1Справа № 335/8246/18 1-кс/335/5517/2018
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2018 р. слідчий суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , заявника ОСОБА_3 , представника заявника адвоката ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання адвоката ОСОБА_4 діючої в інтересах ОСОБА_3 про встановлення строку допиту свідка у кримінальному провадженні № 0000133 від 14.03.2017,

ВСТАНОВИВ:

16.07.2018 до слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя надійшло клопотання адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 про встановлення строку допиту свідка у кримінальному провадженні № 0000133 від 14.03.2017.

В обґрунтування доводів скарги заявник та адвокат зазначили, що ОСОБА_3 15.03.2018 звернувся з клопотанням про допит свідка ОСОБА_6 . 19.03.2018 прокурором відділу процесуального керівництва управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Запорізької області ОСОБА_7 було відмовлено у задоволенні клопотання, про що було прийнято постанову. Вказана постанова була оскаржена до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя. За результатами розгляду скарги було прийнято ухвалу по справі № 335/3421/18 від 14.06.2018 року, якою постанову прокурора відділу процесуального керівництва управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Запорізької області ОСОБА_7 від 19.03.2018 про відмову у задоволенні клопотання потерпілого про допит свідка в присутності потерпілого скасовано. Зобов`язано прокурора відділу процесуального керівництва управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Запорізької області ОСОБА_7 провести допит свідка ОСОБА_6 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000133 від 14.03.2017 з участю потерпілого ОСОБА_3 . Вказана ухвала суду до теперішнього часу не виконана.

Скаргу заявник та адвокат обґрунтовують тим, що ОСОБА_3 є потерпілим у даному кримінальному проваджені. Згідно з ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя по справі № 335/3421/18 від 14.06.2018 зобов`язано провести допит свідка ОСОБА_6 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000133 від 14.03.2017 з участю потерпілого ОСОБА_3 . Але вказана ухвала до теперішнього часу не виконана. Досудове розслідування триває вже понад 1 рік та 4 місяці, з моменту подання клопотання про допит свідка минуло 4 місяці, а з моменту постановлення ухвали Орджонікідзевським районним судом ухвали про допит свідка минув 1 місяць. Відсутні жодні перешкоди щодо допиту вказаного свідка. Крім того, зауважує, що між розташуванням органу досудового слідства та місцем знаходження свідка є невелика відстань, що надає можливість допитати свідка у будь-який момент. Також, наголошує на тому, що досудове слідство здійснюється 3 прокурорами та 1 слідчим, що надає змогу виконати вищевказану ухвалу суду у будь-який момент. Але орган досудового слідства не здійснює слідчу дію допит свідка, що є затягуванням досудового слідства та порушує розумні строки з посиланням ст. ст. 2, ч. 3 ст. 28, 113, ч. 1 , ч. 2 ст. 114 КПК України та рішення Європейського суду з прав людини.

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_4 підтримала клопотання у повному обсязі та просила його задовольнити.

Прокурор другого відділу процесуального керівництва управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Запорізької області ОСОБА_5 просила відмовити у задоволені клопотання у повному обсязі. В обґрунтування посилалася на те, що станом на сьогодні у прокуратурі Запорізької області працюють лише 5 слідчих. Прокурор відділу процесуального керівництва управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Запорізької області ОСОБА_7 знаходиться у відпустці, тому ухвала Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя по справі № 335/3421/18 від 14.06.2018 року не виконана. Крім того, вважає, що строк до 30.07.2018 є таким, у який неможливо буде виконати ухвалу суду.

Дослідивши надані докази, суд приходить до наступних висновків.

ОСОБА_3 є потерпілим у даному кримінальному провадженні. Відповідно до статті 55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Тому, подаючи клопотання слідчому судді, потерпілий захищає свої права від порушень права на розумні строки з боку слідчого та/або прокурора у конкретному кримінальному провадженні. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», від 01.11.1996 року, конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом (стаття 129 Конституції) зобов`язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав.

Відповідно до статті 56 КПК України, потерпілий має право заявляти клопотання. Відповідно до статті 56 КПК України, потерпілий має право користуватися іншими правами, передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до вимог статі 8 та статті 9 КПК України, КПК України застосовується з врахуванням прецедентної практики Європейського суду з прав людини. Право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність («Golder v.the United Kingdom», п.36; «Guerin v. France», п.37; «Галина Мельник проти України», п. 22).

