Провадження № 11-кп/4820/35/18
Справа № 683/3505/16-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2018 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі :

судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника обвинуваченого ОСОБА_8 ,
потерпілого ОСОБА_9 ,
представника потерпілого ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000403 від 08.06.2016 року за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , прокурора на вирок Старокостянтинівського районного суду від 05 березня 2018 року, -

в с т а н о в и л а:
Вироком Старокостянтинівського районного суду від 05 березня 2018 року
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився в с. Махаринці Старокостянтинівського району Хмельницької області, українець, громадянин України, з вищою освітою, одружений, керівник приватного підприємства «Агрофірма Махаринці» с. Махаринці Старокостянтинівського району Хмельницької області, зареєстрований та проживає по АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

визнано винуватим, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 129 КК України і обрано йому покарання:

- за ч. 1 ст. 125 КК України громадські роботи на строк 100 годин

- за ч. 1 ст. 129 КК України один рік обмеження волі

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено один рік обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з встановленням іспитового строку один рік.

Згідно ст. 76 КК України зобов`язано періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу уповноваженого органу з питань пробації.

Залишено без розгляду цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 до ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди.

Процесуальні витрати та речові докази відсутні.

За вироком суду, обвинувачений ОСОБА_7 08 червня 2016 року близько 19 години 30 хвилин на дорозі навпроти домогосподарства по АДРЕСА_1 під час сварки з потерпілим ОСОБА_9 на ґрунті тривалих особистих неприязних відносин, з метою заподіяння потерпілому ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, умисно невстановленим досудовим розслідуванням предметом, якому притаманні, як гостро-рублячі властивості, так і спричинення удару, як тупого предмету, наніс два удари в напрямку голови зліва спочатку його тупою стороною, а потім гострою, на що потерпілий ОСОБА_9 , захищаючись, прикрив лівою рукою голову, тому удари прийшлись відповідно по зовнішній поверхні лівого передпліччя та по тильній поверхні ІІ та ІІІ пальців лівої кисті на рівні середніх фаланг. Такими діями обвинувачений ОСОБА_7 спричинив потерпілому ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді крововиливу по зовнішніх поверхні лівого передпліччя у верхній третині та поверхневих ран по тильній поверхні ІІ та ІІІ пальців лівої кисті на рівні середніх фаланг, що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Крім того обвинувачений ОСОБА_7 цього ж дня близько 19 години 40 хвилин, перебуваючи на дорозі навпроти вищевказаного господарства, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій і бажаючи діяти саме так, ведучи себе агресивно, що виразилось в заподіянні потерпілому ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, діючи умисно, не реагуючи на прохання припинити протиправні дії, демонструючи фізичну силу, неодноразово замахувався в напрямку голови потерпілого невстановленим досудовим розслідуванням предметом, якому притаманні, як гостро-рублячі властивості, так і спричинення удару, як тупого предмету, чим посилив реальність своїх намірів, висловлював словесну погрозу вбивством на адресу потерпілого, усвідомлюючи разом з тим, що ця загроза може викликати у потерпілого побоювання за своє життя. У свою чергу потерпілий реально сприйняв висловлену в його адресу погрозу вбивством, маючи реальні підстави побоюватись виконання цієї погрози, на що вказувала протиправна поведінка обвинуваченого, конкретність змісту погрози, інтенсивність висловлювання, а також той факт, що погрозі вбивством передував факт заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень.

Обвинувачений ОСОБА_7 у поданій апеляційній скарзі просить вирок Старокостянтинівського районного суду від 05 березня 2018 року скасувати та закрити провадження у справі.

При цьому вказує, що він не заподіював ОСОБА_9 тих тілесних ушкоджень, у заподіянні яких його обвинувачено. Між обвинуваченим ОСОБА_7 та потерпілим лише виникають конфлікти на побутово-господарському рівні, так як потерпілий їздить через подвір`я сільськогосподарського підприємства, керівником, якого є обвинувачений.

В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_9 говорив лише те, що йому казав прокурор. У вироку суду правильно зазначено, що ОСОБА_7 та ОСОБА_9 помирилися та, потерпілий не має претензій до обвинуваченого.

Суд безпідставно взяв до уваги, як доказ, висновок експертизи.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 в апеляційній скарзі просить сукасувати вирок суду та закрити провадження у справі

Зазначає, що при ухваленні вироку суд взяв до уваги висновки експерта №80 від 09.06.2016 р., №135 від 29.11.2016 р., проте не врахував, що висновки експерта не відповідають вимогам ст.ст. 110, 242, 243 КПК України, Закону України «Про судову експертизу», Інструкції про призначення та проведення судових експертиз». Крім постанови про призначення судово-медичної експертизи від 09.06.2016 р. слідчий не надав жодних матеріалів, а у висновку додаткової експертизи № 135 є незрозумілим з якого джерела експерт переписав обставини справи.Таким чином висновки експерта є недопустимими доказами.

Зважаючи на тілесні ушкодження зазначені у висновку експерта та пояснення потерпіполо, який вказав, що ОСОБА_7 сокирою намагався його вбити, є незрозумілим чому перший удар обвинувачений наносив обухом, а потім гострою стороною і якби дійсно в руках ОСОБА_7 була сокира, то чи такі б були пошкодження у потерпілого.

Суд взяв до уваги покази свідка ОСОБА_9 , який є рідним братом потерпілого та знаходиться ще в більш неприязних стосунках з обвинуваченим ніж потерпілий. Покази вказаного свідка не співпадають з показами потерпілого. Свідок ОСОБА_9 категорично заявив, що було поранення на кисті руки потерпілого та що рану промивали та наклали пов`язку, проте потерпілий про таку травму руки не міг нічого показати, навіть забув на якій руці це мало б бути. Потерпілий вказав, що не було ніякої крові, ніхто нічого не перев`язував.

Свідок ОСОБА_11 повністю підтвердив покази обвинуваченого, заявивши, що ні сокири ні погроз його вбити між потерпілим і обвинуваченим не було, а була шарпанина. Проте суд не взяв до уваги покази свідка ОСОБА_11 з тих підстав, що вони знаходяться в родинних відносинах.

Слідчі експерименти були проведені 25 та 29 листопада 2016 р., що свідчить про те, що п`ять місяців жодних слідчих дій проведено не було. Тому такі докази є сумнівними та не мають доказової сили.

Суд у вироку безпідставно вказав, що невизнання ОСОБА_7 винни в даних кримінальних правопорушенням розцінюється судом, як намагання уникнути відповідальності за вчинені суспільно небезпечні діяння, оскільки ОСОБА_7 не міг визнати своєї вини в тому, в чому його безпідставно звинувачено так як дій у яких його звинувачено він не вчиняв.

Суд у вироку не вказав, що знаряддям злочину є сокира, проте назвав її якості. Пред`явлене і фактично визнане судом обвинувачення в застосуванні обвинуваченим такого предмета як сокира ґрунтується лише на неможливості довести, що в нього дійсно була в руках сокира.

Прокурор у поданій ним апеляційній скарзі просить: вирок Старокостянтинівського районного суду від 05.03.2018 р. стосовно ОСОБА_7 скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого; постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винуватим за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України та призначити йому покарання у виді 7 років позбавлення волі; з метою забезпечення виконання вироку обрати відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, взявши його під варту в залі суду; в решті вирок Старокостянтинівського районного суду від 05.03.2018 року залишити без змін.

Вказує, що органом досудового розслідування дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України як закінчений замах на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині (вбивство), не доведеним до кінця, з причин, що не залежали від її волі. При цьому суд не навів у вироку належної мотивації неврахування доказів сторони обвинувачення, хоча в судовому засіданні здобуто достатньо доказів, які в своїй сукупності підтверджують правильність кваліфікації органом досудового розслідування дій обвинуваченого, які були достатніми для засудження його за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України.

Суд не дав належної оцінки наданим під час досудового слідства та в суді показам потерпілого ОСОБА_9 , щодо часу, способу та механізму заподіяння тілесних ушкоджень, їх локалізації, форма, інтенсивність та умови, в який обвинувачений висловлював погрози вбивством та вчинив активні дії, направлені на їх виконання. Покази потерпілого є послідовними та узгоджуються з іншими дослідженими судом доказами по справі, що свідчить про їх об`єктивність та правдивість.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні вказав, що бачив, як обвинувачений наніс потерпілому два удари сокирою в ліву сторону голови, спочатку тупою стороною, а потім гострою, однак останній закрився лівою рукою біля самої голови, обвинувачений був агресивний, нервовий, кричав, що зарубає, продовжував замахуватися сокирою вже й до нього, проте він ухилявся від ударів, через нього намагався завдати ще удари потерпілому. Дані показання потерпілий та свідок підтвердили під час проведення слідчих експериментів 22.09.2016 р. Аналогічні показання надали потерпілий та свідок ОСОБА_9 під час проведення слідчого експерименту з участю потерпілого, понятих, адвоката потерпілого; при одночасному допиті обвинуваченого та свідка ОСОБА_9 ; при одночасному допиті обвинуваченого та потерпілого.

Про послідовність показань потерпілого свідчить і протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 08.06.2016 р. Підтверджує показання потерпілого та свідка про спричинення тілесних ушкоджень потерпілому сокирою і висновок судово-медичного експерта № 80 від 09.06.2016 р.

Суд безпідставно взяв до уваги показання обвинуваченого про відсутність в нього умислу на вбивство, хоча впродовж розслідування кримінального провадження та в суді ОСОБА_7 надавав непослідовні та суперечливі показання.

В запереченні на апеляційну скаргу прокурора обвинувачений ОСОБА_7 просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника задовольнити.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника на підтримання поданих ними апеляційних скарг, пояснення прокурора на підтримання доводів поданої ним скарги, пояснення потерпілого та його представника, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчинених злочинах, при викладених у вироку обставинах доведена зібраними по справі та дослідженими в судовому засіданні доказами.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 не визнав вини у вчиненні кримінальних правопорушеннях. Показав, що тривалий час перебуває в неприязних особистих відносинах з потерпілим ОСОБА_9 з приводу систематичного проїзду території його приватного підприємства. Після чергового проїзду 08 червня 2016 року, він близько 19 години спочатку по телефону, а потім, під`їхавши біля 19 години 30 хвилин на автомобілі марки «Volkswagen Golf 2» до місця проживання потерпілого по АДРЕСА_2 , перебуваючи на дорозі, особисто висловив своє обурення та вимогу не порушувати його право власності. В результаті чого продовжилась обопільна словесна суперечка, де кожний відстоював своє право. Під час якої він з метою заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень, замахнувся кулаком правої руки, в якій були лише ключі від автомобіля, в напрямку голови зліва, але не вдарив, так як потерпілий закрив голову лівою рукою. На крик вибіг брат потерпілого ОСОБА_9 , який їх розборонив, ставши між ними. Вказав, що його племінник ОСОБА_11 з`явився лише тоді, коли він після суперечки вже сідав в машину. Заперечив наявність у нього сокири, умислу на вбивство, не визнав висловлювання погроз вбивства та заподіяння заявлених тілесних ушкоджень. Допустив можливість їх виникнення ще до суперечки, зауваживши на конфліктному характері потерпілого. При цьому зазначив відсутність підстав для оговору зі сторони брата потерпілого ОСОБА_9 . Повідомив про примирення сторін.

Потерпілий ОСОБА_9 , вказав, що з обвинуваченим ОСОБА_7 перебувають в тривалих неприязних відносинах, оскільки останній забороняє йому їздити через територію його підприємства, незважаючи на те, що він є сумісним землекористувачем. Після того як він з племінником обвинуваченого ОСОБА_11 , вивозивши на підводі останнього сміття, проїхали через дане господарство, обвинувачений ОСОБА_7 близько 19 години 08 червня 2016 року спочатку по телефону, а потім особисто, під`їхавши біля 19 години 30 хвилин на власній машині до нього додому, на дорозі по АДРЕСА_2 , кричав, погрожуючи вбивством. Між ними продовжилась словесна суперечка, під час якої обвинувачений пішов до свого автомобіля, вийняв з-під руля зліва сокиру для рубки дров. Підійшов до нього на відстань півметра та, тримаючи дерев`яну ручку сокири двома руками, з великого розмаху двічі, спочатку обухом, а потім гострою стороною, замахнувся в область голови зліва, викрикуючи «зарубаю», «заб`ю». Проте він встиг закритись лівою рукою біля самої голови, тому удари прийшлись відповідно на зовнішню сторону лівого передпліччя та по зовнішній стороні лівої руки ближче до ліктя, в подальшому сокира сковзнула по руці вниз до пальців, спричинивши порізи. В зв`язку з чим прибігли його брат ОСОБА_9 та племінник обвинуваченого ОСОБА_11 , які їх розборонили, при цьому перший став між ними, перешкодивши завдати наступні удари. Внаслідок дій останніх обвинувачений припинив протиправні дії, пішов з сокирою до машини, яку кинув назад під руль, та поїхав в невідомому напрямку, пригрозивши його забити у випадку наступного проїзду території його підприємства. Під час нанесення двох ударів сокирою в напрямку голови, він реально сприймав загрозу для власного життя, злякався, що кожний наступний удар буде останнім. Наявність сокири, словесних погроз вбивства, реальні дії обвинуваченого по спричиненню йому тілесних ушкоджень бачили та чули свідки очевидці ОСОБА_9 та ОСОБА_11 .

Свідок ОСОБА_9 , який є рідним братом потерпілого, в судовому засіданні показав, що обвинувачений на протязі кількох років конфліктує з потерпілим та іншими мешканцями села з приводу проїзду території його підприємства, постійно висловлюючи погрози вбивства.

