Справа № 405/6704/15-к
УХВАЛА
11 травня 2018 року колегія суддів Ленінського районного суду м. Кіровограда в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2

ОСОБА_3

при секретарі: ОСОБА_4

за участю прокурора: ОСОБА_5

адвокатів: ОСОБА_6

ОСОБА_7

потерпілого: ОСОБА_8

обвинувачених: ОСОБА_9

ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0005461, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.06.2015 року за обвинуваченням ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Згідно ухвали Ленінського райсуду м. Кіровограда від 15 березня 2018 року обвинуваченому ОСОБА_10 було продовжено термін перебування під вартою на шістдесят днів до 13 травня 2018 року.

В судовому засіданні постало питання щодо доцільності перебування обвинуваченого ОСОБА_10 під вартою, оскільки такий термін спливає 13 травня 2018року.

Прокурор в судовому засіданні зазначив про необхідність продовження терміну перебування обвинуваченого під вартою, оскільки, ризики кримінального провадження які існували на час обрання запобіжного заходу не відпали. Так, прокурором зазначено, що ОСОБА_10 , раніше неодноразово судимий за вчинення умисних, корисливих злочинів, що вказує на схильність до скоєння кримінальних правопорушень та є ризиком вчинення іншого кримінального правопорушення. Крім цього, прокурором вказано, що ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні злочину із застосуванням насильства до потерпілого, що є ризиком переховуватися від суду. За наведених обставин прокурор вказав, що існують ризики кримінального провадження, а тому просив продовжити ОСОБА_10 термін перебування під вартою на строк 60 днів.

Потерпілий підтримав прокурора, зазначивши про необхідність продовження строку запобіжного заходу ОСОБА_10 .

Адвокат обвинуваченого заперечив проти продовження строку тримання під вартою, зазначивши, що прокурором не доведені ризики кримінального провадження. Вважає, що ті ризики кримінального провадження, які існували під час обрання запобіжного заходу на стадії досудового слідства, не можуть братися до уваги під час судового розгляду. Крім цього, адвокат зазначив, що ОСОБА_10 тривалий час перебуває під вартою, чим порушуються його права на свободу пересування. Разом з цим, адвокатом зазначено, що ОСОБА_10 , має міцні, сталі соціальні зв`язки, оскільки неофіційно працював до затримання, має хвору матір. Також при вирішенні питання щодо продовження запобіжного заходу, адвокат просив врахувати стан здоров`я ОСОБА_10 , а саме те, що ОСОБА_10

має захворювання середнього ступеня тяжкості, що підтверджується довідкою медичної частини УВП №14. За наведених обставин, адвокат вважає, що обвинуваченому можливо змінити запобіжний захід на домашній арешт.

Обвинувачений ОСОБА_10 підтримав доводи адвоката, зазначив, що у нього прогресує хвороба, пов`язана з хворобою судин та просив застосувати запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Заслухавши доводи прокурора, думку потерпілого, думку адвоката та обвинуваченого, колегія суддів прийшла до висновку про доцільність продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_10 під вартою, виходячи із такого.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Згідно ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для справи; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до п.1 ст.5 Європейської конвенції з прав людини кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Ніхто не може бути позбавлений свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

При вирішенні питання щодо продовження ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів виходить не лише з вимог чинного кримінально-процесуального законодавства України, а й правових позицій Європейського суду з прав людини.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи (рішення ЄСПЛ від 06.04.2000 р. у справі «Лабіта проти Італії»). Крім цього, судом взято до уваги позицію Європейського суду з прав людини, яка висвітлена в рішенні ЄСПЛ від 20.05.2010 р. у справі «Москаленко проти України», в якому зазначено, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Також судом враховано обставини, передбачені ст.178 КПК України, а саме тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні у вчиненні якого він обвинувачується, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого та існування ризиків кримінального провадження.

Так, ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину вчиненого із застосуванням насильства до потерпілого, що може бути ризиком переховуватися від суду з метою уникнення відповідальності за вчинене. Крім цього, обвинувачений ОСОБА_10 раніше неодноразово судимий, що вказує на схильність до вчинення злочинів та є ризиком вчинити інше кримінальне правопорушення. Разом з цим, судом взято до уваги вік обвинуваченого, стан здоров`я, а також те що обвинувачений ОСОБА_10 неодружений, до затримання не займався суспільно-корисною працею, не мав стабільного джерела доходу, що вказує на відсутність міцних сталих соціальних зв`язків. За наведених обставин, колегія суддів вважає, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам кримінального провадження, які передбачені ст.177 КПК України

Враховуючи зазначене, колегія суддів прийшла до висновку, що тримання обвинуваченого ОСОБА_10 під вартою в повній мірі відповідає меті, з якою

застосовується цей вид запобіжного заходу, в тому числі зважаючи на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З метою виконання обвинуваченим ОСОБА_10 покладених на нього процесуальних обов`язків, суд вважає доцільним продовжити тримання обвинуваченого ОСОБА_10 під вартою на строк шістдесят днів, тобто до 09 липня 2018 року.

На підставі наведеного та керуючись ст. 331 КПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА:

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на строк шістдесят днів до 09 липня 2018 року.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору та направити до ДУ «Кропивницька установа виконання покарань» (№14).

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_2