсутні будь-які відомості про завдану зазначеним кримінальним правопорушенням матеріальну або моральну шкоду.

Посилаючись на викладені обставини, представник просить скасувати ухвалу слідчого судді в повному обсязі.

В судове засідання апеляційного суду 17.10.2018 року прокурор, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду, не з`явився, подав заяву, в якій просив провести судовий розгляд за його відсутності у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому засіданні, тому апеляційний суд, відповідно до положень ч. 4 ст. 405 КПК України, приходить до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за відсутності прокурора.

Заслухавши суддю-доповідача; пояснення представника власника майна, яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити; вивчивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала слідчого судді - скасування з огляду на наступні обставини.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційних скарг.

Положеннями ст.ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст. ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні та відповідати вимогам закону…

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому КПК порядку.

Частина 2 статті 171 КПК України встановлює, що у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.
До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
У відповідності до положень ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Як вбачається зі змісту клопотання слідчого про арешт майна (а.с. 1-3), в порушення вимог ч. 2 ст. 171 КПК України, останній в своєму клопотанні не зазначив відповідне обґрунтування необхідності арешту майна, а також розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Окрім того, слідчий в своєму клопотанні посилається на факт самовільного будівництва прибудови до нежитлового приміщення та незаконного збільшення площі приміщення до 72, 20 кв. м. При цьому, в обґрунтування цих тверджень слідчий додає до клопотання лише копію довідки КП ЖКС «Черьомушки» про склад сім`ї (а.с. 9), в якій зазначена загальна площа квартири АДРЕСА_2 , а не нежитлового приміщення, як на те слідчий посилається у клопотанні та копію декларації про готовність до експлуатації об`єкта (а.с. 14-18), відповідно до якої гр. ОСОБА_8 замовив в Департаменті Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області 18.06.2018 року реконструкцію нежитлового приміщення офісу-магазину за адресою: АДРЕСА_1 , без зміни геометричних розмірів.
Так, у клопотанні слідчим суперечливо, неповно та незрозуміло викладені обставини вчиненого правопорушення, оскільки з однієї сторони предметом вчинення правопорушення є нежитлове приміщення, а з іншого боку зазначає, що приміщення, яке належить ОСОБА_8 є житлова квартира.
Посилання слідчого на наявність в діях власника цієї квартири кримінального правопорушення не можна визнати такими, що підтверджені долученими до клопотання матеріалами, оскільки слідчим в його обгрунтування не було витребувано належної інформації щодо власника земельної ділянки, на якій було прибудоване приміщення, інформації щодо надання власником дозвільних документів, які могли свідчити про законність цієї прибудови.
Долучені до клопотання слідчим документи, на думку апеляційного суду, однозначно не свідчать про здійснення самовільної добудови до нежитлового приміщення та незаконного збільшення його площі ОСОБА_8 , оскільки слідчий, на підтвердження своїх доводів не витребував інформації щодо існування об`єкта реконструкції, щодо виділення ОСОБА_8 земельної ділянки на здійснення реконструкції, щодо законності чи незаконності такої реконструкції загалом та ОСОБА_8 зокрема та, як наслідок, своє клопотання про необхідність арешту зазначеного нежитлового приміщення належним чином не обґрунтував.
Натомість, як вбачається із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 19), 27.08.2018 року було зареєстровано право власності на нерухомий об`єкт за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 72, 2 кв. м. за гр. ОСОБА_8 на підставі свідоцтва про право власності, серії та номеру НОМЕР_1 , виданого 21.07.2010 року.
Встановлені апеляційним судом обставини вказують на невідповідність клопотання слідчого вимогам ч. 2 ст.171 КПК України.

Частина 3 статті 172 КПК України передбачає, що слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

Таким чином, апеляційним судом встановлено, що слідчий суддя районного суду при прийнятті до розгляду клопотання слідчого про накладення арешту на майно не звернув уваги на його невідповідність вимогам ст. 171 КПК України та не виконав приписів ч. 3 ст. 172 КПК України, згідно яких встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог ст. 171 цього Кодексу, своєю ухвалою повертає клопотання прокурору з встановленням строку в 72 години для усунення недоліків.

Більш того, як вбачається зі змісту ухвали слідчого судді (а.с. 31), розглядаючи клопотання, слідчий суддя районного суду при накладенні арешту на майно фактично обмежився лише цитуванням вимог кримінального процесуального закону без конкретизації його вимог конкретно до даного випадку та без належного обґрунтування необхідності задоволення клопотання про арешт майна.

З огляду на вказані обставини, враховуючи викладені вище порушення, допущені слідчим при складанні клопотання про накладення арешту на майно та слідчим суддею при його розгляді, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, скасування ухвали слідчого судді та постановлення апеляційним судом нової ухвали про повернення клопотання прокурору для усунення недоліків, пов`язаних із невідповідністю клопотання вимогам ст. 171 КПК України.

Керуючись ст.ст. 167-173, 376, 405, 407, 409, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд Одеської області -

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 19.09.2018 року, якою у рамках кримінального провадження №0003151 від 10.09.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України було задоволено клопотання слідчого СВ Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 , погоджене прокурором Одеської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_9 та накладено арешт на нежитлове приміщення офісу-магазину загальною площею 72, 20 кв. м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1 - скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою клопотання старшого слідчого Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 - повернути прокурору-процесуальному керівнику в даному кримінальному провадженні для усунення недоліків клопотання протягом 72 годин з моменту отримання копії ухвали апеляційного суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4