Біля 19 години 08 червня 2016 року, перебуваючи на городі поряд домоволодіння по АДРЕСА_2 , чув, як обвинувачений під`їхав на машині до сусіднього господарства своєї сестри ОСОБА_12 , де вчинив сварку через те, що його племінник ОСОБА_11 та потерпілий ОСОБА_9 проїхали підводою по території колгоспу, де знаходиться підприємство обвинуваченого, погрожував «перерізати горло». Після чого поїхав в невідомому напрямку. Біля 19 години 30 хвилин обвинувачений вже під`їхав до їхнього господарства. Бачив, як обвинувачений наніс потерпілому два удари сокирою в ліву сторону голови, спочатку тупою стороною, а потім гострою, однак останній закрився лівою рукою біля самої голови. Щоб припинити протиправні дії та перешкодити завдати третій удар, він став між сторонами, прикривши брата спиною та обличчям до нападника, намагаючись заспокоїти останнього, не дати завдати потерпілому удари, просив викинути сокиру. Між сторонами тривала словесна суперечка, обвинувачений був агресивний, нервовий, кричав, що «зарубає», продовжував замахуватися сокирою вже й до нього, проте він ухилявся від ударів, через нього намагався завдати ще ударів потерпілому. Через таку неадекватну поведінку обвинуваченого, вбачалась його спроможність на вбивство, тому він боявся відібрати в нього сокиру. Конфлікт тривав 5-6 хвилин. В якийсь момент обвинувачений зупинився, перестав погрожувати та замахуватись сокирою, а потім раптово побіг з сокирою в руці до машини, яку кинув вниз під переднє сидіння автомобіля і поїхав в невідомому напрямку. Вказав, що рана на лівому передпліччі потерпілого від удару сокирою кровила, потерпілий промив її водою та перемотав тканиною. Також були набряк та синяк на фалангах пальців з зовнішньої сторони долоні лівої руки. Того ж вечора потерпілий звернувся до лікарні та поліції. Під час даної події також був присутній племінник обвинуваченого ОСОБА_11 , який також бачив сокиру, намагався заспокоїти та розборонити сторони.

Також винна обвинуваченого у вчинених кримінальних правопорушеннях підтверджується письмовими доказами:

-витягами з Єдиного реєстру досудових розслідувань, з яких слідує, що 09 червня 2016 року було внесено відомості про вчинення злочину на підставі заяви потерпілого ОСОБА_9 від 08 червня 2016 року з правовою кваліфікацією дій за ч. 1 ст. 125 КК України. 13 жовтня 2016 року дії ОСОБА_7 перекваліфіковані з ч. 1 ст. 125 КК України на ч. 2 ст. 15 ч.1 ст. 115 КК України (а. с. 36, 69 - 71).

-рапортом оперативного чергового Старокостянтинівського ВП ГУ НП в Хмельницькій області, зареєстрованого в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події за № 2354 від 08 червня 2016 року 23:00:00, зі змісту якого слідує надходження повідомлення по телефону про те, що 08 червня 2016 року близько 22 години поблизу будинку по АДРЕСА_2 під час суперечки ОСОБА_7 спричинив ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді забоїв м`яких тканин лівої руки (а. с. 37);

-даними протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 08 червня 2016 року, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_9 повідомив про те, що 08 червня 2016 року близько 21 години неподалік господарства по АДРЕСА_2 ОСОБА_7 на ґрунті неприязних відносин із застосуванням сокири наніс йому тілесні ушкодження (а. с. 38);

-висновком експерта № 80 від 09.06.2016 року, яким об`єктивно встановлено, що по зовнішній поверхні лівого передпліччя в верхній третині крововилив синьо-червоного кольору, неправильної форми, з нечіткими краями розміром 6х5 см. По тильній поверхні ІІ та ІІІ пальців лівої кисті на рівні середніх фаланг 2 поверхневих рани лінійної форми, з рівними краями, дещо загостреними кінцями, червоного кольору, розмірами відповідно 0,8х0,2х0,1 см. та 0,9х0,2х0,1 см. Підтверджено у ОСОБА_13 наявні тілесні ушкодження у вигляді крововиливу по зовнішній поверхні лівого передпліччя в верхній третині, який міг виникнути від дії удару тупого твердого предмету, яким міг бути обух сокири, або йому подібний предмет; поверхневих різаних ран по тильній поверхні ІІ та ІІІ пальців лівої кисті на рівні середніх фаланг, які могли виникнути від дії гострого рублячого предмету, яким міг бути клинок сокири, або йому подібний предмет, можливо в строк та за обставин, вказаних в постанові та потерпілим, і відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень (а. с. 52);

-даними протоколів проведення слідчих експериментів від 22.09.2016 року з відеозаписами на дисках (а. с. 59 - 66), які були відтворені в судовому засіданні, під час яких відповідно потерпілий та свідок ОСОБА_9 в присутності понятих в деталях продемонстрували на місці вчинення злочинів, як та за яких обставин між обвинувачем та потерпілим відбувся конфлікт, та як обвинувачений сокирою заподіяв потерпілому тілесні ушкодження та висловлював погрози, які останній сприйняв реально. При цьому вони чітко вказали, що обвинувачений двічі послідовно замахнувся сокирою, спочатку обухом, а потім гострою стороною в напрямку голови зліва, погрожуючи вбивством, при тому як вони стояли на відстані півметра і були направлені один до одного обличчями. Потерпілий прикрився лівою рукою біля самої голови, тому удари прийшлись відповідно на зовнішню сторону лівого передпліччя та по зовнішній стороні лівої руки ближче до ліктя, в подальшому сокира сковзнула по руці вниз до пальців, спричинивши порізи;

-аналогічними показами потерпілого та свідка ОСОБА_9 під час слідчого експерименту з участю потерпілого, понятих, адвоката потерпілого (протокол проведення слідчого експерименту від 11 листопада 2016 року з відеозаписом, який був відтворений в судовому засіданні а. с. 72-75), при одночасному допиті обвинуваченого та свідка ОСОБА_9 (протокол одночасного допиту осіб від 22 листопада 2016 року з відеозаписом, який був відтворений в судовому засіданні а. с. 118-120), при одночасному допиті обвинуваченого та потерпілого з участю адвоката потерпілого (протокол одночасного допиту осіб від 22 листопада 2016 року з відеозаписом, який був відтворений в судовому засіданні а. с. 124-126).

Під час слідчого експерименту з участю понятих, статиста, експерта з відеозаписом, який був відтворений в судовому засіданні (протокол від 25 листопада 2016 року а. с. 128-131) обвинувачений вказав, що хотів нанести удар в ділянку голови потерпілого, але останній підставив ліву руку і захистив голову, в результаті чого він наніс удар кулаком правої руки, в якому були зажаті ключі від автомобіля, кільце, на якому кріпились ключі, було надіте на п`ятий палець його правої руки, в ділянку нижньої третини тильної поверхні лівого передпліччя потерпілого. Заявлена обвинуваченим зв`язка ключів була оглянута (протокол огляду предмету від 25 листопада 2016 року а. с. 132) з участю понятих. При огляді кільця, на якому кріпились ключі та брилок, не виявлено гострих кінців та виступів.

-Висновком експерта № 135 від 29 листопада 2016 року, згідно якого крововилив по зовнішній поверхні лівого передпліччя не має чіткої форми, тому міг виникнути від, як мінімум, однієї дії удару будь-якого тупого твердого предмету, який близький за розміром до розмірів крововиливів (6х5 см.), тому виключити можливість його утворення або тільки від обуха сокири, або тільки від кулака руки сторонньої особи, в якому були зажаті ключі та брелок на кільці, неможливо. Різані поверхневі рани по тильній поверхні ІІ та ІІІ пальців лівої кисті на рівні середніх фаланг могли виникнути від прямої дії по дотичній поверхнево, любого гострого ріжучого, рублячого предмету, або іншого предмету, який має вказані властивості;

-Слідчим експериментом від 25 листопада 2016 року з участю ОСОБА_7 , відповідно до якого останній взагалі не вказував, що він наносив у ділянку тильної поверхні лівої кисті ОСОБА_9 будь які удари. Вказав, що хотів нанести удар в ділянку голови ОСОБА_9 , але останній підставивши свою ліву руку, захистив голову, в результаті чого ОСОБА_7 наніс удар кулаком правої руки, в якому були зажаті ключі від автомобіля, кільце, на якому кріпились ключі, було надіте на п`ятий палець правої руки, в ділянку нижньої третини тильної поверхні лівого передпліччя ОСОБА_9 , що не відповідає локалізації крововиливу, який згідно висновку експерта № 80 від 09 червня 2016 року по зовнішній поверхні лівого передпліччя в верхній третині (а. с. 137-138).
В судовому засіданні судово-медичний експерт ОСОБА_14 , який проводив судово медичні експертизи, підтвердив свої висновки.

Суд дав належну оцінку усім зібраним по справі доказам у тому й числі показам потерпілого, свідків, обвинуваченого та, враховуючи обставини справи, причини виникнення конфлікту між обвинуваченим та потерпілим, дії обвинуваченого, його покази про небажання заподіяти смерть потерпілому, наявність реальної можливості у обвинуваченого ОСОБА_7 для доведення до кінця наміру вбити потерпілого, якби такий у нього був, прийшов до правильного висновку, що стороною обвинувачення будь-якими належними, допустимими та достатніми доказами не доведено наявності в діях обвинуваченого ОСОБА_7 прямого умислу на вчинення вбивства, а саме що він, наносячи потерпілому два удари невстановленим досудовим розслідуванням предметом, якому притаманні, як гостро-рублячі властивості, так і спричинення удару, як тупого предмету, в область голови, усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачав його суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті ОСОБА_9 та бажав їх настання.

Перекваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 з ч.2 ст.15 ч.1 ст. 115 КК України на ч.1 ст.125 КК України, як умисне заподіяння легких тілесних ушкоджень, та ч. 1 ст. 129 КК України, як погроза вбивством, є вірною.

Відповідно до ч.1 ст.15 КК України замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі.

За положеннями п.22 Пленум Верховного Суду України від 07.02.2003 р. № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

Вбивством є умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині (ч.1 ст.115 КК України).

Замах на вбивство може бути вчинений лише за наявності прямого умислу на позбавлення життя потерпілого. Якщо такий умисел не встановлений, замах на вбивство відсутній, а вчинене слід кваліфікувати за наслідками, що настали.

Обєктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України характеризується: діянням (дією або бездіяльністю) спрямованим на заподіяння легкого тілесного ушкодження; наслідком у вигляді спричинення легкого тілесного ушкодження; причинним зв`язком між зазначеним діянням та наслідком.

Субєктивна сторона зазначеного злочину характеризується тільки умисною виною. Якщо умисел винного був спрямований на заподіяння невизначеної шкоди здоров`ю і фактично було заподіяне легке тілесне ушкодження відповідальність настає за ст.125 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 категорично заперечив ту обставину, що мав намір заподіяти смерть потерпілому ОСОБА_9 , а в ході словесного конфлікту, який виник на побутовому ґрунті, лише бажав спричинити тілесні ушкодження, щоб змусити потерпілого не перетинати територію його приватного підприємства. Даний конфлікт триває давно, і у випадку наявності наміру на вбивство потерпілого, він би не діяв відкрито, заподіяння тілесних ушкоджень та погроза вбивством відбулись під час суперечки.

З пояснень потерпілого ОСОБА_9 видно, що він з обвинуваченим ОСОБА_7 перебувають в тривалих неприязних відносинах через те, що обвинувачений забороняє ОСОБА_9 їздити через територію його господарства, незважаючи на те, що потерпілий є сумісним землекористувачем.

Свідок ОСОБА_9 , який є рідним братом потерпілого також показав, що обвинувачений на протязі кількох років конфліктує з потерпілим та іншими мешканцями села з приводу проїзду території його підприємства, постійно висловлюючи погрози вбивства.

Відповідно до висновку експерта № 80 від 09.06.2016 року, об`єктивно встановлено, що по зовнішній поверхні лівого передпліччя в верхній третині крововилив синьо-червоного кольору, неправильної форми, з нечіткими краями розміром 6х5 см. По тильній поверхні ІІ та ІІІ пальців лівої кисті на рівні середніх фаланг 2 поверхневих рани лінійної форми, з рівними краями, дещо загостреними кінцями, червоного кольору, розмірами відповідно 0,8х0,2х0,1 см. та 0,9х0,2х0,1 см.

Підтверджено у ОСОБА_13 наявні тілесні ушкодження у вигляді крововиливу по зовнішній поверхні лівого передпліччя в верхній третині, який міг виникнути від дії удару тупого твердого предмету, яким міг бути обух сокири, або йому подібний предмет; поверхневих різаних ран по тильній поверхні ІІ та ІІІ пальців лівої кисті на рівні середніх фаланг, які могли виникнути від дії гострого рублячого предмету, яким міг бути клинок сокири, або йому подібний предмет, можливо в строк та за обставин, вказаних в постанові та потерпілим, і відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Згідно висновку експерта №135 від 29 листопада 2016 року крововилив по зовнішній поверхні лівого передпліччя не має чіткої форми, тому міг виникнути від, як мінімум, однієї дії удару будь-якого тупого твердого предмету, який близький за розміром до розмірів крововиливів (6х5 см.), тому виключити можливість його утворення або тільки від обуха сокири, або тільки від кулака руки сторонньої особи, в якому були зажаті ключі та брелок на кільці, неможливо. Різані поверхневі рани по тильній поверхні ІІ та ІІІ пальців лівої кисті на рівні середніх фаланг могли виникнути від прямої дії по дотичній поверхнево, любого гострого ріжучого, рублячого предмету, або іншого предмету, який має вказані властивості.

Суд першої інстанції правильно встановив, що згідно протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 08 червня 2016 року потерпілий ОСОБА_9 заявив про заподіяння йому тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , а не про намір останнього вчинити вбивство.

Обвинувачений ОСОБА_7 з потерпілим перебували в тривалих неприязних стосунках, конфлікт виник на побутовому ґрунті через земельний спір, під час якого ОСОБА_15 звинуватив ОСОБА_9 в порушені його права власності, внаслідок чого спричинив йому тілесні ушкодження та погрожував вбивством.

У випадку наявності умислу на вбивство за обставин події у обвинуваченого були можливість та час вбити потерпілого, оскільки брат потерпілого перебував за 30 метрів від них, прибіг до них не одразу. Тілесні ушкодження від ударів сокирою з метою вбивства були б тяжчими, а наявними є крововилив та поверхневі різані рани на двох пальцях. Обвинувачений спочатку замахувався обухом сокири, а вже коли потерпілий закрив рукою голову, то обвинувачений замахнувся гострою частиною сокири.

Подія відбулася в досить видну пору доби та на відкритому місці на вулиці села.

Обвинувачений на протязі кількох років відкрито конфліктує з жителями села через проїзд території його підприємства, при цьому висловлюючи їм погрози вбивством.

Крім того потерпілий по віку, росту, статурі відносно обвинуваченого є молодшим більш ніж на десять років, вищим, сильнішим.

Таким чином колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що ОСОБА_7 , маючи намір на заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень та вчиняючи дії на їх спричинення, не конкретизував у своїй свідомості, яку саме шкоду здоров`ю (тяжкість тілесних ушкоджень) буде фактично спричинено ним потерпілому, та діяв з невизначеним (неконкретизованим) умислом, за якого він хоча і бажав спричинити або свідомо припускав спричинення шкоди здоров`ю потерпілому, але при цьому не конкретизував точними межами у своїй свідомості тяжкість цієї шкоди. А тому, він має відповідати за той результат (шкоду), який фактично було заподіяно, тобто за заподіяння потерпілому легких тілесних ушкоджень.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції та в апеляційному суді не встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 наносячи удари та спричиняючи тілесні ушкодження потерпілому мав прямий умисел на його вбивство, усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачав його суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті потерпілого та бажав їх настання, і стороною обвинувачення таких доказів не надано.

Суд правильно встановив, що заподіяння легких тілесних ушкоджень та погроза вбивстом мали місце, що підтверджується наявними в матеріалах справи та дослідженими судом доказами, які доводять вину ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 129 КК України висловлення погрози вбивством за наявності реальних підстав побоюватися здійснення цієї погрози та умисне заподіяння легких тілесних ушкоджень.

З урахуванням викладеного, безпідставними є доводи апеляційної скарги прокурора про необхідність кваліфікації дій обвинуваченого за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України.

Також вказані обставини спростовують твердження обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що він не заподіював потерпілому ОСОБА_9 тілесних ушкоджень.

Не впливають на законність вироку суду твердження апеляційної скарги захисника обвинуваченого, про те, що висновки експерта №80 від 09.06.2016 р., №135 від 29.11.2016 р. не відповідають вимогам Закону України «Про судову експертизу» та інструкції про призначення та проведення судових експертиз.

Висновки експерта №80 від 09.06.2016 р., №135 від 29.11.2016 р. відповідають вимогам ст.ст. 101,102 КПК України, експерт попереджений про відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків за ст.ст.384, 385 КК України, і підстав сумніватися в правильності, об`єктивності та обґрунтованості висновків експерта колегія суддів не вбачає.
Необгрунтованими є доводи захисника обвинуваченого про те, що слідчі експерименти були проведені 25 та 29 листопада 2016 р., що свідчить про те, що п`ять місяців жодних слідчих дій проведено не було, а тому такі докази є сумнівними та не мають доказової сили.

Відповідно до ст.84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів (ст.85 КПК України).

Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом (ч.1 ст.86 КПК України).

За ч.1 ст.94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Проведені слідчі експерименти судом, як доказ, оціненні відповідно до вказаних норм кримінального процесуального закону.

Посилання на те, що оскільки слідчі експерименти проведені через п`ять місяців після події, вони як докази є сумнівними та не мають доказової сили, безпідставні та не свідчать про те, що протягом п`яти місяців жодних слідчих дій проведено не було.

До проведення слідчих експериментів органами досудового розслідування здійснювалися процесуальні дії та приймалися процесуальні рішення.

Суд першої інстанції обґрунтовано спростував покази обвинуваченого про заподіяння удару кулаком, в якому були зажаті ключі від автомобіля, в ділянку нижньої третини тильної поверхні лівого передпліччя, оскільки такі не відповідають місцю локалізації наявного у потерпілого крововиливу по зовнішній поверхні лівого передпліччя в верхній третині. Характер, механізм і час заподіяння тілесних ушкоджень, виявлених у потерпілого можливий у строк та за обставин, вказаних потерпілим та свідком ОСОБА_9 , що виключає можливість їх утворення до даної конфліктної події.

Також суд оцінив критично покази обвинуваченого про те, що він не скоював вищевказаних злочинів оскільки вони непослідовні, нелогічні, не відповідають часу, обставинам виникнення, механізму заподіяння та локалізації наявних у потерпілого тілесних ушкодженнях, не підтверджені належними та допустимим доказами, суперечать іншим доказам у справі
Спростовані судом першої інстанції і твердження обвинуваченого про те, що потерпілий перший намагався вдарити обвинуваченого, у відповідь на що останній хотів нанести удар кулаком в голову, оскільки в судовому засіданні не встановлено обставин, які б свідчили про необхідну оборону, так як життю та здоров`ю обвинуваченого не було жодної загрози, жодні свідчення про те, що обвинувачений захищався від неправомірних дій потерпілого відсутні, і не підтверджено жодним належним та допустимим доказом, крім того обвинувачений в судовому засіданні заявив протилежне, запевняючи, що потерпілий не завдавав йому ударів, це він хотів спричинити йому тілесні ушкодження.

Суд першої інстанції відповідно до вимог ст.94 КПК України належним чином оцінив усі докази по справі у тому й числі покази свідка ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_11 і обґрунтовано не прийняв як доказ покази свідка ОСОБА_11 про те, що обвинувачений не наносив потерпілому ударів сокирою, не спричиняв тілесних ушкоджень, не погрожував вбивством, оскільки вказаний свідок знаходиться з обвинуваченим в родинних відносинах і його покази не узгоджуються з матеріалами кримінального провадження.

Покази свідка ОСОБА_9 є послідовними та узгоджуються з матеріалами кримінального провадження.

За таких обставин не заслуговують на увагу твердження захисника обвинуваченого в апеляційній скарзі про те, що не дав належної оцінки показам свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_9 .

Безпідставними є посилання в апеляційній скарзі захисника обвинуваченого про те, що покази свідка ОСОБА_16 не узгоджуються з показами потерпілого, а саме що свідок заявив, що було поранення на кисті руки потерпілого, рану промивали та наклали повязку. При цьому потерпілий в судовому засіданні щодо так званої травми на руці не міг показати, навіть забув на якій руці це мало б бути та заявив в категоричній формі про те, що не було ніякої крові і ніхто нічого не перевязував.
В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_9 показав, що під час конфлікту, який стався 08 червня 2016 року обвинувачений підійшов до нього на відстань півметра та, тримаючи дерев`яну ручку сокири двома руками, з великого розмаху двічі, спочатку обухом, а потім гострою стороною, замахнувся в область голови зліва, викрикуючи «зарубаю», «заб`ю». Проте він встиг закритись лівою рукою біля самої голови, тому удари прийшлись відповідно на зовнішню сторону лівого передпліччя та по зовнішній стороні лівої руки ближче до ліктя, в подальшому сокира сковзнула по руці вниз до пальців, спричинивши порізи.

Відповідно до висновку експерта № 80 від 09.06.2016 року, підтверджено у ОСОБА_13 наявні тілесні ушкодження у вигляді крововиливу по зовнішній поверхні лівого передпліччя в верхній третині, який міг виникнути від дії удару тупого твердого предмету, яким міг бути обух сокири, або йому подібний предмет; поверхневих різаних ран по тильній поверхні ІІ та ІІІ пальців лівої кисті на рівні середніх фаланг, які могли виникнути від дії гострого рублячого предмету, яким міг бути клинок сокири, або йому подібний предмет, можливо в строк та за обставин, вказаних в постанові та потерпілим, і відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

У висновку висновку експерта №135 від 29 листопада 2016 року, зокрема, вказано, що різані поверхневі рани по тильній поверхні ІІ та ІІІ пальців лівої кисті на рівні середніх фаланг могли виникнути від прямої дії по дотичній поверхнево, любого гострого ріжучого, рублячого предмету, або іншого предмету, який має вказані властивості.

Відповідно до протоколу проведення слідчих експериментів від 22.09.2016 р. з відеозаписом, під час яких потерпілий та свідок ОСОБА_9 продемонстрували на місці вчинення злочинів, як та за яких обставин між обвинувачем та потерпілим відбувся конфлікт, та як обвинувачений сокирою заподіяв потерпілому тілесні ушкодження та висловлював погрози, які останній сприйняв реально. При цьому вони чітко вказали, що обвинувачений двічі послідовно замахнувся сокирою, спочатку обухом, а потім гострою стороною в напрямку голови зліва, погрожуючи вбивством, при тому як вони стояли на відстані півметра і були направлені один до одного обличчями. Потерпілий прикрився лівою рукою біля самої голови, тому удари прийшлись відповідно на зовнішню сторону лівого передпліччя та по зовнішній стороні лівої руки ближче до ліктя, в подальшому сокира сковзнула по руці вниз до пальців, спричинивши порізи.

В засіданні апеляційного суду потерпілий ОСОБА_9 показав руку, якій обвинуваченим під час конфлікту були заподіяні ушкодження.

Отже показання свідка ОСОБА_9 щодо заподіяних тілесних ушкоджень узгоджуються з показами потерпілого та з іншими доказами кримінального провадження.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_7 призначено у відповідності до вимог ст.65 КК України з врахуванням ступеня тяжкості вчинених ним злочинів, які є злочинами невеликої тяжкості проти життя та здоров`я особи, особи винного.

Обставин, які пом`якшують чи бтяжують покарання обвинуваченому судом першої інстанції не встановлено, не знаходить таких і суд апеляційної інстанції.

Призначаючи покарання обвинуваченому суд врахував обставини справи, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, є керівником приватного підприємства, за місцем реєстрації Коржівська сільська рада Старокостянтинівського району компрометуючими даними відносно нього не володіє, на обліку у лікарів психіатра, нарколога та невропатолога не перебуває, вчинив два злочини проти життя та здоров`я особи, що вказує на його суспільну небезпечність, не визнав вини, не розкаявся у вчиненому; також взяв до уваги відносини сторін.

Оскільки покарання має на меті не лише кару, а й виправлення особи, суд прийшов до правильного висновку, що обвинуваченому необхідно призначити покарання у виді громадських робіт строком в межах санкції, передбаченої ч. 1 ст. 125 КК України, та покарання у виді обмеження волі, передбачене санкцією ч. 1 ст. 129 КК України із застосуванням ч.1 ст. 70 КК України. І таке покарання буде достатніми для виправлення, перевиховання та попередження вчинення обвинуваченим нових злочинів.

Вирок суду першої інстанції є законним, постановлений з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування, колегія суддів не вбачає

Керуючись ст.ст. 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :
Вирок Старокостянтинівського районного суду від 05 березня 2018 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , прокурора без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення, на неї може бути подана касаційна скарга до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: