Справа № 646/4941/18
№ провадження 1-кп/646/611/2018
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.08.18 року м. Харків

Червонозаводський районний суд м. Харкова у складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду кримінальну справу у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000109 від 18.07.2016 року за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця

м. Кривого Рогу, Діпропетровської області, громадянина України, освіта

середньо-спеціальна, не працює, неодруженого, судимості не має,

зареєстрований за адресою

АДРЕСА_1 ,

проживає за адресою АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 408 КК України,

в с т а н о в и в

ОСОБА_4 скоїв злочин при наступних обставинах.

Згідно ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудований період після закінчення воєнних дій.
За Конституцією України Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію, а відповідний Указ Президента України підлягає затвердженню Верховною Радою України (пункт 31 частини першої статті 85, пункт 20 частини першої статті 106).
Протягом 2014 - 2015 років Президентом України неодноразово приймались рішення про часткову мобілізацію, а саме: Указ Президента України від 17 березня 2014 року №303 (затверджено Законом України від 17 березня 2014 року №1126VІІ), Указ Президента України від 6 травня 2014 року №454 (затверджено Законом України від 6 травня 2014 року №1240VІІ), Указ Президента України від 21 липня 2014 року №607 (затверджено Законом України від 22 липня 2014 року №1595VІІ), Указ Президента України від 14 січня 2015 року №15 (затверджено Законом України від 15 січня 2015 року №113 VIII).
Крім того, відповідно до п. 5 Указу Президента України від 14 січня 2015 року № 15 «Про часткову мобілізацію» Кабінету Міністрів України було доручено перевести національну економіку України на функціонування в умовах особливого періоду в обсягах, що гарантують безперебійне забезпечення потреб Збройних Сил України та інших військових формувань України під час виконання покладених на них завдань, привести визначені галузі, підприємства, установи та організації у ступінь повна готовність; установити з метою мінімізації негативних наслідків для економіки держави обмеження під час виконання мобілізаційних завдань та довести їх до визначених суб`єктів національної економіки, які переводяться на функціонування в умовах особливого періоду, з введенням ступеня повна готовність.
Визначення «особливого періоду» міститься в абзаці 11 статті 1 Закону України «Про оборону України», у якому передбачено, що особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
У відповідності до статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
У свою чергу, мобілізація - це комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, оперативно - рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано (абз. 4 ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»).
Обставинами (умовами), що визначають момент настання особливого періоду є: або оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової), або доведення такого рішення до виконавців стосовно прихованої мобілізації, або момент введення воєнного стану в Україні чи окремих її місцевостях.
Згідно рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози та збереження територіальної цілісності України», уведеного в дію Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014, у Донецькій та Луганській областях проводиться антитерористична операція.
В силу положень Закону України «Про боротьбу з тероризмом» Збройні Сили України та інші військові формування приймають участь в антитерористичній операції визначеним складом сил і засобів.
У відповідності до абзацу 8 статті 11 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Президент України приймає рішення про демобілізацію із внесенням відповідного Указу на затвердження Верховною Радою України.
Демобілізація - це комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.
За викладених обставин особливий період як часовий проміжок, що охоплює мобілізацію, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій, не завершився.
10 червня 2016 року ОСОБА_4 призваний на військову службу за контрактом на підставі наказу Начальника Південного Територіального Управління Національної гвардії України №30 о/с терміном на 5 років.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №116 від 10 червня 2016 року молодшого сержанта ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу військової частини, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду командира 2 відділення 1 стрілецького взводу 3 стрілецької роти (з конвоювання, екстрадиції та охорони підсудних) військової частини НОМЕР_1 .
Згідно із наказом командира військової частини №134 від 04 липня 2016 року ОСОБА_4 вибув у службове відрядження до Національної академії Національної гвардії України, яка дислокується за адресою: м. Харків, майдан Захисників України, 3.
Відповідно до наказу начальника Національної академії Національної гвардії України №144 від 05 липня 2016 року ОСОБА_4 прибув до академії для здачі вступних випробувань.
Відповідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.
Будучи військовослужбовцем за контрактом, молодший сержант ОСОБА_4 у відповідності до вимог ст. ст. 2, 4 Закону України «Про Національну гвардію України», ст. ст. 9, 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1 - 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України, бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців.
Проте, 08 липня 2016 року ОСОБА_4 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище вимогами законодавства, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, та маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення та ухилився від проходження військової служби за контрактом.
Так, 08 липня 2016 року під час проведення ранкової зарядки молодший сержант ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем та проходячи військову службу за контрактом, діючи умисно, реалізуючи свій злочинний намір в умовах особливого періоду, порушив вимоги зазначеного вище законодавства та з метою ухилитись від військової служби самовільно залишив місце служби - Національну академію Національної гвардії України, яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 , та до 25 липня 2018 року до місця служби не повертався, та наміру повертатись не має.
Відповідно до розпорядження начальника Південного територіального управління №52 о/с від 21 жовтня 2016 року ОСОБА_4 увільнено від займаної посади та зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 .
Обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у скоєнні злочину визнав повністю та пояснив, що він працював учнем сталевара на заводі КЦРЗ, коли був призваний на строкову службу. Він ніколи не бачив себе воєнною людиною, тому і не бажав навчатись у академії Національної гвардії України в м. Харкові, де строк навчання повинен був становити чотири з половиною роки. Після 3-4 днів перебування в академії Національної гвардії він втік. У скоєному щиро кається.

У відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України суд за згодою учасників судового провадження визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував правильність розуміння учасниками судового провадження змісту цих обставин, добровільність позиції обвинуваченого ОСОБА_4 , а також роз`яснив, що в даному випадку сторони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Таким чином, ОСОБА_4 своїми умисними діями, які виразилися у самовільному залишенні місця служби з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинив дезертирство, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 408 КК України.

При визначенні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також особу винного.

Даний злочин належать до категорії тяжкого.

До обставин, що пом`якшують, покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд відносить визнання провини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, вчинення злочину вперше.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 суд у справі не вбачає.

Як особа обвинувачений ОСОБА_4 має задовільну службову характеристику, не працює, судимості не має.

З урахуванням вищеперелічених обставин, суд вважає необхідним призначити покарання обвинуваченому ОСОБА_4 з урахуванням ст. 69-1 КК України, при цьому виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 можливо без ізоляції його від суспільства, звільнивши від відбуття покарання з випробуванням, із застосуванням ст. ст. 75, 76 КК України, що повною мірою відповідатиме скоєному, буде достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів.

Судові витрати та речові докази по справі відсутні.

Цивільний позов не заявлено.

Керуючись ст. ст. 368, 370, 374 КПК України,

з а с у д и в:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 408 КК України і призначити покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Відповідно до ст. ст. 75, 76 КК України обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування покарання звільнити з випробувальним строком на 2 (два) роки, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

До набрання вироком законної сили залишити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до апеляційного суду Харківської області через Червонозаводський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя: