УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №295/9937/17 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.ч.2,3 ст.185 КК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 травня 2018 року м. Житомир
Апеляційний суд Житомирської області в складі суддів:
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч.2,3 ст.185 КК України,
прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
В С Т А Н О В И В:
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження та правову кваліфікацію вчинених злочинів, просить вирок Богунського районного суду м. Житомира від 22 грудня 2017 року в частині призначення покарання змінити та призначити більш м`яке покарання.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що суд першої інстанції, призначаючи покарання, не взяв до уваги пом`якшуючі обставини, а саме: визнання ним своєї вини, щире каяття та те, що потерпілим повернуто викрадене майно. Не врахування вказаних обставин призвело до призначення занадто суворого покарання.
Вироком Богунського районного суду м. Житомира від 22 грудня 2017 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України, та призначено покарання:
- за ч.2 ст.185 КК України 2 (два) роки позбавлення волі,
- за ч.3 ст.185 КК України 3 (три) роки позбавлення волі.
Відповідно до ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів визначено остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
Відповідно до вимог ст.ст.71,72 КК України за сукупністю вироків визначено остаточне покарання з урахуванням невідбутої частини покарання за вироком Богунського районного суду м. Житомира від 09.03.2016 шляхом повного складення покарань у вигляді 3 (трьох) років 5 (п`яти) місяців позбавлення волі.
Строк відбуття покарання рахувати з часу набрання вироком законної сили.
Зараховано в строк відбуття покарання час перебування під вартою з 11.07.2017 по день набрання вироком законної сили відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК України.
Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу залишено попередній тримання під вартою.
Стягнуто з засудженого на користь держави процесуальні витрати за залучення експертів у розмірі 3267 грн. 48 коп.
Речові докази мобільні телефони марки «Nomi» моделі «і244» та «Huawei» моделі «LUA-U22», велосипед сірого кольору марки «Comanche Rio Grande Lady CTB 16» із дитячим заднім кріслом марки «Bellelli Relax Clamp Argento» - залишено потерпілим.
За обставин, встановлених судом першої інстанції та детально наведених у вироку, ОСОБА_6 17.03.2017 в період часу з 16 години 30 хвили по 16 годину 40 хвилин перебував в приміщенні магазину «Транзит», що по вул. Київське шосе, 28, в м. Житомирі, де на прилавку неподалік від продавця ОСОБА_9 побачив мобільний телефон марки «Nomi» моделі «i244» в корпусі чорного кольору, що належить останній. У цей же день, час, місці та за вказаних обставин у ОСОБА_6 виник злочинний умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, а саме вказаного мобільного телефону. Реалізуючи свій злочинний умисел, враховуючи сприятливу для нього обстановку, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає та його дії залишаються непомітними, керуючись корисливим мотивом, ОСОБА_6 викрав із прилавку вказаний мобільний телефон марки «Nomi» моделі «і244» в корпусі чорного кольору, вартістю 393 грн. 33 коп., у подальшому ОСОБА_6 , утримуючи викрадене майно при собі, місце скоєння злочину залишив, після чого розпорядився ним на власний розсуд. Своїми діями спричинив ОСОБА_9 матеріальної шкоди на вказану суму.
12.04.2017 в період часу з 11 години 30 хвилин по 12 годину 10 хвилин ОСОБА_6 перебував поблизу будинку № 71 по вул. М. Грушевського у м. Житомирі, де поблизу під`їзду побачив велосипед сірого кольору марки «Comanche Rio Grande Lady CTB 16» із дитячим заднім кріслом на ньому марки «Bellelli Relax Clamp Argento». У цей же день, час та місці та за вказаних обставин у ОСОБА_6 виник злочинний умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, а саме вказаного велосипеду. Реалізуючи свій злочинний умисел, враховуючи сприятливу для нього обстановку, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає та його дії залишаються непомітними, достовірно знаючи про те, що він не має майнових прав стосовно чужого майна, керуючись корисливим мотивом, ОСОБА_6 викрав вказаний велосипед, вартістю 4775 грн., разом з дитячим заднім велосипедним кріслом вартістю 675 грн. 00 коп., та у подальшому ОСОБА_6 , утримуючи викрадене майно при собі, місце скоєння злочину залишив, після чого розпорядився викраденим на власний розсуд. Своїми діями спричинив ОСОБА_10 матеріальної шкоди на загальну суму 5 450 грн. 00 коп..
11.07.2017 близько 13 години 30 хвилин ОСОБА_6 перебував біля складу, який розташований за адресою: м. Житомир, провулок. Меблевий, 5а. У цей же день, час, місці та за вказаних обставин у ОСОБА_6 виник злочинний умисел, направлений на таємне повторне викрадення будь-якого чужого майна, поєднаного з проникненням до вищезазначеного складу. Реалізуючи свій злочинний умисел, керуючись корисливим мотивом, за вказаних вище обставин, ОСОБА_6 , враховуючи сприятливу для нього обстановку, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає та його дії залишаються непомітними, проник до приміщення вищезазначеного складу та перебуваючи в середині вказаного складу, ОСОБА_6 таємно повторно викрав майно, що належить ОСОБА_11 , а саме: мобільний телефон марки «Huawei» моделі «LUA-U22» в корпусі чорного кольору, вартістю 1926 грн. 64 коп. Після чого ОСОБА_6 , утримуючи викрадене майно при собі, вийшов зі складу, таким чином залишив місце вчинення злочину, та розпорядився в подальшому викраденим майном на власний розсуд. Своїми діями завдав ОСОБА_11 матеріальної шкоди на суму 1926 грн. 64 коп.
ОСОБА_6 своїми умисними діями, які виразилися у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч.2 ст.185 КК України, та діями, які виразилися у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, поєднаному з проникненням у приміщення, вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч.3 ст.185 КК України.
На апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 прокурором подано письмові заперечення. В своїх запереченнях прокурор просить апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Богунського районного суду м. Житомира від 22 грудня 2017 року без змін.
Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_8 , які просили задовольнити апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та вирок суду в межах ст.404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Статтею 370 КПК України передбачено, що вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України вирок суду першої інстанції переглядається апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочинів за обставин, викладених у вироку, по суті не оспорюється і підтверджується сукупністю доказів, зібраних у встановленому законом порядку, досліджених та належно оцінених судом у порядку ст.349 КПК України. Дії обвинуваченого за ч.ч.2,3 ст.185 КК України кваліфіковані правильно, що також не оспорюється в апеляційній скарзі.
Відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, а саме з носія звукозапису судового засідання та журналу судового засідання від 22.12.2017 року, обвинувачений ОСОБА_6 вину визнав у повному обсязі та надав покази з приводу обставин кримінального провадження. Судом з`ясована думка кожного учасника провадження, які погодились щодо розгляду провадження за правилами ч.3 ст.349 КПК України. Судом роз`яснено обвинуваченому та іншим учасникам провадження вимоги ст.349 КПК України та те, що вони будуть позбавлені права на оскарження в апеляційному порядку фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються та не досліджувалися в суді першої інстанції. Зазначені обставини підтвердив ОСОБА_6 і під час апеляційного розгляду.
Доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом при призначенні покарання усіх обставин, які пом`якшують покарання, є безпідставними.
Згідно ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд дотримався загальних засад, передбачених ст.ст.50, 65 КК України.
Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що при вирішенні питання про призначення обвинуваченому покарання, судом першої інстанції враховано ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, те, що вчинені ОСОБА_6 кримінальні правопорушення, передбачені ч.ч.2,3 ст.185 КК України, відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості та тяжкого. Судом також враховано дані про особу винного, який за місцем свого проживання характеризується посередньо, раніше притягувався до кримінальної відповідальності за корисливі злочини проти власності, вчинив злочин в період іспитового строку, що свідчить про стійкість протиправної поведінки та його небажання нормально адаптуватись в суспільстві та притримуватись загальноприйнятих в ньому норм та правил.
Як обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнав його щире каяття у вчиненні кримінальних правопорушеннях, сприяння розкриттю злочинів, відшкодування шкоди.
Сукупність цих обставин було враховано судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання в межах мінімальних санкцій статей кримінального закону, які передбачають відповідальність за вчинені злочини, за правилами ч.1 ст.70, ст.ст.71, 72 КК України та дійшов до правильного висновку, що покарання у виді трьох років п`яти місяців позбавлення волі буде необхідним та достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого і сприятиме запобіганню вчиненню нових правопорушень.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав вважати, що при призначенні покарання суд не дотримався вимог ст.65 КК України.
Враховуючи наведені вище обставини, колегія суддів вважає неспроможними доводи апеляційної скарги щодо пом`якшення ОСОБА_6 призначеного судом першої інстанції покарання.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, передбачених ст.412 КПК України, які би тягнули за собою безумовне скасування чи зміну судового рішення, у кримінальному провадженні не допущено.

Керуючись ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_6 , залишити без задоволення, а вирок Богунського районного суду м. Житомира від 22 грудня 2017 року щодо ОСОБА_6 - без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою у той же строк з моменту отримання копії ухвали.

СУДДІ: