Номер провадження: 11-кп/785/641/18
Номер справи місцевого суду: 504/3437/16-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.07.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 ,

обвинуваченого: ОСОБА_7 ,

захисників: ОСОБА_8 , та ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_10 на вирок Комінтернівського районного суду Одеської області від 16.12.2016 року, яким:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Одеси, громадянин України, з вищою освітою, тимчасово не працюючий, одружений, маючий на утриманні неповнолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч.2 КК України та йому призначено покарання у вигляді 3 років, без позбавлення права керування транспортними засобами.
На підставі ст. 75 КК України обвинувачений ОСОБА_7 звільнений від призначеного покарання з випробуванням, строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців.
Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь держави за проведення автотехнічної експертизи в розмірі 880 гривень 80 копійок.

встановив

Як зазначено у вироку суду першої інстанції, ОСОБА_7 засуджено за вчинення кримінального правопорушення за наступних обставин.
03.05.2016 року, о 13:45 годин, по автодорозі Одеса-Миколаїв в напрямку м. Миколаїв, рухався автомобіль Suzuki Grand Vitara, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_7 , який на 37 км., біля с. Сичавка Комінтернівського району Одеської області, порушив правила дорожнього руху саме: п. 2.3 б);- п. 14.2 в).
Порушення правил безпеки дорожнього руху ОСОБА_7 виразилось в тому, що він не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміну, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху не урахував дорожню обстановку, не переконався у тому, що при виїзді на зустрічну смугу на яку він готувався виїхати вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, під час зустрічного роз`їзду не дотримав безпечного інтервалу створив небезпеку для дорожнього руху, не впорався з керуванням, виїхав на смугу зустрічного руху та допустив зіткнення з автомобілем Toyota Carina, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_10 , який рухався у зустрічному прямому напрямку не порушуючи правила безпеки дорожнього руху.
Порушення безпеки правил дорожнього руху ОСОБА_7 спричинило потерпілому ОСОБА_10 тілесні ушкодження, які згідно з висновком судово-медичної експертизи № 2193 від 15.08.2016 року, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

На вирок Комінтернівського районного суду потерпілий ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій послався на незаконність та необґрунтованість вироку.
В мотивуванні своєї апеляційної скарги зазначає, що порушення ОСОБА_7 правил безпеки дорожнього руху спричинило йому тілесні ушкодження, внаслідок яких його родина понесла матеріальні витрати на суму 80 976,76 гривень, натомість місцевий суд безпідставно зазначив у вироку дані про відсутність у нього претензій матеріального та морального характеру. При цьому зазначив, що у вироку, районний суд зазначив неправдиву інформацію щодо відсутності у нього до обвинуваченого матеріальних та моральних претензій, оскільки такі претензії у нього є, а спричинена злочином шкода йому не відшкодована.
Разом з цим, вказує, що у зв`язку із тим, що матеріальні та моральні витрати обвинуваченим не відшкодовані в повному обсязі, районним судом було передчасно прийняте рішення про скасування арешту на автомобіль , який перебував у користуванні у обвинуваченого ОСОБА_7 та на який ухвалою слідчого судді від 10.05.2016 року було накладено арешт.
Просить вирок місцевого суду відносно ОСОБА_7 скасувати та постановити новий вирок, яким призначити обвинуваченому покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки. Крім того потерпілий просить стягнути з обвинуваченого судові витрати, пов`язані з проведенням у даному провадженні експертиз у сумі 880, 80 грн. та відмовити у скасуванні арешту на автомобіль.
До початку судового розгляду апеляційним судом від потерпілого ОСОБА_10 та його представника - адвоката ОСОБА_11 надійшли заяви в яких потерпілий та його представник підтримали апеляційну скаргу потерпілого у повному обсязі та просили розгляд апеляційної скарги ОСОБА_10 провести без їх участі.

Крім того, від обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 до початку судового розгляду на адресу апеляційного суду надійшло клопотання про долучення суду доказів, пояснень та застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_7 . Закону України «Про амністію у 2016 році».

Заслухавши суддю-доповідача; обвинуваченого та його захисників, які заперечували проти апеляційної скарги потерпілого та просили вирок відносно ОСОБА_7 залишити без змін і застосувати відносно обвинуваченого акт амністії і звільнити його від основного та додаткового покарання; прокурора, який висловив свою думку щодо апеляційної скарги потерпілого та заперечував проти неї; прослухавши, в порядку підготовки до судового засідання звукозапис судових засідань, що міститься на технічному носії інформації, дослідивши надані на підтвердження можливості застосування акту амністії характеризуючі особу обвинуваченого дані; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляції, провівши судові дебати і надавши обвинуваченому останнє слово; колегія суддів вважає, що апеляційна скарга потерпілого частковому задоволенню, з наступних підстав:
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційних скарг.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як вбачається з оскаржуваного вироку суду першої інстанції, журналу судового засідання та технічного запису цього засідання, обвинувачений ОСОБА_7 , свою провину в пред`явленому йому обвинуваченні визнав, не заперечував факту порушення ним Правил дорожнього руху України під час керування транспортним засобом, що стало наслідком дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої потерпілий ОСОБА_10 отримав тяжкі тілесні ушкодження.

