Постанова
22 жовтня 2018 року

м. Київ
справа 740/240/14
провадження № 51-9097ск18
Суддя Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду ОСОБА_1 , розглянувши касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_2 на постановлені щодо ОСОБА_3 та ОСОБА_4 судові рішення,
встановила:
До Верховного суду надійшла касаційна скарга потерпілого ОСОБА_2 , в якій він не погоджується з постановленими щодо ОСОБА_3 та ОСОБА_4 судовими рішеннями.
Проте, касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 387 КПК 1960 рокуїї зміст не відповідає вимогам, зазначеним у ст. 350 КПК 1960 року, зокрема: касаційна скарга не містить вказівок на те, яке судове рішення (вирок, ухвала, постанова) оскаржується особою, та який суд постановив таке рішення.
Крім того, в касаційній скарзі на зазначено в чому саме полягає незаконність судового рішення згідно з вимогами ч. 1 ст. 398 КПК 1960 року і доводи на обґрунтування цього, а також в ній не зазначено прохання особи, яка подає скаргу, щодо судових рішень з врахуванням повноважень касаційного суду прийняти одне з рішень, передбачених ч. 1 ст. 396 КПК 1960 року.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 398 КПК 1960 рокупідставами для скасування або зміни судового рішення касаційним судом є лише істотне порушення кримінально-процесуального закону (ст. 370 КПК 1960 року), неправильне застосування кримінального закону (ст. 371 КПК 1960 року) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого (ст. 372 КПК 1960 року). Однобічність і неповнота досудового та судового слідства, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, відповідно до зазначеної статті, не можуть бути предметом розгляду касаційної інстанції.
Отже, посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судових рішень, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судових рішень, і які, на її думку, допущені судами першої та апеляційної інстанцій при винесенні судових рішень, навести конкретні докази і аргументи в обґрунтування кожної позиції.
Також касаційна скарга потерпілого не містить прохання, яке повинно відповідати положенням ст. 396 КПК 1960 року, якою визначено ті рішення, що вправі ухвалити суд касаційної інстанції за результатом перегляду справи.
Так, згідно з ч. 1 ст. 396 КПК 1960 року у результаті касаційного розгляду скарги, суд може прийняти одне з таких рішень: залишити вирок та ухвалу без зміни, а касаційну скаргу без задоволення; скасувати судові рішення і направити справу на нове розслідування, новий судовий чи апеляційний розгляд, або закрити справу; змінити вирок та ухвалу.
Згідно зі ч. 2 ст. 388 КПК 1960 року справа не витребовується, якщо скарга відповідно до вимог статей 350, 398 цього Кодексу не може бути предметом розгляду суду касаційної інстанції.
Відмова у витребуванні справи не перешкоджає її витребуванню при повторному надходженні касаційної скарги за умови усунення зазначених у постанові суду недоліків і якщо вона надійде протягом строку, передбаченого ч. 2 ст. 386 КПК 1960 року, або не пізніше одного місяця з дня одержання копії постанови про відмову у витребуванні справи.
Потерпілий має підтвердити, що він не пропустив цей місячний термін при повторному зверненні до суду касаційної інстанції.
Враховуючи викладене, керуючись ст. 388 КПК 1960 року, пунктами 11, 15 розділу XI Перехідних положень КПК 2012 року, Суддя
постановила:
Відмовити у витребуванні кримінальної справи за касаційною скаргою потерпілого ОСОБА_2 .
Постанова оскарженню не підлягає.
Суддя ОСОБА_1