АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/65/18 Справа № 185/2529/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000328 за апеляційними скаргами прокурора Павлоградської місцевої прокуратури Дніпропетровської області, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції та обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 червня 2017 року щодо
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Горлівка Донецької області, громадянин України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимий, останній раз: - 21.06.2016 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.1 ст.122 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік. Звільнився 29.07.2016 року у зв`язку з відбуттям строку покарання,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду змінити, в зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, зазначити у вступній частині вироку відомості про засудження ОСОБА_8 22.06.1999 року Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська за ч.3 ст. 142 КК України (1960 року) до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років та 6 місяців з конфіскацією майна; 03.10.2007 року Новомосковським міським судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 186, ст.ст. 69, 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки та 1 місяць; 12.04.2013 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 122 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки та 6 місяців, крім цього виключити з мотивувальної частини вироку посилання на рецидив злочинів як обставину, що обтяжує покарання; в іншій частині вирок залишити без змін.

Зазначає, що відомості про засудження обвинуваченого ОСОБА_8 за вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22.06.1999 року мають значення для правильної кваліфікації дій останнього за ознакою «вчинене особою, яка раніше вчинила розбій». Інші судимості вказують на те, що строки судимості за вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська не погашені.

Також зазначає, що суд першої інстанції, кваліфікуючи дії ОСОБА_8 за ознакою «вчинене особою, яка раніше вчинила розбій», в порушення вимог кримінального процесуального закону, визнав обставиною, що обтяжує покарання рецидив злочинів.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить скасувати вирок суду, в зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги те, що він частково визнав свою вину у скоєному злочині, оскільки він не викрадав мобільний телефон у потерпілої, а знайшов його.

Також суд не взяв до уваги, що він хворіє.

Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 червня 2017 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років з конфіскацією всього належного йому майна, відповідно до ч.5 ст.72 КК України ОСОБА_8 зараховано строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 23 лютого 2017 року до набрання вироком законної сили; також вирішено питання щодо судових витрат та речових доказів.
За обставин, викладених у вироку, 02 лютого 2017 року приблизно о 22.00 годині, ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, по АДРЕСА_2 з метою заволодіння майном ОСОБА_9 , поєднаного з насильством, небезпечним для здоров`я останньої ззаду підійшов до ОСОБА_9 та умисно наніс їй один удар кулаком в область обличчя, від чого ОСОБА_9 впала на землю та втратила свідомість. Після цього ОСОБА_8 наніс лежачій на землі ОСОБА_9 один удар кулаком та один удар ногою в область обличчя останньої, чим спричинив потерпілій легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Приблизно о 22 годині 02 хвилини 02 лютого 2017 року ОСОБА_8 продовжуючи свій вищевказаний злочинний умисел направлений на вчинення розбійного нападу за вищевказаною адресою, обшукав потерпілу ОСОБА_9 , яка лежала на землі, та заволодів мобільним телефоном марки «Samsung С3050», який належав ОСОБА_9 та знаходився в правому зовнішньому кармані куртки потерпілої, чим спричинив потерпілій ОСОБА_9 матеріальний збиток на суму 850 грн.

З місця вчинення злочину ОСОБА_8 зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, яка підтримала доводи апеляційної скарги прокурора, у задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого просила відмовити, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого, та заперечували у задоволенні апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора та обвинуваченого не підлягають задоволенню з таких підстав.
У відповідності до ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Згідно із ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, за обставин, викладених у вироку, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується дослідженими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами.

Доводи обвинуваченого щодо іншої кваліфікації його дій колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу, оскільки досліджені судом першої інстанції докази повністю відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та досудове розслідування проведено відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства.

Вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечним для здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений особою, яка раніше вчинила розбій, підтверджується:

- показаннями самого обвинуваченого, який підтвердив спричинення потерпілій тілесних ушкоджень,