На підставі цього кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 було розглянуто з дослідженням доказів, в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки усі учасники судового процесу правильно розуміли обставини, передбачені у випадку розгляду кримінального провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України і проти цього не заперечували.

На даний час ніхто з учасників судового процесу не оскаржує обставини скоєння кримінального правопорушення, як вони викладені в обвинувальному акті і вироку суду першої інстанції та кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України, а апеляційна скарга потерпілого ОСОБА_10 стосується лише питання призначення покарання і рішення місцевого суду в частині повернення майна, на яке було накладено арешт.

За таких обставин, апеляційний суд вважає вірними висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у скоєнні обвинуваченим дій, які виразилися в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження,тобто скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за встановлених районним судом та викладених у вироку обставин.

При визначенні обвинуваченому ОСОБА_7 , міри покарання, суд першої інстанції вказав на наявність пом`якшуючих покарання обвинуваченого ОСОБА_7 обставини - щирого каяття, часткового відшкодування спричиненої шкоди і відсутність обтяжуючих покарання обставин, а також врахував ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення та його особу.
Так районний суд зазначив, що обвинувачений ОСОБА_7 , раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, має на утриманні неповнолітню дитину - ІНФОРМАЦІЯ_2 , частково відшкодував заподіяну шкоду. Вчинив необережний злочин, який віднесений законодавцем до категорії тяжких злочинів згідно ст. 12 КК України.
Також як зазначив у вироку районний суд, він врахував думку потерпілого ОСОБА_10 , який просив не призначати покарання обвинуваченому ОСОБА_7 у виді позбавлення волі, претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого ОСОБА_7 немає.
Таким чином, суд зробив висновок, що необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним інших кримінальних правопорушень, призначення йому покарання не пов`язаного з позбавленням волі та у межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України, із застосуванням положень ст.ст.75,76 КК України.
Крім того суд першої інстанції не знайшов підстав для призначення додаткового виду покарання ОСОБА_7 у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, так як управління транспортними засобами є для нього основним джерелом матеріального забезпечення сім`ї.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Обґрунтовуючи призначення покарання не пов`язаного з позбавленням волі суд першої інстанції послався на то, що потерпілий претензій матеріального і морального характеру до обвинуваченого не має.
Дане посилання в повному обсязі спростовується наданими в районному суді під час виступу в судових дебатах поясненнях потерпілого та його представника та їх думки щодо виду та розміру покарання, які свідчать про те, що 09.12.2016 року, в судовому засіданні районного суду, потерпілий послався на те, що обвинувачений ввів його в оману, попросивши не подавати цивільний позов, пообіцявши що в ході розгляду справи в повному обсязі розрахується з ним, однак відшкодував збитки лише частково і всіма засобами намагається уникнути можливості відшкодувати спричинені злочином збитки (а.с.40-44).
Таким чином, вказівка районного суду про те, що потерпілий претензій матеріального і морального характеру до обвинуваченого не маєє такою, яка суперечить фактичним обставинам справи та у відповідності до положень 409 та 411 КПК України є підставою для зміни вироку та виключення цієї вказівки з мотивувальної частини рішення.

Судом першої інстанції визнано і колегія суддів з цим погоджується, що обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого є: повне визнання обвинуваченим своєї вини і сприяння розкриттю злочину, а також те, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом першої інстанції не встановлено.

Враховуючи встановлені районним судом обставини, які пом`якшують відповідальність та відсутність обставин, які обтяжують відповідальність, з урахуванням даних про особу обвинуваченого, його відношення до скоєного, часткового відшкодування потерпілому спричинених злочином збитків, що підтверджено дослідженими апеляційним судом оригіналами розписок про отримання рідними потерпілого грошових коштів у сумі 30000 грн., колегія суддів вважає, що покарання обвинуваченому обране, відповідно до приписів ст. 65 КК України, правильно, тому підстав для його посилення, не знаходить.
Вирішуючи питання щодо необхідності призначення обвинуваченому додаткового покарання, а саме у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, апеляційний суд враховує наявність у обвинуваченого сім`ї та утримання останнім неповнолітньої дитини,можливості отримання заробітку лише за рахунок здійснення обвинуваченим трудової діяльності з використанням транспортного засобу, згідно до укладеного ним договору про надання послуг з перевезенням та експедицією, в тому числі і його відношення до вчиненого.
При цьому апеляційним судом враховано, що керування транспортними засобами є єдиним джерелом доходу обвинуваченого, а позбавлення його такого права може унеможливити відшкодування останнім завданих збитків, оскільки він втратить роботу та унеможливить в тому числі можливість піклування обвинуваченого за літнім батьком, ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Як пояснили в судовому засіданні апеляційного суду захисники обвинуваченого, на даний час питання щодо вирішення заявленого ОСОБА_10 цивільного позову на відшкодування спричинених злочином збитків було предметом перегляду в районному суді, в порядку цивільного судочинства та прийнято відповідне судове рішення. При цьому захисники послалися на те, що ОСОБА_10 були надані підроблені документи на підтвердження заявленого позову, що на даний час є предметом перевірки у рамках іншого кримінального провадження.

Наведені обставини не були спростовані прокурором.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що з урахуванням сукупності вищенаведених обставин, в тому числі і тих, що пом`якшують покарання, додаткове покарання, яке передбачене санкцією ч. 2 ст. 286 КК України у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, не є необхідним для виправлення та попередження вчинення обвинуваченим нових правопорушень, яке в тому числі може позбавити останнього права на отримання ним заробітку і належне матеріальне утримання своєї сім`ї та може унеможливити відшкодування обвинуваченим завданих злочином збитків у відповідності до прийнятого районним судом рішення.
Щодо доводів апеляційної скарги потерпілого про стягнення з обвинуваченого судових витрат, пов`язаних з проведенням у даному провадженні експертиз у сумі 880, 80 грн. та відмови у скасуванні арешту на автомобіль, апеляційний суд вважає їх безпідставними з огляду на наступне.
Як вбачається з мотивувальної та резолютивної частини оскаржуваного вироку, місцевим судом вирішене питання щодо судових витрат на проведення експертиз та стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 суму витрат на залучення експерта для проведення авто технічної експертизи під час здійснення досудового розслідування в розмірі 880 (вісімсот вісімдесят гривень) 80 копійок у дохід держави.
Доводи потерпілого щодо арешту на автомобіль Suzuki Grand Vitara, реєстраційний номер НОМЕР_1 , накладений ухвалою слідчого судді від 10.05.2016 року, апеляційний суд також вважає безпідставними, оскільки вказаний автотранспортний засіб згідно свідоцтва про реєстрацію серії НОМЕР_3 виданого 21.12.2007 року РЕВ №2 при УДАІ ГУМВС України належить ОСОБА_13 та під час ДТП перебував у користуванні обвинуваченого ОСОБА_7 , що не заперечувалося учасниками провадження в районному суді, а тому рішення у цій частині є таким, яке ґрунтується на положеннях кримінального процесуального закону.
Разом з тим, до початку судового засідання апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_12 та його захисник подали апеляційному суду письмове клопотання про застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 Закону України «Про амністію у 2016 році» (т.2 а.п.32).
Згідно до приписів п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк, підлягають особи, визнані винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України, не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.
Згідно із свідоцтвом про народження, яке було досліджено в суді апеляційної інстанції, ОСОБА_12 є батьком ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто він підпадає під дію п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».
При цьому, відповідно до інформації Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради №Л-499 від 002.04.2018 року та інформації, наданої Суворовським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану № 7/50-120 від 28.03.2018 року, дані щодо позбавлення ОСОБА_7 батьківських прав стосовно його доньки ОСОБА_14 - відсутні.
При вирішенні питання про можливість звільнення ОСОБА_7 від покарання, апеляційний суд враховує позицію прокурора, який не заперечував проти клопотання обвинуваченого та звільнення його від призначеного покарання, щодо застосування до останнього амністії, оскільки ОСОБА_7 щиро розкаявся у вчиненому злочині.
Отже, суд апеляційної інстанції вважає, що ОСОБА_7 підлягає звільненню від відбування призначеного вироком районного суду покарання.
Відповідно до приписів п. 2 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право вирок або ухвалу змінити.
Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга потерпілого підлягає частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції зміні, з виключенням з мотивувальної частини вироку, посилання районного суду про те, що у потерпілого ОСОБА_10 відсутні матеріальні та моральні претензії до обвинуваченого ОСОБА_12 , а в решті без зміни.

Натомість, ОСОБА_7 підлягає звільненню від відбування основного покарання у виді позбавлення волі на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, п. «в» ст. 1, ст. 15 Закону України «Про амністію у 2016 році», апеляційний суд,-

постановив

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_10 - задовольнити частково.
Вирок Комінтернівського районного суду Одеської області від 16.12.2016 року відносно ОСОБА_7 засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 ч.2 КК України - змінити.
Виключити з мотивувальної частини вироку посилання на відсутність у потерпілого ОСОБА_10 матеріальних та моральних претензій до обвинуваченого ОСОБА_7 ..

В решті вирок залишити без змін.

У відповідності до пункту «В» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від відбування призначеного даним вироком покарання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді апеляційного суду Одеської області

ОСОБА_2 . ОСОБА_3 . ОСОБА_4