Справа № 569/3495/18
УХВАЛА

30 березня 2018 року м. Рівне
Слідчий суддя Рівненського міського суду Рівненської області ОСОБА_1 , вивчивши матеріали скарги ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на постанову прокуратури Рівненської області від 26.12.2014р., -

встановив:

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулись до Рівненського міського суду зі скаргою на постанову прокуратури Рівненської області від 26.12.2014р.
У своїй скарзі скаржники просять внести відомості про злочин до ЄРДР, визнати їх потерпілими та цивільними позивачами у кримінальному провадженні та скасувати ухвалу від 17.11.2014р.

У судове засідання учасники судового розгляду не з`явились по невідомій суду причині, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Їх неявка не перешкоджає розгляду скарги. Зі скарги також не можна встановити фактичне місце проживання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
Представник прокуратури Рівненської області також не з"явився до суду, хоча повідомлявся належним чином про час та місце розгляду скарги.
Слідчий суддя, дослідивши надані матеріали скарги, приходить до наступного висновку.

Так, статтею 303 КПК України передбачено вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового провадження.
Серед даного переліку є бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.
Виходячи з правил ст. 214 КПК України, слідчий чи прокурор чи інша службова особа, після надходження заяви про вчинене кримінальне правопорушення, за наявності для цього достатніх підстав, самостійно приймає рішення про внесення заяви до ЄРДР - отже скаржник має право оскаржувати дії певної особи, яка уповноважена приймати рішення про внесення заяви до ЄРДР.

Відповідно до п. 1.2 Розділу 2 Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, який затверджений Наказом Генеральної прокуратури України за № 69 від 17 серпня 2012 року, вбачається, що відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела повинні відповідати вимогам пункту 4 частини 5 статті 214 Кримінального процесуального кодексу України, зокрема, мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.
Системний аналіз вищезазначених положень закону дає підстави для висновку, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення.
Підставами вважати заяву чи повідомлення саме про злочин є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджує реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину). Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до ЄРДР.
У скарзі скаржників відсутні об"єктивні дані, що свідчать про вчинення кримінального правопорушення. Крім того, у матеріалах справи відсутня копія заяви про вчинення злочину з якою скаржники звертались до Генеральної прокуратури та прокуратури Рівненської області. Крім того в матеріалах скарги відсутня постанова від 26.12.2014 року на яку посилаються скаржники та виявили намір її оскаржити до слідчого судді.
Також із вищевказаної скарги неможливо встановити конкретну суть заявників щодо їх вимог, та яким чином порушуються їхні права та обов"язки. З доданої ухвали Луцького міськрайонного суду від 17 листопада 2014 року не можна встановити її зміст, оскільки вона нечитабельна.
За таких обставин, в уповноважених осіб Генеральної прокуратури та прокуратури Рівненської області для внесення заяви скаржників про вчинення злочину в Єдиний реєстр досудових розслідувань та визнання їх потерпілими і цивільним позивачами немає.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 303,307 КПК України, слідчий суддя,-
ухвалив:

У задоволенні скарги ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на постанову прокуратури Рівненської області від 26.12.2014р - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1