-показаннями свідка ОСОБА_10 , який пояснив, що 02 лютого 2017 року приблизно о 22.00 год. він йшов з дружиною додому. Коли вони проходили по вул. Майській в м. Павлограді Дніпропетровської області то почули крик жінки, яка кликала на допомогу. Підійшовши до перехрестя вони побачили, як обвинувачений знаходячись на вул. Короленка в м. Павлограді бив потерпілу. Потерпіла лежала на землі, а обвинувачений спочатку наніс один удар кулаком в область обличчя, а потім вдарив потерпілу ногою в обличчя. Після цього він бачив, як обвинувачений схилився над потерпілою та почав перевіряти її кишені та обшукувати потерпілу. В цей час до них підбіг чоловік, та спитав що трапилось. Обвинувачений в цей час почав тікати з місця вчинення злочину. Він почав його переслідувати, та вимагав від обвинуваченого, щоб той зупинися. Однак обвинувачений не зупинявся, переліз через паркан найближчого домоволодіння, та сховався. Після цього він викликав поліцію, та чергував на обвинуваченого. Через деякий час на перехресті вул. Харківська та вул. Короленка в м. Павлограді метрів за триста він знову побачив обвинуваченого, та продовжив його переслідувати, доки обвинуваченого не затримала поліція. Під час затримання обвинуваченого він впізнав ОСОБА_11 , як особу, що вчинила розбійний напад. В той же час, під час затримання та з`ясування обставин, обвинувачений дістав з кишені предмет, схожий на мобільний телефон та викинув його,

-показаннями свідка ОСОБА_12 , яка надала аналогічні пояснення.

Зазначені показання свідків підтверджуються протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 10 березня 2017 року, під час проведення якого серед пред`явлених слідчим фотографій потерпіла ОСОБА_9 вказала на фотографію, де зображений обвинувачений ОСОБА_8 , та зазначила, що саме ця особа вчинила у відношенні неї розбій /а.п.122-124/.

Показання свідків узгоджуються із протоколом огляду місця події з фото-таблицями /а.к.п. 8-12/, яким зафіксовано місце вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.187 КК України. Встановлена наявність за вказаним місцем слідів плям бурого кольору, схожих на кров.

Зазначені докази узгоджуються також із протоколом огляду мобільного телефону марки «Самсунг С3050» з фото-таблицями /а.к.п. 13-16/, яким зафіксовано, що на момент огляду телефон «Самсунг С3050» був вимкнений, сім карта в телефоні була відсутня.

Доказами, що підтверджують вину обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину, є також:

-постанова про призначення товарознавчої експертизи від 14.02.2017 року та висновок до неї від 23.02.2017 року /а.к.п. 25, 28-30/, згідно з яким середня ринкова вартість телефону «Самсунг С3050, придбаного у 2012 році, на момент вчинення злочину складала 850 грн.,

-протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину за правилами ст. 208 КПК України від 03.02.2017 року, в ході якого було вилучено куртку чорного кольору марки Miyinuo, в яку ОСОБА_8 , був одягнений під час вчинення злочину /а.к.п. 31-33/,

-висновок судової дактилоскопічної експертизи № 20/4.6-83 від 14.02.2017 року, відповідно до якого проведене дослідження слідів пальців рук, вилучених 03.02.2017 року під час огляду мобільного телефону «Самсунг», та встановлена належність виявлених слідів пальців рук ОСОБА_8 /а.к.п. 89-96/,

-висновками судово- імунологічних експертиз № 271 /а.к.п. 105-106/ № 280 /а.к.п.111-112/, згідно із якими сліди крові, виявлені на куртці обвинуваченого, в яку він був одягнений під час вчинення злочину, можуть належати до крові потерпілої ОСОБА_9

-висновком судової медичної експертизи № 58 від 10.03.2017 року /а.к.п.126-127/, яким підтверджено, що потерпілій ОСОБА_9 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому кісток носа, синці в області орбіт очей, забійна рана верхньої губи справа. Відмічені тілесні ушкодження, зокрема, перелом кісток носа за ознакою розладу здоров`я більше шести днів, але не понад три тижні, відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Зазначені докази є узгодженими між собою, а також є такими, що доповнюють одне одного, є належними, допустимими та достатніми, оскільки, у відповідності до ст.ст.84-86 КПК України прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженню, та інші обставини, які мають значення для кримінального провадження, а також є такими, що отримані у порядку, передбаченому КПК України, а тому суд обґрунтовано взяв їх до уваги.

Доводи обвинуваченого про те, що він мобільний телефон взяв помилково, та мав на меті тільки завдати потерпілій тілесні ушкодження, сприйнявши її за свою знайому, правильно відхилені судом першої інстанції, оскільки, крім показань обвинуваченого ОСОБА_8 , будь-якими іншими доказами ці доводи не підтверджені. Натомість ті обставини, що обвинувачений обшукував потерпілу та викинув при затриманні мобільний телефон, підтверджуються показаннями свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , які узгоджуються з іншими доказами та вказують на умисне протиправне заволодіння майном потерпілої, а не на помилкове сприйняття обвинуваченим об`єкту.

Отже, вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України доказана повністю та підтверджена дослідженими у судовому засіданні доказами.

За таких обставин місцевий суд дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченого в інкримінованому йому злочині.

Судом апеляційної інстанції перевірялись доводи сторони захисту щодо відсутності звукозапису судових засідань в суді першої інстанції, які не знайшли свого підтвердження, оскільки відповідно і до робочої, і до архівної копії звукозаписів судових засідань, вони наявні на вказаних носіях у повному обсязі.

Також не заслуговують на увагу повідомлені в останньому слові обвинуваченого зауваження щодо не ознайомлення його із матеріалами кримінального провадження, оскільки відповідно до реєстру матеріалів досудового розслідування обвинуваченому відкривались матеріали кримінального провадження(т.1,а.п.5), крім того, після розгляду справи судом першої інстанції обвинувачений відмовився від ознайомлення з матеріалами справи, у зв`язку з чим судом було постановлено ухвалу про припинення ознайомлення(т.1, а.п.100). До апеляційної скарги обвинувачений будь-яких заперечень щодо цієї ухвали не надавав, до суду апеляційної інстанції з клопотанням про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження не звертався, у зв`язку з чим колегія суддів вважає його пояснення в останньому слові щодо не ознайомлення з матеріалами провадження такими, що не заслуговують на увагу.

Що стосується призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, то судом першої інстанції були в повній мірі дотримані вимоги статей 50, 65 КК України, врахована ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного. Так, суд вказав, що ОСОБА_8 вчинив тяжке кримінальне правопорушення, раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, перебуває на диспансерному обліку у лікаря-інфекціоніста, обставини, що пом`якшують покарання, у справі відсутні, обставинами, які обтяжують покарання, суд врахував вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння та рецидив злочинів.

Доводи обвинуваченого про те, що суд не взяв до уваги стан його здоров`я, не заслуговують на увагу, оскільки при призначенні покарання суд врахував зазначені відомості, про що зазначено у вироку суду.

Зауваження обвинуваченого щодо часткового визнання ним вини також знайшли оцінку у вироку суду, який спростував позицію обвинуваченого та призначив покарання не у максимальному його розмірі, що фактично враховує визнання обвинуваченим спричинення потерпілій тілесних ушкоджень.

Враховуючи тяжкість вчиненого злочину, особу обвинуваченого, суд дійшов обґрунтованого висновку щодо неможливості застосувати до ОСОБА_8 більш м`якого покарання з урахуванням ст. ст. 69, 75 КК України, оскільки виправлення його можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.
Отже, колегія суддів приходить до висновку, що призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання є не тільки справедливим, але й необхідним і достатнім для його виправлення.

Розглядаючи доводи апеляційної скарги прокурора, колегія суддів виходить з такого.

Доводи апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, оскільки судом зазначено у вироку обставину, що обтяжує покарання-рецидив злочинів, колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу, оскільки ОСОБА_8 має попередню судимість не лише за вчинення розбою, а й за ч.1 ст.122 КК України, що свідчить про рецидив злочинів.

Також колегія суддів не приймає до уваги доводи прокурора щодо допущення судом першої інстанції істотних порушень норм кримінального процесуального законодавства, оскільки у вступній частині вироку не вказано відомості про всі судимості обвинуваченого, так як такі недоліки не перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. Суд правильно кваліфікував дії обвинуваченого, призначив покарання з урахуванням всіх обставин, що не оскаржується прокурором, тому колегією суддів не встановлено істотних порушень норм кримінального процесуального законодавства відповідно до ч.1 ст.412 КПК України, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, у зв`язку з чим підстав для зміни вироку немає.
Судом першої інстанції відповідно до ч.5 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_8 строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі до набрання вироком законної сили, однак за відсутності апеляційної скарги прокурора суд апеляційної інстанції позбавлений можливості привести проведене зарахування у відповідність до ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону №2046-VІІІ від 18.05.2017 року.
Істотних порушень норм кримінального процесуального законодавства, які є безумовною підставою для скасування або зміни вироку в матеріалах кримінального провадження не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора Павлоградської місцевої прокуратури Дніпропетровської області, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 червня 2017 року залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 червня 2017 року залишити без задоволення.
Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 червня 2017 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а обвинуваченим, яким перебуває під вартою з моменту отримання копії судового рішення.

Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області:

_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4