АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №11кп/796/461/2018 Головуючий в суді 1інстанції ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст. 185 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві, кримінальне провадження № 0008909 за апеляційною скаргою заступника прокурора м. Києва ОСОБА_6 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 23 грудня 2015 року щодо обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Києва, який проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 29 грудня 2009 року вироком Шевченківського районного суду міста Києва за ч. 1 ст. 185 КК України на 2 роки 6 місяців позбавлення волі з випробуванням і іспитовим строком на 2 роки 6 місяців із застосуванням ст. 75 КК України;

- 25 січня 2011 року вироком Подільського районного суду міста Києва за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі; звільненого з місць позбавлення волі 14 березня 2014 року за відбуттям покарання,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_7

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Деснянського районного суду міста Києва від 23 грудня 2015 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки та відповідно до вимог ст. 76 КК України, покладено на нього обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу КВІ; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію (КВІ) про зміну місця проживання; періодично з`являтися для реєстрації в КВІ.

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винним у тому, що він 31 травня 2015 року біля 20 год. 15 хв. на вул. Бальзака, 94 в м. Києві в приміщенні магазину «Єва», діючи умисно, повторно, таємно, викрав три комплекти картриджів для гоління, заподіявши шкоду ТОВ «Руш» на загальну суму 1100 грн. 13 коп. без ПДВ.

Крім того, ОСОБА_7 01 червня 2015 року біля 13 год. 15 хв. по вул. Бальзака, 94 в м. Києві в приміщенні магазину «Єва», діючи умисно, повторно, таємно викрав комплект картриджів для гоління, лосьйон для гоління, станок для гоління, заподіявши шкоду ТОВ «Руш» на загальну суму 893 грн. 35 коп. без ПДВ.

Крім того, ОСОБА_7 19 червня 2015 року біля 20 год. по вул. Закревського, 93-а в м. Києві в приміщенні магазину «Простір», діючи умисно, повторно, таємно, викрав два комплекти картриджів для гоління, заподіявши шкоду ТОВ «Стиль Д» на загальну суму 795 грн. 20 коп. без ПДВ.

Крім того, ОСОБА_7 02 липня 2015 року біля 17 год. 10 хв. по вул. Лисківській, 9/22 в м. Києві в приміщенні магазину «Єва», діючи умисно, повторно, таємно викрав комплект картриджів для гоління, електричну зубну щітку, заподіявши шкоду ТОВ «Руш» на загальну суму 572 грн. 99 коп. без ПДВ.

Крім того, ОСОБА_7 14 липня 2015 року біля 13 год. 15 хв. по вул. Лисківській, 9/22 в м. Києві в приміщенні магазину «Єва», діючи умисно, повторно, таємно, викрав комплект картриджів для гоління, заподіявши шкоду ТОВ «Руш» на суму 471 грн. 95 коп. без ПДВ.

В апеляційній скарзі заступник прокурора м. Києва ОСОБА_6 просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а також невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання у виді 4 років позбавлення волі.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що у вироку суду не зазначено відомості, які обґрунтовано вказують на можливості виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства. Крім того, судом не враховано, що непрацюючий обвинувачений вчинення корисливих злочинів визначив для себе у якості засобу задоволення власних соціально-побутових потреб, що вказує на підвищений рівень суспільної небезпеки особи обвинуваченого та вчиненого ним діяння. Також судом не враховано кількість злочинних епізодів.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора ОСОБА_8 , який підтримав апеляційного скаргу, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_9 , які проти неї заперечили, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступного.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, за обставин викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються наявними у ньому доказами, які досліджувалися в порядку, визначеному ч. 3 ст. 349 КПК України, і ніким з учасників судового провадження не оспорювалися раніше і не оспорюються тепер, а тому колегія суддів не переглядає їх відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України.
За встановлених судом фактичних обставин, кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч.2 ст. 185 КК України, як повторне таємне викрадення чужого майна (крадіжка), є правильною.
Що стосується призначеного судом першої інстанції покарання ОСОБА_7 , то колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, що потягло за собою призначення надто м`якого покарання.

Так, відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, яке має бути необхідним й достатнім для виправлення та попередження нових злочинів.

Як зазначено у вироку, суд першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, врахував обставини і тяжкість злочину, його минуле, попередні судимості, визнав щире каяття як пом`якшуючу покарання обставину, склад сім`ї, стан здоров`я його батька, відсутність тяжких наслідків від злочину та обтяжуючих покарання обставин, і правильно обрав ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі.

Разом з тим, суд першої інстанції в порушення вимог ст. ст. 50, 75 КК України, без достатніх на те підстав, звільнив обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, на що правильно звертає увагу прокурор в апеляційній скарзі.

У відповідності до вимог ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про його звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Однак, зазначені вимоги закону суд першої інстанції врахував недостатньо і звільняючи ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, не навів переконливих мотивів для прийняття такого рішення.

Отже, враховуючи, що суд першої інстанції не в достатній мірі врахував дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, але на шлях виправлення не став і знову вчинив корисливі злочини, кількість епізодів кримінального правопорушення вчинених ОСОБА_7 у даному кримінальному провадженні, колегія суддів вважає, що висновок суду 1-ї інстанції про можливість виправлення та перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства, зі звільненням його від відбування покарання з випробуванням, із застосуванням ст. 75 КК України, є помилковим і свідчить про неправильне застосування кримінального закону у цій частині.

Відповідно до вимог ст.ст. 413, 420 КПК України, неправильне застосування кримінального закону, тобто застосування кримінального закону, який не підлягає застосуванню, що призвело до незаконного звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання, є підставою для скасування вироку суду першої інстанції в частині призначеного покарання та ухвалення нового вироку апеляційним судом на підставі вимог ст. 409 КПК України.

Ухвалюючи новий вирок, колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, кількість епізодів вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який суспільно-корисною працею не займається, не працює, обставину, яка пом`якшує покарання - його щире каяття та відсутність обставин, які обтяжують покарання, і приходить до висновку, що покарання призначене йому судом першої інстанції у виді 4 років позбавлення волі буде відповідати вимогам ст. 65 КК України та за своїм видом і розміром в достатній мірі сприяти його виправленню та попередженню нових злочинів.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу заступника прокурора міста Києва ОСОБА_6 задовольнити.

Вирок Деснянського районного суду міста Києва від 23 грудня 2015 року щодо ОСОБА_7 в частині звільнення його від відбування призначеного покарання із застосуванням ст. 75 КК України - скасувати та ухвалити новий вирок, яким вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

В іншій частині вирок Деснянського районного суду міста Києва від 23 грудня 2015 року залишити без зміни.

Касаційна скарга може бути подана до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді _______________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4