Справа № 302/855/17
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

03.07.2018 м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі ОСОБА_4 , з участю прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 та прокурора Міжгірського відділу Хустської місцевої прокуратури на вирок Міжгірського районного суду Закарпатської області від 26 березня 2018 року.

Цим вироком

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і мешканця АДРЕСА_1 , громадянин України, раніше не судимий,,

засуджений за ч.2 ст.345 КК України на 2 роки позбавлення волі;

Згідно з ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 3 роки.

Згідно з ст. 76 ч.1 КК України на ОСОБА_6 покладено обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

За пред`явленим обвинуваченням, передбаченим ст. 345 ч.2 КК України, за епізодом спричинення легких тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , ОСОБА_9 виправдано за недоведеністю його вини у вчиненні ним цього злочину.

Згідно встановлених судом обставин, 14.07.2017 р. біля 23 год. помічник лісничого в.Бистрянського лісництва ДП «Міжгірське ЛГ» ОСОБА_8 одержавши по телефону анонімний дзвінок від невідомої особи про те, що на території цього лісництва, в ур. «Повчова» біля с.В.Бистрий Міжгірського району Закарпатської області невідомі особи рубають дерева, виїхав з працівниками зазначеного підприємства майстрами лісу ОСОБА_10 і ОСОБА_11 в це урочище на автомобілі «ВАЗ 2121» білого кольору, який належить ОСОБА_10 .. На лісовій дорозі працівники держлісгоспу, на яких покладено обов`язки по охороні лісу, і які законом віднесено до правоохоронних органів, виявили автомобіль марки «ВАЗ 2121» д.н.знак НОМЕР_1 , який тягнув на гужовій повозці свіжозрубану деревину породи ялина п`ять відрізків, довжиною 4 м кожна і не зупинявся на вимогу ОСОБА_8 , переслідували цей автомобіль і зупинили шляхом обгону на лісовій дорозі. З автомобіля вийшов ОСОБА_6 , який словесно погрожував працівникам держлісгоспу розправою, після чого підбіг до ОСОБА_10 , умисно схопив його руками за горло, стиснув пальцями і під час опору ОСОБА_10 , який руками відривав руки ОСОБА_6 , спричинив ОСОБА_10 садна в області надключичної ділянки справа, що віднесені висновком судово-медичної експертизи до легких тілесних ушкоджень, що не потягнули за собою короткочасний розлад здоров`я.

ОСОБА_6 також пред`явлено обвинувачення в тому, що він, за вище встановлених обставин, керуючи автомобілем марки «ВАЗ 2121», д.н.з. НОМЕР_1 , тягнучи своїм автомобілем гужову повозку з деревеною, не зупинився на вимогу зазначених працівників державного лісового господарства і умисно здійснив наїзд на ОСОБА_8 , який виконував службові обов`язки, внаслідок чого ОСОБА_8 впав на землю і отримав легкі тілесні ушкодження у вигляді синців і саден на гомілці лівої ноги і на кісті правої руки, які за висновком експерта кваліфіковані такими, що не потягли за собою короткочасного розладу здоров`я, чи стійкої втрати працездатності. За цим епізодом ОСОБА_6 пред`явлено обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 345 ч.2 КК України, за ознаками: умисне заподіяння працівнику правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цими працівниками службових обов`язків.

Рішеня суду першої інстанції про виправдання ОСОБА_6 за даним обвинуваченням вмотивовано тим, що окремий епізод за обставинами одержання легких тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_8 є недоведеним належними доказами для визнання винуватості ОСОБА_6 в умисному спричиненні тілесних ушкоджень ОСОБА_8 ... Сторона обвинувачення не надала належних доказів того, що ОСОБА_6 умисно здійснив наїзд на ОСОБА_8 саме з метою спричинення тілесних ушкоджень працівнику лісової охорони.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 порушує питання просить вирок щодо ОСОБА_6 скасувати, посилаючись на те, що висновки суду, викладені у вироку, не відповідають фактичним обставинам справи. Вважає, що ОСОБА_6 підлягав виправданню і за епізодом спричинення тілесних ушкоджень працівнику лісової охорони ОСОБА_10 .. Вказує на те, що він конфліктував з ОСОБА_10 , який керував атомобілем ВАЗ 2121 і створив йому аварійну ситуацію під час обгону, однак ОСОБА_6 ніяких тілесних ушкоджень не наносив ні ОСОБА_8 , ні ОСОБА_10 .. Вважає, що вони не виконували службові обов`язки, бо не були в форменному одязі, вони умисно спровокували конфлікт.

