Номер провадження: 11-кп/785/979/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.09.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретарів судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 на вирок Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10.05.2018 року стосовно:
ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Старокозаче Білгород-Дністровського району Одеської області, громадянина України, не одруженого, працюючого по найму, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції.

Зазначеним вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України з призначенням покарання у виді трьох років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України, ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 2 (два) роки.
Відповідно до ст. 76 КК України, на обвинуваченого покладені обовязки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Запобіжний захід обвинуваченому, на стадії судового провадження не обирався.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_10 майнову шкоду в розмірі 5764 грн. та моральну шкоду у розмірі 10000 грн.

Відповідно до вироку суду першої інстанції ОСОБА_8 визнаний винуватим у тому, що 20.08.2017 року, близько 04 год., він, знаходячись в приміщенні бару «Лагуна» на вул. Шкільній в с. Старокозаче Білгород-Дністровського району Одеської області, штовхнув знайомого йому ОСОБА_10 та на ґрунті раптового виниклих неприязних стосунків, розпочав з ним конфлікт, який продовжився на вулиці біля бару. Після вирішення конфлікту, ОСОБА_10 повернувся до бару, а ОСОБА_8 залишився на вулиці.
Маючи намір на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , він зайшов до приміщення бару, тримаючи в руках дерев`яну палицю, підійшов ззаду до потерпілого, який стояв біля стійки бару та умисно наніс йому удар палицею по обличчю справа, спричинивши потерпілому тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, в єдиний комплекс якої входять - забій головного мозку легкого ступеня, множинні закриті переломи кісток правої половини лицьового скелету, синець і садна правої половини обличчя, крововилив в білкову оболонку правого ока, які належать в сукупності до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, які викликали тривалий розлад здоров`я і не є небезпечними для життя на момент їх заподіяння.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 зазначив, що не погоджується з вироком суду в частині призначення покарання з таких підстав:

- він вважає, що, призначаючи покарання, суд не взяв до уваги наявність обставини, що пом`якшує покарання, а саме щире каяття;

- суд першої інстанції також не врахував, що на його утриманні перебувають батьки похилого віку;

- суд не дав оцінки тій обставині, що з дня вчинення злочину, до ухвалення вироку, його поведінка була зразковою, а спричинення потерпілому тілесних ушкоджень, було викликано його неправильною поведінкою.

Посилаючись на такі доводи, обвинувачений просить скасувати вирок суду в частині тривалості іспитового строку та призначити іспитовий строк на один рік.

Потерпілий ОСОБА_11 надав до апеляційного суду заяву, в якій просив залишити вирок суду 1-ої інстанції без змін та проводити апеляційний розгляд за його відсутністю.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_8 , його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував проти її задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить висновків про таке.

Мотиви суду

Відповідно до приписів ч.ч. 1, 2 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.
Мотивуючи доведеність вини обвинуваченого у вчиненні злочину, що йому інкримінується, суд першої інстанції послався на показання потерпілого та обвинуваченого ОСОБА_8 , який, як видно з журналу судового засідання та мотивувальної частини вироку суду першої інстанції, повністю визнав свою вину у пред`явленому обвинуваченні, внаслідок чого, суд, за погодженням зі сторонами обвинувачення та захисту, у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав за недоцільне дослідження доказів.

При цьому, суд встановив, що учасники судового провадження не оспорюють фактичні обставини справи, правильно їх розуміють і їм роз`яснено, що вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини в апеляційному порядку.

Отже, сторони у кримінальному провадженні не оспорюють фактичні обставини справи, тому суд апеляційної інстанції вважає, що дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 122 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто, умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

При призначенні покарання обвинуваченому, суд першої інстанції зазначив у вироку, що враховує суспільну небезпеку і характер вчиненого ним кримінального правопорушення, тяжкість скоєного, позитивну характеристику за місцем проживання, наявність постійного місця проживання та реєстрації, проживає разом з батьками, офіційно не працює, не одружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, раніше не судимий, вчинив злочин, який згідно зі ст. 12 КК України відноситься до категорії середньої тяжкості, щиро розкаявся у скоєному, активно сприяв розкриттю злочину.
Суд також врахував думку потерпілого, щодо призначення обвинуваченому покарання на розсуд суду.
Відповідно до ст. 66 КК України, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд першої інстанції визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, з числа передбачених ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Врахувавши наведені обставини, а також досудову доповідь інспектора Білгород-Дністровського міськрайонного відділу з питань пробації, в якій зазначено, що виправлення обвинуваченого можливе без позбавлення або обмеження волі, оскільки він не становить високої небезпеки для суспільства, суд дійшов висновку про доцільність його звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до ст.ст. 75, 76 КК України.
З мотивувальної частини вироку випливає, що при призначенні покарання, суд 1-ої інстанції, на виконання вимог ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого наявність обставин, що пом`якшують і відсутність обставин, що обтяжують покарання.
Згідно приписів ч.ч.1, 3 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

У випадках, передбачених частинами першою, другою цієї статті, суд ухвалює звільнити засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом.

Іспитовий строк встановлюється судом тривалістю від одного року до трьох років.

Колегія суддів вважає, що суд 1-ої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі, обґрунтовано звільнивши його від відбування покарання з випробуванням, а іспитовий строк встановив в межах, передбачених ч. 4 ст. 75 КК України.

Отже, колегія суддів вважає, що міра покарання обвинуваченому обрана, відповідно до ст. 65 КК України, правильно, тому підстав для її пом`якшення, не знаходить.

Доводи обвинуваченого, якими він мотивує необхідність зменшення іспитового строку, враховані судом першої інстанції при ухваленні вироку.
Відповідно до приписів п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.
Отже, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та зміни вироку суду першої інстанції, в частині призначення покарання, - немає.
Керуючись ст.ст. 370, 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд -

ухвалив:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10.05.2018 року, яким ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим у той же строк з дня отримання її копії.

Судді Апеляційного суду Одеської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4