АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-cc/796/2008/2018 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю:

представника власника майна ОСОБА_6 , адвоката ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 , адвоката ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва від 13 березня 2018 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого Деснянського УП ГУ РІП у м. Києві ОСОБА_8 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_9 , та накладено арешт на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 на автомобіль «Mercedes-Benz 311», номерний знак НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_6 .
Приймаючи рішення, слідчий суддя врахував наявність правових підстав для накладення арешту, та прийшов до висновку про необхідність задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, з метою забезпечення збереження речових доказів.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представник власника майна ОСОБА_6 , адвокат ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого про арешт майна залишити без задоволення, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на автомобіль «Mercedes-Benz 311», номерний знак НОМЕР_2 , повернути власнику майна.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає про те, що власнику майна не надано документи на підтвердження вилучення свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та в порушення ч. 2 ст. 100 КПК України слідчим протокол огляду вилученого свідоцтва не складався, його копія власнику майна не надавалась. Додає, що ОСОБА_6 в порядку ст.ст. 207, 208 КПК України затримано не було, а тому підстави для вилучення у нього свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу відсутні.
Також апелянт вказує, що свідоцтво в силу ст.ст. 86, 87 КПК України є недопустимим доказом та не відповідає критеріям визначеним ст. 98 КПК України. додає, що без свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, ОСОБА_6 не має правових підстав на використання транспортного засобу, що позбавляє його можливості використовувати його як засіб необхідний для отримання єдиного джерела доходу.
У підсумку автор апеляційної скарги зазначає про порушення слідчим суддею при розгляді даного клопотання вимог ст. 172 КК України.
Одночасно автор апеляційної скарги вказує, що копію оскаржуваного судового рішення отримано апелянтом 19 березня 2018 року, апеляційна скарга подана до суду 22 березня 2018 року (відповідно до штампу на конверті).
Заслухавши доповідь судді, думку представника власника майна, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, дослідивши матеріали провадження та перевіривши вимоги апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Так, у відповідності до абз. 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, що в даному випадку мало місце, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Враховуючи, що апелянт в судовому засіданні суду першої інстанції участі не приймав, копію оскаржуваної ухвали отримав 19 березня 2018 року, апеляційна скарга подана до суду 22 березня 2018 року (відповідно до штампу на конверті), пятиденний строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді апелянтом не порушено, а тому і не підлягає поновленню.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів.
При апеляційному розгляді встановлено, що у даному кримінальному провадженні слідчим суддею обґрунтовано застосовано такий захід забезпечення кримінального провадження як арешт майна та правильно визначені правові підстави для цього.
Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, у провадженні Деснянського управління поліції ГУ НП у м. Києві перебувають матеріали кримінального провадження №0002137, відомості про яке 09.03.2018 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України.
Старший слідчий Деснянського УП ГУ РІП у м. Києві ОСОБА_8 , за погодженням із прокурором Київської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_9 , звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 на автомобіль «Mercedes-Benz 311», номерний знак НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_6 , яке ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва від 13 березня 2018 року задоволено.

Жодних об`єктивних даних, які б спростовували чи ставили під сумнів законність прийнятого слідчим суддею рішення, колегія суддів в матеріалах судової справи по розгляду клопотання по накладенню арешту не вбачає, оскільки покладені в основу ухвали слідчого судді мотиви, що стали підставою для задоволення клопотання слідчого, слід визнати доведеними, а доводи апеляційної скарги необгрунтованими, виходячи з наступного.
КПК України вимагає обов`язкового дотримання вимог закону при оформленні всіх процесуальних документів, надаючи цим вимогам принциповий характер.
Отже, якщо закон визначив, що клопотання слідчого про накладення арешту повинно відповідати вимогам ст. 171 КПК України, то слідчий повинен неухильного їх дотримуватися.
Так, згідно ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого повинно бути зазначено правові (законні) підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна.
Вказана норма також узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідної до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Задовольняючи клопотання слідчого про арешт майна, слідчий суддя прийшов до правильного висновку, що клопотання відповідає вимогам ст. 171 КПК України та містить достатньо правових підстав для його задоволення.
З огляду на вищенаведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на майно зазначене у клопотанні, з метою забезпечення збереження речових доказів.
Зважаючи на вищезазначене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно зазначене у клопотанні слідчого, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності.
Підстав сумніватися в співмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження у колегії суддів не виникає.
Твердження адвоката про те, що ОСОБА_6 в порядку ст.ст. 207, 208 КПК України затримано не було, у зв`язку із чим відсутні підстави для вилучення у нього свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, слід визнати необгрунтованими, оскільки підставою для вилучення свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу передувало не затримання особи, а наявність ознак підробки документа, а саме свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на автомобіль «Mercedes-Benz 311», номерний знак НОМЕР_2 .
Посилання автора апеляційної скарги на невідповідність арештованого майна критеріям визначеним ст. 98 КПК України, слід визнати непереконливими, оскільки відповідно до доданих до клопотання матеріалів, а саме постанови про визнання речових доказів від 09.03.2018 року майно, на яке слідчий просить накласти арешт, визнано речовими доказами (а.с.7).
Твердження апелянта про відсутність протоколу огляду вилученого свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, є непереконливими, з урахуванням доданих ініціатором клопотання матеріалів на його обгрунтування, а саме протоколу огляду місця події від 09.03.2018 року, відповідно до якого об`єктом огляду було службове приміщення за адресою м. Київ, вул. Драйзера, 9 б, де було виявлено свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на автомобіль «Mercedes-Benz 311» зі слідами підробки (а.с. 10). Огляд проведено в присутності ОСОБА_6 та двох понятих.
Посилання апелянта на те, що власнику майна не надано документів на підтвердження вилучення свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, не є визначеною законом самостійною підставою для відмови у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна та не свідчить про помилковість прийнятого рішення.

Посилання власника майна на те, що розгляд клопотання слідчого про арешт майна відбувся без повідомлення власника майна заслуговують на увагу, з урахуванням вимог ст. 172 КПК України, проте не тягнуть за собою скасування оскаржуваного судового рішення, з огляду на положення ст. 173 КПК України, яка містить перелік підстав для скасування і до яких наведена підстава не належить.
Зважаючи на вищевикладене, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170 173 КПК України, наклав арешт на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 на автомобіль «Mercedes-Benz 311», номерний знак НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_6 , з метою забезпечення збереження речових доказів, врахувавши при цьому і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб, та забезпечивши своїм рішенням розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому вимоги апелянта щодо необґрунтованості ухвали слідчого судді, слід визнати непереконливими.

За таких обставин, ухвала слідчого судді, відповідно до вимог ст. 370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою.
Враховуючи встановлені обставини та відповідні їм правовідносини, колегія суддів вважає, що ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Керуючись ст.ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,
УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва від 13 березня 2018 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого Деснянського УП ГУ РІП у м. Києві ОСОБА_8 та накладено арешт на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 на автомобіль «Mercedes-Benz 311», номерний знак НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_6 , залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 , адвоката ОСОБА_7 , залишити без задоволення.
Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

___________________ ___________________ ___________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4