Апеляційний суд Рівненської області
_____________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
19 червня 2018 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

Суддів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

Секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Рівне кримінальне провадження № 0000072 щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, розлученого, непрацюючого, раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за участю учасників судового провадження: прокурора - ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_5 , потерпілої ОСОБА_7 , захисника-адвоката ОСОБА_8 ,-

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 28 листопада 2017 року ОСОБА_5 визнано винним за ч. 2 ст. 286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, з призначенням покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки.

Згідно п. в ст. 1 Закону України Про амністію у 2016 році ОСОБА_5 звільнено від відбування основного покарання.

Судом вирішено питання щодо цивільного позову та речових доказів у справі.

Постановлено стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 26651,53 грн та 100000 грн моральної шкоди; на користь ОСОБА_7 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 по 100000 грн моральної шкоди; на користь ОСОБА_7 5000 грн витрат на оплату правової допомоги.

Згідно із вироком Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 28 листопада 2017 року ОСОБА_5 26 квітня 2017 року приблизно о 13.10 год, керуючи автомобілем марки Renault Kangoo реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Грушевського в м. Дубно Рівненської області, зі сторони вул. Морозенка в напрямку вул. Залізничної, в порушення вимог пункту 2.1 а) Правил дорожнього руху України, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, не маючи при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, виконуючи поворот ліворуч до АЗС Укрнафта, що на вул. Грушевського 119б, в порушення вимог п.п. 10.1 та 10.4 Правил дорожнього руху, не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не дав дорогу велосипедисту ОСОБА_12 , який рухався в зустрічному напрямку прямо, та допустив наїзд на нього на смузі руху велосипедиста.

В результаті ДТП велосипедист ОСОБА_12 загинув на місці події, а автомобіль Renault Kangoo реєстраційний номер НОМЕР_1 та велосипед Avanti отримали механічні пошкодження.

У поданій апеляційній скарзі та доповненнях до неї потерпілий ОСОБА_10 , не оспорюючи доведеності вини ОСОБА_5 у вчиненому кримінальному правопорушенні та правильності кваліфікації його дій, покликається на призначення обвинуваченому невідповідного ступеню тяжкості і особі винного покарання, яке, на його думку, є надто мяким, оскільки заподіяна ОСОБА_5 шкода потерпілим не відшкодована, а тому відсутні підстави стверджувати про його щире каяття. Просить скасувати вирок в частині призначення покарання і ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі строком на вісім років без звільнення від відбування основного покарання на підставі ЗУ Про амністію у 2016 році, оскільки обвинуваченим не надано доказів про утримання ним, як батьком, непонолітньої дитини. В решті вирок залишити без зміни.

Іншими учасниками судового провадження вирок в апеляційному порядку не оскаржено.

Потерпілий ОСОБА_10 , будучи належним чином повідомлений про день і час розгляду апеляційної скарги, подав заяву про розгляд апеляційної скарги без його участі.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, яка вважає вирок законним та обґрунтованим і просить залишити його без зміни, позиція якої підтримана обвинуваченим та його захисником, доводи потерпілої ОСОБА_7 на підтримання апеляційної скарги апелянта, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши викладене в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга потерпілого ОСОБА_10 не підлягає задоволенню.

Винність ОСОБА_5 у вчиненні злочину, за який його засуджено, за обставин, вказаних у вироку, підтверджена сукупністю зібраних у кримінальному провадженні доказів, яким судом дана правильна юридична оцінка, що не заперечується в поданій апеляційній скарзі, і не оспорюється ніким з учасників судового розгляду.

При обранні ОСОБА_5 покарання суд першої інстанції, як видно з вироку, взяв до уваги положення ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання та розяснення, що містяться в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року (з послідуючими змінами) „Про практику призначення судами кримінального покарання, згідно яких, судам, з урахуванням ступеня тяжкості злочину, даних про особу ( поведінку до вчинення злочину, як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле ( зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї ( наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), матеріальний стан, тощо, належить обговорювати питання про призначення менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочин, і тим, які активно сприяли розкриттю злочину, тощо.

Зокрема, суд врахував ступінь тяжкості скоєного ОСОБА_5 злочину, що відноситься до категорії тяжких злочинів, вчиненого з необережності, наслідки скоєного злочину настання смерті ОСОБА_12 , особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, щиро розкаюється у вчиненому і сприяв у розкритті злочину, відсутність обставин, що обтяжують покарання,і призначив обвинуваченому ОСОБА_5 покарання в межах ч.2 ст. 286 КК України п`ять років позбавлення волі.

Відповідно до вимог закону судом призначено і додаткове покарання у виді позбавлення обвинуваченого права керування транспортними засобами.

Правомірно, на думку колегії суддів, звільнено ОСОБА_5 від відбування основного покарання у вигляді позбавлення волі на підставі п. в ст. 1 Закону України Про амністію у 2016 році.

Відповідно до п. в ст. 1 Закону України Про амністію у 2016 році від 22 грудня 2016 року, який набрав чинності 07 вересня 2017 року, звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не повязаних з позбавленням волі, підлягають особи, визнані винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України, особи, визнані винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким, а також особи, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, в тому числі: не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами/.

Застосування амністії не допускається без згоди обвинуваченого чи засудженого в усній чи в письмовій формі.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_5 має неповнолітню дитину ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження ( т. 1 а.с. 62), і щодо якого він не позбавлений батьківських прав.

На виконання вимог Закону України „Про амністію у 2016 році обвинуваченим ОСОБА_5 подано письмову заяву про застосування відносно нього акту амністії.

Твердження апелянта щодо відсутності даних про утримання обвинуваченим неповнолітньої дитини, як на підставу незаконного застосування Закону України „Про амністію у 2016 році, не можна визнати обгрунтованими, оскільки Законом України „Про амністію у 2016 році передбачено звільнення від покарання осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають неповнолітніх дітей, і не позбавлені щодо них батьківських прав, а жодних доказів про позбавлення батьківських прав обвинуваченого щодо сина ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , потерпілим ОСОБА_10 не надано, не встановлено таких доказів судом першої та апеляційної інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає оскаржуваний вирок законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Вирок Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 28 листопада 2017 року щодо ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_10 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена учасниками судового провадження в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту проголошення повного тексту ухвали.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3