№ 243/6594/18
№ 1-кп/243/657/2018
ВИРОК
іменем України

26 липня 2018 року м. Слов`янськ

Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Слов`янського міськрайонного суду Донецької області кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000791 від 16.04.2018 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП: НОМЕР_1 ), уродженця м. Маріуполь, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, військовослужбовця служби за контрактом, стрільця 3 роти військової частини НОМЕР_2 Збройних Сил України, у військовому званні солдат, не одруженого, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем служби за контрактом та проходячи її на посаді гранатометника першого відділення першого десантно-штурмового взводу третьої десантно-штурмової роти військової частини НОМЕР_2 Збройних Сил України, яка дислокувалась у АДРЕСА_2 , 12 лютого 2018 року, діючи умисно, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби, вчинив самовільне залишення території військової частини НОМЕР_2 Збройних Сил України без поважних причин та ухилявся від несення обов`язків військової служби до 02 липня 2018 року, проводячи час на власний розсуд за адресою: АДРЕСА_1 , не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби в умовах особливого періоду.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 визнав повністю свою провину у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та суду пояснив, що дійсно 12 лютого 2018 року він самовільно залишив місце проходження військової служби у АДРЕСА_2 , без дозволу керівництва виїхав за місцем проживання у м. Маріуполь, де перебував до 02 липня 2018 року. Причиною залишення військової частини зазначив, що не бажає приймати участь у бойових діях. На даний час змінив своє ставлення та має намір продовжити службу у Збройних Силах України.

Окрім повного визнання своєї провини обвинуваченим, провина обвинуваченого ОСОБА_4 в скоєнні кримінального правопорушення підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами.

ОСОБА_4 уклав контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового, сержантського (старшинського) складу, відповідно до якого з 28.09.2017 р. він добровільно взяв на себе зобов?язання проходити військову службу у Збройних Силах України.

Відповідно до наказу т.в.о. командира військової частини НОМЕР_2 по стройовій частині від 28.09.2017 року № 266 ОСОБА_4 був зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 , поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду стрільця номера обслуги другого десантно-штурмового взводу третьої десантно-штурмової роти військової частини НОМЕР_2 . В подальшому відповідно до наказу т.в.о. командира військової частини НОМЕР_2 по стройовій частині № 298 від 01.11.2017 року був призначений на посаду механіка-водія першого десантно-штурмового взводу третьої десантно-штурмової роти військової частини НОМЕР_2 . Наказом командира військової частини НОМЕР_2 по стройовій частині № 331 від 07.12.2017 року був призначений на посаду гранатометника першого відділення першого десантно-штурмового взводу третьої десантно-штурмової роти військової частини НОМЕР_2 .

З матеріалів службового розслідування (наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 12.02.2018 р. № 98, акту проведення службового розслідування від 12.03.2018 року) вбачається, що 12.02.2018 року виявлено самовільне залишення військовослужбовцем ОСОБА_4 території військової частини НОМЕР_2 , станом на 12.03.2018 року останній не повернувся, відсутній у військовій частині понад 10 днів без поважних причин.

Аналізуючи вищезазначені докази у їх сукупності, суд приходить до переконання, що вказані вище докази є достовірними, доповнюють один одного, перебувають між собою у взаємозв`язку, тобто подія кримінального правопорушення мала місце, провину обвинуваченого повністю доведено, а вчинене обвинуваченим ОСОБА_4 правильно кваліфіковано за ч. 4 ст. 407 КК України, тобто самовільне залишення військової частини без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Згідно роз`яснень п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року (із змінами та доповненнями), суди, вирішуючи питання про вид і розмір покарання щодо особи, яка визнається винною у скоєнні злочину, зобов`язані дотримуватися загальних принципів призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, брати до уваги ступінь тяжкості скоєного злочину, дані щодо винної особи та обставини справи, які обтяжують або пом`якшують покарання.

При визначенні міри покарання обвинуваченому у відповідності до ст. 65 КК України, суд приймає до уваги конкретні обставини вчиненого обвинуваченим, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення: сукупність усіх обставин вчиненого кримінального правопорушення, віднесення кримінального правопорушення законодавством до тяжких злочинів, характер, ступінь його суспільної небезпеки; ступінь негативної майнової шкоди і наслідків (майнової шкоди не завдано, тяжких наслідків не настало), відомості про особу обвинуваченого (раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має стійкі соціальні зв`язки, позитивно характеризується за місцем проходження служби, вчинив кримінальне правопорушення у молодіжному віці).

Відповідно до досудової доповіді органу пробації від 25.07.2018 року, ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній. Беручи до уваги інформацію, що характеризує обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, середню ймовірність вчинення повторного правопорушення, Слов`янський МРВ з питань пробації вважає, що виправлення цієї особи без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства (у тому числі для окремих осіб).

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до ст. 67 КК України судом не встановлено.

Підсумовуючи вищенаведене, суд визнає необхідним та достатнім для виправлення і попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень призначення остаточного покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням.

Суд вважає, що таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 та запобігання вчинення ним нових злочинів.

Цивільний позов по справі не заявлений, судових витрат, речових доказів немає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 369-370,374 КПК України, -

З А С У Д И В:

Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбачененого ч. 4 ст. 407 КК України і призначити йому покарання у виді трьох років позбавлення волі.

В силу ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням протягом одного року іспитового строку, якщо він протягом визначеного судом строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов?язки.

На підставі ч. 1 ст. 76 КК України зобов?язати ОСОБА_4 періодично з?являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Запобіжний захід відповідно до видів, передбачених ст. 131 КПК України, не застосовувався.

Апеляційна скарга на вирок суду подається до судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Донецької області через Слов`янській міськрайонний суд Донецької області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок постановлено та підписано в нарадчій кімнаті в єдиному екземплярі.

Суддя
Слов`янського міськрайонного суду ОСОБА_1