10.10.2018 до Київського районного суду м. Харкова надійшла скарга ОСОБА_2 на бездіяльність слідчого (в порядку ст.303 КПК України), у якій скаржниця просить:
1. Поновити строк на подання скарги на бездіяльність слідчого;
На обґрунтування скарги потерпіла ОСОБА_2 зазначила наступне.
Підозрюваний у справі ОСОБА_3 ще на початку 2014 року зник зі свого постійного місця проживання та тепер переховується від слідства. Органами внутрішніх справ його було оголошено у міжнародний розшук.
Нещодавно їй стало відомо, що 11.01.2018 на території АР Крим ОСОБА_3 був затриманий правоохоронними органами Російської Федерації.
12.01.2018 до відділу міжнародного поліцейського співробітництва НП України ГУНП в Харківській області від НЦБ Інтерполу в Російській Федерації надійшло повідомлення про затримання підозрюваного ОСОБА_3 правоохоронними органами Російської Федерації.
Слідчим СУ ГУ НП в Харківській області повідомлення про затримання ОСОБА_3 отримано 06.09.2018 року.
На запит адвоката, слідчим СУ ГУ НП в Харківській області була надана відповідь, з текту якої вбачається, що органом досудового розслідування повідомлення про затримання ОСОБА_3 отримане 06.09.2018 року та питання видачі ОСОБА_3 не порушувалося.
Скаржниця вказує, що в порушення імперативної норми, встановленою ст. 575 КПК України, а ні слідчим, а ні прокурором клопотання про видачу в Україну розшукуваного ОСОБА_3 у встановлений законом десятиденний строк складено не було. Отже, процедура екстрадиції розпочата не була.
Посилаючись на ч.ч.1,3,4 ст. 9 КПК України, ч.1 ст. 9 Конституції, ч. 2 ст. 19 Закону України від 29 червня 2004 року №1906 «Про забезпечення належного захисту прав і законних інтересів громадян та осіб, що проживають на їхніх територіях", Конвенцію про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, ратифікованої 10.11.1994 року Верховною Радою України, вважала відсутніми правові підстави, які б звільняли прокурора та слідчого від обов`язків, встановлених ст.575 КПК України.
Також вказала, що підозрюваний ОСОБА_3 був затриманий правоохоронними органами Російської Федерації, про що НЦБ Інтерполу в Російській Федерації повідомило ГУНП в Харківській області. Тому, на її думку, питання видачі розшукуваного ОСОБА_3 в Україну відноситься до компетенції Генеральної прокуратури Російської Федерації та не потребує взаємодії з незаконними органами, створеними на території АР Крим.
Крім того зазначила, що навіть у разі виникнення потреби взаємодії з такими органами, слід виходити з того, що відповідно до ч. 4 ст. 9 Закону встановлення зв`язків та взаємодія органів державі влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав, свобод громадян України, виконання міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, сприяння відновленню в межах тимчасово окупованої території конституційного ладу України. Таким чином, з метою виконання міжнародних договорів Законом передбачено встановлення зв`язків та взаємодія органів державної влади України з незаконними органами, створеними на тимчасово окуповані території.
На думку ОСОБА_2 , слідчий не виконав покладених на нього ст.ст. 9, 575 КПК України обов`язків, у десятиденний строк таке клопотання із відповідними документами не було підготовлено та не було надіслано до Генеральної прокуратури України. Отже, видача ОСОБА_3 в Україну стала неможливою через бездіяльність прокурора та слідчого.
Слідчий суддя, дослідивши скаргу та долучені до скарги матеріали, приходить до висновку про необхідність відмовити у відкритті провадження за скаргою, виходячи з наступного.
Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на звернення до суду. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.
Порядок звернення до слідчого судді у кримінальному провадженні на стадії досудового розслідування врегульований Кримінальним процесуальним кодексом України.
Так, у ч.1 ст. 303 КПК України наведено вичерпний перелік випадків і суб`єктів оскарження рішень, дій чи бездіяльності сторони обвинувачення при досудовому розслідуванні.
Зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора:
1) бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна;
2) рішення слідчого, прокурора про зупинення досудового розслідування - потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження;
3) рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником;
4) рішення прокурора про закриття кримінального провадження та/або провадження щодо юридичної особи - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження;
5) рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою;
6) рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора при застосуванні заходів безпеки - особами, до яких можуть бути застосовані заходи безпеки, передбачені законом;
7) рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій - особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником;
8) рішення слідчого, прокурора про зміну порядку досудового розслідування та продовження його згідно з правилами, передбаченими главою 39 цього Кодексу, - підозрюваним, його захисником чи законним представником, потерпілим, його представником чи законним представником.
Згідно ч. 2 ст. 303 КПК України, скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314 - 316 цього Кодексу.
Пунктом 1 ч. 1 ст. 303 КПК України передбачено оскарження слідчому судді саме бездіяльності слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна.
За змістом ст. 303 КПК України «бездіяльність» слідчого, прокурора визначена в якості предмету оскарження лише у п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України. Решта, а саме, п. 2 п. 8 ч. 1 вищевказаної норми визначають предметом оскарження певне рішення слідчого, прокурора.
При тому, наряду з можливістю оскарження бездіяльності, пов`язаної з нездійсненням певних дій, п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України передбачає можливість оскарження на досудовому провадженні бездіяльності, яка полягає у нездійсненні слідчим, прокурором інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк.
Таким чином, оскарження бездіяльності слідчого, прокурора, що полягає у нездійсненні інших процесуальних дій, можливе лише в разі визначення у КПК конкретного строку для вчинення таких дій.
Так, у відповідності до ст.575 КПК України, клопотання про видачу особи в Україну готує слідчий, прокурор, який здійснює нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування, або суд, який розглядає справу чи яким ухвалено вирок, з дотриманням вимог, передбачених цим Кодексом та відповідним міжнародним договором України. Клопотання складається у письмовій формі і повинно містити дані про особу, видача якої вимагається, обставини і кваліфікацію вчиненого нею злочину. До клопотання додаються такі документи: 1) засвідчена копія ухвали слідчого судді або суду про тримання особи під вартою, якщо видача запитується для притягнення до кримінальної відповідальності; 2) копія вироку з підтвердженням набуття ним законної сили, якщо видача запитується для приведення вироку до виконання; 3) довідка про відомості, які вказують на вчинення кримінального правопорушення особою, або довідка про докази, якими підтверджується винуватість розшукуваної особи у його вчиненні; 4) положення статті закону України про кримінальну відповідальність, за яким кваліфікується кримінальне правопорушення; 5) висновок компетентних органів України про громадянство особи, видача якої запитується, складений згідно з вимогами закону про громадянство України; 6) довідка про частину невідбутого покарання, якщо йдеться про видачу особи, яка вже відбула частину призначеного судом покарання; 7) інформація про перебіг строків давності; 8) інші відомості, передбачені міжнародним договором України, який також чинний для іноземної держави, на території якої встановлено розшукувану особу. Клопотання та передбачені частиною другою цієї статті документи підписуються слідчим, прокурором або суддею, засвідчуються печаткою відповідного органу та перекладаються мовою, передбаченою міжнародним договором України. Клопотання про видачу особи (екстрадицію) передаються до відповідного центрального органу України через відповідну регіональну прокуратуру у десятиденний строк з дня затримання особи на території іноземної держави. У зазначений строк керівник відповідного органу досудового розслідування у складі апарату Національної поліції, центрального апарату органу безпеки, органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства, органу Державного бюро розслідувань України, органу Державної кримінально-виконавчої служби України, Національного антикорупційного бюро України безпосередньо передає Генеральній прокуратурі України клопотання про видачу особи (екстрадицію). Центральний орган України за наявності підстав, передбачених міжнародним договором України, звертається до компетентного органу іноземної держави із запитом про видачу особи в Україну. Запит про видачу направляється керівником центрального органу України або уповноваженою ним особою протягом п`яти днів з дня отримання клопотання.
Проте, положеннями ст.575 КПК України не визначено строків для проведення процесуальних дій, вказаних у скарзі заявницею, а саме строків складення слідчим передбаченого ст.575 КПК України клопотання із необхідними документами про видачу ОСОБА_3 в Україну та передачу його до прокуратури Харківської області для подальшого скерування до Генеральної прокуратури України для вирішення питання звернення із відповідним запитом до компетентного органу Російської Федерації.
Таким чином, вимоги, викладені в поданій скаржницею до суду скарги, не можуть бути оскаржені в порядку ч. 1 ст. 303 КПК України слідчому судді.
Згідно з положеннями ч. 3 ст. 26 КПК України, слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
Відповідно до ч. 4 ст. 304 КПК України, слідчий суддя відмовляє у відкритті провадження у разі, якщо скарга подана на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора, що не підлягають оскарженню.
Враховуючи викладене, вивчивши скаргу в межах заявлених вимог, на виконання вимог ч. 4 ст. 304 КПК України слідчий суддя відмовляє у відкритті провадження за вказаною скаргою.
При цьому, слідчий суддя вважає необхідним роз`яснити право скаржника звернутися до слідчого судді зі скаргою з вимогами, передбаченими ч. 1 ст. 303 КПК України, у встановленому чинним КПК України порядку.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 7, 8, 9, 26, 303, 304, 372 КПК України,-

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження невідкладно надіслати особі яка подала скаргу, разом із скаргою та усіма доданими до неї матеріалами.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Харківської області протягом п`яти днів з дня її проголошення. Оскільки ухвалу слідчого судді ухвалено без виклику особи, яка може її оскаржити, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1