Постанова
Іменем України
14 червня 2018 р.
м. Київ
Справа № 511/3716/13-к
Провадження № 51-557км18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
виправданих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ,
захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9
розглянув в судовому засіданні касаційну скаргу прокурора на вирок Роздільнянського районного суду Одеської області від 05 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 08 червня 2017 року в межах кримінального провадження № 0000008 по обвинуваченню:
ОСОБА_6 , громадянина України, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт Велика Михайлівка Одеської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 368, ч. 4 ст. 368 КК,
ОСОБА_7 , громадянина України, який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Котовську Одеської області, проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК.
Рух справи, зміст судових рішень і встановлені судами
першої та апеляційної інстанцій обставини
Відповідно до обвинувального акту, 02 червня 2013 року о 17.56 год. головний інспектор оперативного сектора № 2 оперативного відділу служби боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил Південної митниці ОСОБА_6 , знаходячись у службовому приміщенні, розташованому на міжнародному пункті пропуску «Кучурган» Південної митниці, в с. Кучургани, Роздільнянського району Одеської області, зловживаючи службовим становищем, діючи умисно, в інтересах ОСОБА_10 , який не був зацікавлений у належному митному огляді та виконанні службових обов`язків працівниками митниці, які створили умови для вимушеної передачі їм незаконної винагороди, шляхом безпідставного створення перешкод у вільному та законному перетині кордону України, в обмін на невиконання своїх службових обов`язків, одержав від останнього неправомірну вигоду готівкові кошти в сумі 350 грн. за безперешкодний перетин ОСОБА_10 кордону з товаром, який він вивозив на власному автомобілі з території України без належного митного оформлення. Тим самим ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 368 КК.
Крім того, продовжуючи свою злочинну діяльність, яка набула системного характеру, у вигляді регулярного створення несприятливих умов громадянам для вимушеної передачі неправомірної вигоди та отримання цієї вигоди від громадян за безперешкодний перетин державного кордону України без належного митного оформлення, 06 червня 2013 біля 19 год. 07 хв. ОСОБА_6 , знаходячись у службовому приміщенні, розташованому на міжнародному пункті пропуску «Кучурган» Південної митниці, в с. Кучургани, Роздільнянського району Одеської області, зловживаючи своїм службовим становищем, діючи умисно, в інтересах ОСОБА_10 , який не був зацікавлений у належному митному огляді та виконанні службових обов`язків працівниками митниці, які створили умови для вимушеної передачі їм незаконної винагороди шляхом безпідставного створення перешкод у вільному та законному перетині кордону України в обмін на невиконання своїх службових обов`язків, одержав від останнього неправомірну вигоду готівкові кошти в сумі 300 грн. за безперешкодний перетин ОСОБА_10 кордону з товаром, який він вивозив з території України без належного митного оформлення.
Нехтуючи своїми службовими обов`язками, 06 червня 2013 близько 19 год. 09 хв. головний інспектор відділу митного оформлення № 1 митного поста Роздільна Південної митниці, ОСОБА_7 , знаходячись у службовому приміщенні, розташованому на міжнародному пункті пропуску «Кучурган» Південної митниці, в с. Кучургани, Роздільнянського району Одеської області, зловживаючи службовим становищем, діючи умисно, в інтересах ОСОБА_10 , який не був зацікавлений у належному митному огляді та виконанні службових обов`язків працівниками митниці, які створили умови для вимушеної передачі їм незаконної винагороди шляхом безпідставного створення перешкод у вільному та законному перетині кордону України в обмін на невиконання своїх службових обов`язків, вимагав та одержав від останнього неправомірну вигоду готівкові кошти в сумі 300 грн. за безперешкодний перетин ОСОБА_10 кордону. Окрім того, в той же час та в тому ж місці ОСОБА_7 вимагав та отримав від ОСОБА_10 неправомірну вигоду в сумі 700 грн. за безперешкодний перетин ним кордону з товаром, який він вивозив з території України без митного оформлення. Всього ОСОБА_7 одержав від ОСОБА_10 неправомірну вигоду в сумі 1000 гривень.
Таким чином, на думку органу досудового розслідування, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вчинили кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 368 КК.
Вироком Роздільнянського районного суду Одеської області від 05 грудня 2016 року ОСОБА_6 визнано невинуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 та ч. 4 ст. 368 КК, та виправдано його за відсутністю складу злочину, ОСОБА_7 визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК, та виправдано його у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.
Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 08 червня 2017 року зазначений вирок суду залишений без зміни.
Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор, вказуючи на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати судові рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Касаційна скарга мотивована тим, що потерпілий ОСОБА_10 належним чином не був повідомлений про дату, час та місце судового засідання і кримінальне провадження розглянуте без його участі.
Позиції інших учасників судового провадження
Прокурор, яка взяла участь у судовому засіданні, підтримала касаційну скаргу, просила судові рішення скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Виправдані ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та їх захисники ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , які взяли участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, заперечували проти задоволення касаційної скарги прокурора, вважали наведені в ній доводи безпідставними.
Інші учасники судового провадження були належним чином повідомлені про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися. Клопотань про особисту участь у касаційному розгляді, заперечень або повідомлень про поважність причин їх неприбуття до Суду від них не надходило.
Мотиви Суду
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
У відповідності з вимогами ч. 2 ст. 433 КПК, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Згідно з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК підставою для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
У касаційній скарзі прокурор єдиною підставою для скасування оскаржених судових рішень називає те, що потерпілий у кримінальному провадженні ОСОБА_10 не був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання.
Разом з тим, Верховний Суд вважає, що зазначені доводи касаційної скарги прокурора не є переконливими.
Так, у матеріалах провадження міститься заява ОСОБА_10 від 03 червня 2014 року (т.1 а.пр. 105), в якій потерпілий зазначає, що 03 червня 2014 року він був допитаний у судовому засіданні суду першої інстанції щодо обставин вказаного кримінального провадження у зв`язку з чим просить наступні судові засідання проводити без його участі через його від`їзд на роботу за кордон.
Тобто у вказаній заяві ОСОБА_10 висловлено чітку і однозначну позицію щодо відмові від права брати участь у подальшому судовому розгляді.
Матеріали провадження містять зворотнє рекомендоване поштове повідомлення (т. 5 а.пр. 78), згідно з яким ОСОБА_10 отримав копію виправдувального вироку, постановленого відносно ОСОБА_6 і ОСОБА_7 .
Однак потерпілий, отримавши копію вироку, не оскаржив його в апеляційному порядку.
У подальшому суд апеляційної інстанції вжив усіх можливих заходів для повідомлення ОСОБА_10 про апеляційний розгляд кримінального провадження (зокрема, апеляційним судом направлялись судові виклики за адресою, яка зазначена в матеріалах провадження, проте конверти повертались із позначкою, що ОСОБА_10 за вказаною адресою не проживає, також апеляційний суд зобов`язав прокурора надати відомості про місце проживання ОСОБА_10 та забезпечити його явку у судове засідання, проте прокурор не зміг цього забезпечити).
Формально вказуючи на неповідомлення апеляційним судом потерпілого про час і місце проведення судового засідання, прокурор у своїй касаційній скарзі не навів жодного переконливого обґрунтування, яке б дало підстави вважати, що потерпілий був зацікавлений у результатах розгляду кримінального провадження та бажав би реалізувати свої права щодо участі в судовому засіданні.
Більше того, потерпілий, який відповідно до вимог ч. 1 ст. 135 КПК був належним чином повідомлений про час та місце проведення судового засідання в суді касаційної інстанції, не прибув у судове засідання щодо розгляду касаційної скарги прокурора та не надав ані заяви про відкладення судового засідання, ані письмових пояснень чи заперечень тощо.
Пункт 5 ч. 2 ст. 412 КПК передбачає, що підставою для скасування судового рішення є здійснення судового провадження за відсутності потерпілого, належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання.
Ця норма має на меті захист права потерпілого брати участь у судовому провадженні, брати участь у безпосередній перевірці доказів; висловлювати свою думку тощо (ст. 56 КПК).
Разом із тим, Верховний Суд не знаходить в матеріалах цього кримінального провадження жодних ознак того, що потерпілий мав намір реалізувати своє право брати участь у судовому розгляді як суді першої інстанції (після його допиту), так і в судах апеляційної та касаційної інстанцій. Більше того, після допиту потерпілого в суді першої інстанції він написав письмову заяву, в якій прямо і чітко висловив своє бажання не брати участь у подальшому судовому розгляді, відмовившись від реалізації відповідного права. Потерпілий не повідомляв суд про зміну місця свого проживання та не вживав жодних розумних дій, які можна було б очікувати від особи, яка бажає бути присутньою в суді під час судового розгляду, для повідомлення суду про таке бажання, а також про місце свого перебування чи іншу контактну інформацію. Так само прокурор, який подав скаргу щодо неналежного повідомлення потерпілого про час і місце судового розгляду, не зміг надати суду інформацію про його місцезнаходження.
З огляду на викладене, Верховний Суд не може дійти висновку, що в даному випадку мало місце порушення права потерпілого брати участь у судовому провадженні та похідних від нього інших прав потерпілого. У зв`язку із цим, формальне посилання прокурора на неналежне повідомлення потерпілого про час і місце проведення судового засідання не може розглядатися в даному випадку як привід чи підстава для скасування оскаржених судових рішень у розумінні п. 5 ч. 2 ст. 412 КПК.
Інших підстав для скасування оскаржених судових рішень у касаційній скарзі прокурора не наведено..
Враховуючи викладене, керуючись статтями 433, 434, 436-438, 441, 442 КПК, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга прокурора не підлягає задоволенню.
З цих підставСуд постановив:
Касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок Роздільнянського районного суду Одеської області від 05 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 08 червня 2017 року відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 без зміни.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3