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини, кожен, чиї права i свободи, викладені в цій Конвенції, порушуються, має право на ефективний засіб правового захисту у відповідному національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, що діяли як офіційні особи. Відповідно до вимог рішень Європейського суду з прав людини («Меріт проти України», п.63; «Невмержицький проти України», п. 116; «Салов проти України», п.58; «Мельник проти України», п.69), звернення до органів прокуратури не можна розглядати в якості ефективного та доступного засобу захисту, враховуючи те, що статус органів прокуратури за національним законодавством не передбачає ефективних гарантій для незалежного та безстороннього перегляду скарг заявника.

Відповідно до статті 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб до потерпілого була застосована належна правова процедура. Відповідно до статті 3 КПК України, до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні. Відповідно до статі 114 КПК України, для забезпечення виконання сторонами кримінального провадження вимог розумного строку слідчий суддя має право встановлювати процесуальні строки у межах граничного строку, передбаченого КПК України. Будь-які строки, що встановлюються слідчим суддею, не можуть перевищувати меж граничного строку, передбаченого цим Кодексом, та мають бути такими, що дають достатньо часу для вчинення відповідних процесуальних дій або прийняття процесуальних рішень та не перешкоджають реалізації права на захист.

Згідно з ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У справі «Perez v. France» ЄСПЛ чітко вказав, що гарантії, котрі містяться у статті 6 Конвенції, стосуються також особи, яка звертається із заявою про відкриття кримінальної справи. ЄСПЛ наголосив, що саме такий підхід відповідатиме меті належного забезпечення прав потерпілого у кримінальному процесі.

ЄСПЛ також наголосив: лише тому, що вимоги, закладені в концепції справедливого правосуддя, не завжди є аналогічні тим, що висуваються у спорах про цивільні права та обов`язки, які пов`язані з кримінальними справами, беручи до уваги той факт, що для цивільних спорів не передбачено таких детальних положень, схожих на ті, які передбачені §2 та §3 статті 6 Конвенції, це не означає, що Суд може ігнорувати скрутне становище потерпілих та принизити їх права.

В цьому ж рішенні ЄСПЛ зазначив, що в жодному разі не можна забувати про положення національного законодавства про баланс між правами сторін у кримінальному провадженні, звернувши увагу на Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи Nos. R (83) 7, R (85) 11 and R (87) 21. Отже, ЄСПЛ ввів до нормативно-правової основи прав потерпілого не лише національний закон, проте й відповідні документи Ради Європи.

Відповідно до ст. 116 КПК України процесуальні дії мають виконуватися у встановлені цим Кодексом строки. Відповідно до положень ч. 1 ст. 40 КПК України слідчий несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій.

Також, суд враховує, що у п.111 рішення Європейського Суду з прав людини від 22 лютого 2005 р. у справі «Новоселецький проти України» Суд вказав, що прокуратура є державним органом правової держави, діяльність якого сприяє здійсненню правосуддя, і у випадку недотримання зобов`язань, покладених на цей орган, права, гарантовані Конвенцією, були б позбавлені їх «конкретного та ефективного» сенсу. Одне з таких зобов`язань передбачає те, що сторона, яка постраждала, може сподіватись на уважний та ретельний розгляд її скарг, (див., mutatis mutandis, вищезазначена рішення Суругіу, § 65; також як рішення Руіс Торіа і Хіро Балані п. Іспанії від 9 грудня 1994 року, в серії А № 303 - и 303-В, стор. 12, § 29, та п.п. 29-30, § 27).

Відповідно до положень ст. 113 КПК України процесуальні строки - це встановлені законом або відповідно до нього прокурором, слідчим суддею або судом проміжки часу, у межах яких учасники кримінального провадження зобов`язані (мають право) приймати процесуальні рішення чи вчиняти процесуальні дії. Будь-яка процесуальна дія або сукупність дій під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 28 КПК критеріями для визначення розумності строків кримінального провадження є: 1) складність кримінального провадження, яка визначається з урахуванням кількості підозрюваних, обвинувачуваних та кримінальних правопорушень, щодо яких здійснюється провадження, обсягу та специфіки процесуальних дій, необхідних для здійснення досудового розслідування тощо; 2) поведінка учасників кримінального провадження; 3) спосіб здійснення слідчим, прокурором і судом своїх повноважень.

Відповідно до рішення ЄСПЛ по справі «Гавриляк проти України» (Заява № 39447/03) від 18 червня 2009 року п. 63. Суд повторює, що розумність тривалості провадження у цій справі слід оцінювати у світлі обставин справи та з урахуванням критеріїв, які Суд визначив у своїй практиці, зокрема з урахуванням складності справи, поведінки заявника та відповідних органів (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справах «Пелісьє і Сассі проти Франції» (), [ВП], заява № 25444/94, п. 67, ECHR 1999-II, та «Луговий проти України» (Lugovoy v. Ukraine), заява № 25821/02, п. 33, від 12 червня 2008 року).

Аналогічний акцент було також зроблено у рішеннях ЄСПЛ у справах «Меріт проти України», «Калініченко проти України», «Саф`яннікова проти України», «Цихановський проти України», «Фандралюк проти України, «Федько проти України», «Іванов проти України», «Кобцев проти України», «Юртаєв проти України».

У кримінальному провадженні № 0000133 від 14.03.2017 є лише один потерпілий, до сьогоднішнього часу жодній особі не пред`явлено підозру, досудове слідство здійснюється трьома прокурорами та одним слідчим. Вказані обставини підтверджуються документами доданими до клопотання та не заперечуються прокурором.

Тобто, не існує будь-яких об`єктивних складнощів для розслідування даного кримінального провадження у розумні строки. З об`єктивної точки зору та з урахуванням наведених рішень ЄСПЛ має місце лише зволікання та затягування досудового розслідування прокуратурою Запорізької області.

Згідно до ч.1 та ч.2 ст.114 КПК України, для забезпечення виконання сторонами кримінального провадження вимог розумного строку слідчий суддя, суд має право встановлювати процесуальні строки у межах граничного строку, передбаченого цим Кодексом, з урахуванням обставин, встановлених під час відповідного кримінального провадження. Будь-які строки, що встановлюються прокурором, слідчим суддею або судом, не можуть перевищувати меж граничного строку, передбаченого цим Кодексом, та мають бути такими, що дають достатньо часу для вчинення відповідних процесуальних дій або прийняття процесуальних рішень та не перешкоджають реалізації права на захист.

Відповідно до положень ч. 6 ст. 28 КПК України підозрюваний, обвинувачений, потерпілий мають право на звернення до прокурора, слідчого судді або суду з клопотанням, в якому викладаються обставини, що обумовлюють необхідність здійснення кримінального з провадження (або окремих процесуальних дій) у більш короткі строки, ніж ті, що передбачені цим Кодексом.

З огляду на наведене, суд вважає, що організація та проведення досудового розслідування по кримінальному провадженні № 0000133 від 14.03.2017, не відповідають вимогам кримінального процесуального законодавства України, не можуть забезпечити виконання вимог ст. 2 КПК України щодо швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Крім того, такі дії органу досудового розслідування призводять до порушення прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження.

Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України до повноважень слідчого судді суду першої інстанції належить здійснення у порядку, передбаченому цим кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод, та інтересів особи у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 114 КПК України, для забезпечення виконання сторонами кримінального провадження вимог розумного строку, слідчий суддя має право встановлювати процесуальні строки у межах граничного строку, передбаченого цим кодексом, з урахуванням обставин, встановлених під час відповідного кримінального провадження.

Враховуючи вимоги ч. 2 ст. 114 КПК України стосовно того, що будь-які строки, що встановлюються прокурором, слідчим суддею або судом, не можуть перевищувати меж граничного строку, передбаченого цим Кодексом, та мають бути такими, що дають достатньо часу для вчинення відповідних процесуальних дій або прийняття процесуальних рішень та не перешкоджають реалізації права на захист суд вважає, що клопотання підлягає частковому задоволенню.

З метою надання достатньо часу для вчинення відповідних процесуальних дій необхідно встановити строк проведення слідчої дії на виконання ухвали слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя у справі № 335/3421/18 від 14.06.2018 до 10.08.2018.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИ В:

Клопотання адвоката ОСОБА_4 діючої в інтересах ОСОБА_3 задовольнити частково.

Зобов`язати уповноважену особу, яка здійснює досудове слідство по кримінальному провадженню № 0000133 від 14.03.2017, провести допит свідка ОСОБА_6 в строк до 10.08.2018 з участю потерпілого ОСОБА_3 .

Копію ухвали направити до прокуратури Запорізької області.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1