В апеляції прокурора порушено питання про скасування вироку в частині виправдання ОСОБА_6 по епізоду умисного спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_8 .. Вказує на те, що висновки суду про те, що ОСОБА_8 при зупинці транспортного засобу під керуванням ОСОБА_6 діяв з необережністю не ґрунтуються на фактичних обставинах справи. ОСОБА_6 умисно спричинив ОСОБА_8 тілесні ушкодження , оскільки після зупинки автомобілів, на лісовій дорозі усвідомлював, що його зупинили працівники лісової охорони і пред`явили їм претензії з приводу незаконності перевезення деревини. Потерпілого ОСОБА_8 він побачив заздалегідь, і не вжив жодних заходів, щоб уникнути наїзду на нього.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення обвинуваченого та його захисника, які не підтримали апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , однак просили застосувати до ОСОБА_6 акт амністії, а також заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора, думку прокурора на підтримку поданої ним апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи сторін, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з таких підстав.

Винність ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, за обставин викладених у вироку, доведена перевіреними в судовому засіданні доказами.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 вину у вчинених кримінальних правпорушеннях не визнав та показав, що 14 липня 2017 р. на території В.Бистрянського лісництва біля с.В.Бистрий Міжгірського району, протягом дня він з синами ОСОБА_12 і ОСОБА_13 заготовляли сіно. Неподалік сінокосу вони знайшли зрубані дерева смереки, одне з яких розрізали на шматки та завантажили на гужову саморобну повозку із причепом до автомобіля марки й поїхали в напрямку с.В.Бистрий. На лісовій дорозі їх намагалися зупинити троє осіб, один з яких намагався зупинити автомобіль і вдарив ногами по лобовому склу, бив по даху авто. Однак, він, злякавшись, не зупиняв автомобіль і продовжував рух. Натомість помітив, що позаду його авто переслідує автомобіль марки «ВАЗ 2121» білого кольору, який обігнав керований ним автомобіль і став попереду дороги, заблокувавши дорогу. Після до нього підійшли працівники В.Бистрянського лісництва Міжгірського ДЛГ ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , яких він упізнав і вони почали сперечатись з приводу розбитого скла на його авто. Він також конфліктував з ОСОБА_10 , який керував атомобілем ВАЗ 2121 і створив йому аварійну ситуацію під час обгону. ОСОБА_6 заперечив нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 і ОСОБА_10 .. Вважає, що вони не виконували службові обов`язки, бо не були в форменному одязі, підозрює , що до цього вони вживали спиртне і умисно спровокували конфлікт.

Незважаючи на невизнання ОСОБА_6 вини, така повністю доведені наступними доказами у справі, зокрема, показами потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_8 щодо фактичних обставин справи, висновками судово-медичної експертизи про виявлення в ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, строк їх виникнення і походження.

Твердження захисника ОСОБА_7 в апеляційній щодо невинуватості ОСОБА_6 за епізодом спричинення тілесних ушкоджень працівнику лісової охорони ОСОБА_10 слід визнати необґрунтованими, оскільки такі суперечить зазначеним доказам, які є логічними і послідовними, узгоджуються між собою і яким суд дав належну правову оцінку.

Суд критично оцінив показання свідків ОСОБА_17 і ОСОБА_18 , зокрема в частині заперечення обставин нападу ОСОБА_19 на ОСОБА_20 і спричинення останньому тілесних ушкоджень. Натомість з показів цих свідків повністю підтверджено те, що ОСОБА_6 перевозив деревину, якою він з синами заволодів без належного дозволу, яку фактично перевозив в нічний час.

Окрім цього, з показів обвинуваченого ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_17 і ОСОБА_21 слідує, що після зупинки автомобілів, на лісовій дорозі останні усвідомлювали, що їх зупинили працівники лісової охорони і пред`явили їм претензії з приводу незаконності перевезення деревини,тому необґрунтованим є твердження захисника про те, що ОСОБА_6 не було відомо про те, що потерпілі являються працівниками правоохоронного органу.

Відтак, суд першої інстанції дослідив усі наявні в справі докази, дав їм належну оцінку, обґрунтовано дійшов висновку про винність ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 345 ч.2 КК України за епізодом обставин спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , при виконанні ним службових обов`язків майстра лісу, саме за ознаками: умисне заподіяння працівнику правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Також, апеляційний суд не може визнати обґрунтованими і доводи прокурора в апеляційній скарзі щодо необґрунтованого виправдання ОСОБА_6 по епізоду умисного спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_8 ..

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що епізод за обставинами одержання легких тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_8 є недоведеним належними доказами для визнання винуватості ОСОБА_6 в умисному спричиненні тілесних ушкоджень ОСОБА_8 ..

Зокрема, з показань потерпілих та свідків видно, що ОСОБА_8 з ОСОБА_10 і ОСОБА_11 неналежно виконували свої службові повноваження щодо зупинки транспортного засобу, яким керував ОСОБА_6 . Зокрема, ними не було виставлено яких-небудь, привертаючих увагів сигнальних чи розпізнавальних знаків на лісовій дорозі в темну пору доби, які в неосвітленому місці відразу ж спроможний виявити водій авто і вжити заходів для зупинки автомобіля.

З цих же показань слідує, що зазначені працівники Міжгірського ДЛГ на місце події виїхали не на службовому транспорті , а на особистому автомобілі , який належить ОСОБА_10 . ОСОБА_8 здійснював зупинку транспортного засобу, яким керував ОСОБА_6 без врахування місця зупинки, часу події і діяв необережно.

Таким чином, колегія суддів погоджується що стороною обвинувачення не надано належних доказів того, що ОСОБА_6 умисно здійснив наїзд на ОСОБА_8 саме з метою спричинення тілесних ушкоджень працівнику лісової охорони.

Отже, за цим даним епізодом обвинувачення ОСОБА_6 обґрунтовано підлягав виправданню за недоведеністю в його діях складу злочину, передбаченого ч.2 ст. 345 КК України.

Міра покарання визначена обвинуваченому ОСОБА_6 з додержанням вимог ст. ст. 65 КК України. Вона повністю відповідає ступеню тяжкості злочину, зазначеним у вироку даним про особу обвинуваченого.

Підстав для скасування вироку щодо ОСОБА_6 , наведених у апеляційних скаргах, апеляційний суд не вбачає.

Разом з тим, клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про звільнення його від відбування покарання, призначеного за вироком Міжгірського районного суду від 26 березня 2018 року на підставі акту амністії є слушним і підлягає до задоволення.

Так, відповідно до п.г ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, визнані винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, яких на день набрання чинності цим Законом в установленому порядку визнано інвалідами першої, другої чи третьої групи

Як слідує з матеріалів провадження обвинувачений ОСОБА_6 засуджений за вчинення злочину середньої тяжкості, вирок не набрав законної сили, а також являється інвалідом ІІ групи.

Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до переконання про необхідність звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання за вироком Міжгірського районного суду від 26 березня 2018 року на підставі п. «г» статті 1 Закону України " Про амністію у 2016 році", у зв`язку з чим виро суду підлягає зміні.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд , -

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 та прокурора Міжгірського відділу Хустської місцевої прокуратури залишити без задоволення.

Вирок Міжгірського районного суду Закарпатської області від 26 березня 2018 року щодо ОСОБА_6 про обвинувачення за ч.2 ст.345 КК України змінити.

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про звільнення його від покарання на підставі акту амністії задовольнити.

На підстві п. "г" ст. 1 Закону України " Про амністію у 2016 році" звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання, призначеного за вироком Міжгірського районого суду Закарпатської області від 26 березня 2018 року.

В решті вирок суду залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили негайно. На неї може бути подана касаційна скарга до Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду протягом 3-х місяців з дня її проголошення.

Судді: