Справа № 461/2238/18
Провадження № 1-кс/461/2022/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.06.2018 року слідчий суддя Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність директора Львівського територіального управління Національного бюро України,

встановив:

Скаржник звернувся до суду зі скаргою, в якій просить зобов`язати Львівське територіальне управління НАБУ внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про вчинення кримінального правопорушення за його заявою від 20.03.2018 року. Також просить, в порядку Цивільного процесуального кодексу України, скасувати повідомлення виконувача обов`язків начальника першого наглядового відділу управління наглядової діяльності у кримінальних провадження слідчих органів прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_4 від 27.02.2018 року №17/7-р. Також просить, відшкодувати йому заподіяну моральну шкоду за приниження честі та гідності, а також ділової репутації в розмірі 200 мільярдів гривень. У разі відмови в задоволенні даної заяви, просить відшкодувати йому моральну шкоду в грошовому розмірі 400 мільярдів гривень.

В обґрунтування скарги покликається на те, що 20.03.2018 року, ним до Львівського територіального управління НАБУ було подано заяву про кримінальне правопорушення, вчинене посадовими особами прокуратури Львівської області, Генеральної прокуратури України, суддями та секретарем Миколаївського районного суду Львівської області, а також начальником Миколаївського ВП Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області. Однак, такі відомості не внесені до ЄРДР. Вважає, що таку бездіяльність незаконною, такою, що суперечить положенням ст.214 КПК України.

Скаржник у судове засідання в черговий раз не з`явився. У попередні судові засідання також неодноразово не з`являвся. Про час та місце розгляду був повідомлений належним чином, про що свідчать наявні в справі рекомендовані повідомлення про вручення поштового повідомлення розписки про вручення судових викликів /а.с.4,10,23,30/.

Кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (ст.8 КПК України).
Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Порядок звернення до суду за судовим захистом у кримінальному провадженні урегульований Кримінальним процесуальним кодексом України. Зокрема, подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора під час досудового розслідування має відбуватись з дотриманням певних умов.

Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 р. (п.26) зазначено, що справедливий судовий розгляд має ґрунтуватися на принципі рівності сторін, який передбачає надання розумної можливості відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в істотно менш сприятливе становище порівняно з опонентом. Оскільки законом створені найбільш сприятливі умови для швидкого захисту порушених прав під час досудового розслідування, строк проведення якого чітко обмежений, заявник, звертаючись до суду, повинен добросовісно користуватися такою процесуальною можливістю та з`явитися до судового засідання для надання особистих пояснень. Аналогічна правова позиція висловлена у справі «Гурепко проти України».

З урахуванням наведеного, у зв`язку з неодноразовою неявкою скаржника до суду на розгляд його скарги, оскільки останній належним чином був повідомлений про розгляд його справи, вважаю за можливе та необхідне розглянути таку у відсутності скаржника.

Представник Львівського територіального управління НАБУ в судове засідання не з`явився, подав до суду письмові пояснення, згідно яких розгляд скарги просить проводити без участі представника суб`єкта оскарження. У задоволенні скарги просить відмовити, з мотивів безпідставності, зазначаючи, що листом Львівського територіального управління НАБУ було повідомлено ОСОБА_3 , що за результатами проведеної за його заявою про вчинення правопорушення перевірки, Головним підрозділом детективів Львівського територіального управління НАБУ не було встановлено ознак складу злочинів, віднесених до підслідності Національного бюро, а тому відсутні правові підстави для внесення відомостей до ЄРДР.

Дослідивши матеріали скарги, приходжу до наступного висновку.

Відповідно до ст.55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Саме в запроваджені механізму реального захисту громадянами своїх прав у суді полягає здійснення функцій правової держави та її утвердження як такої.

Встановлено, що 20.03.2018 року ОСОБА_3 до Львівського територіального управління НАБУ було подано заяву про кримінальне правопорушення, вчинене посадовими особами прокуратури Львівської області, Генеральної прокуратури України, суддями та секретарем Миколаївського районного суду Львівської області, а також начальником Миколаївського ВП Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області.

Листом директора Львівського територіального управління НАБУ було повідомлено ОСОБА_3 про відсутність підстав для внесення до ЄРДР відомостей за його заявою від 20.03.2018 року.

Згідно ч.1 ст.214 КПК України, слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.

Відповідно до п.4 ч.5 ст.214 КПК України та пп.4 п.2.1 Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, до Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела.

Слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення (ч.1 ст.94 КПК України).
Згідно розділу 2 пункту 1 Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого Наказом Генеральної прокуратури України 06.04.2016 року № 139, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05 травня 2016 року за № 680/28810, відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам пункту 4 частини п`ятої статті 214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Згідно розділу 2 пункту 1 цього ж Положення, до Єдиного реєстру досудових розслідувань, серед іншого, вносяться відомості про: час та дату надходження заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення або виявлення з іншого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення; прізвище, ім`я, по батькові (найменування) потерпілого або заявника; інше джерело, з якого виявлені обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення; короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.
Таким чином, аналіз норм вищенаведених норм законодавства свідчить про те, що законодавець не допускає відмови у внесенні до ЄРДР заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення. Натомість, для такої заяви встановлені певні мінімальні та чіткі критерії і вимоги без яких така реєстрація є неможливою, зокрема наведення у такій обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.
При цьому, скаржником у поданій скарзі не наведено обставин та не представлено належних доказів з приводу того, що при подачі ним заяви про вчинення кримінального правопорушення були дотримані вищенаведені положення, оскільки як видно з долученої скаржником та дослідженої судом заяви про вчинення кримінального правопорушення, у такій не наведено об`єктивних даних, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, адже зі змісту такої заяви неможливо встановити у чому полягають злочинні дії чи бездіяльність осіб стосовно, яких просить внести відомості про злочин скаржник.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Таким чином, з врахуванням наведеного, вважаю подану заяву такою, що не відповідає вимогам п.4 ст.5 ст.214 КПК України та нормам Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, через відсутність конкретних даних, які можуть свідчити про вчинення кримінальних правопорушень.

Крім того, стосовно вимог скаржника щодо скасування в порядку Цивільного процесуального кодексу України повідомлення виконувача обов`язків начальника першого наглядового відділу управління наглядової діяльності у кримінальних провадження слідчих органів прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_4 від 27.02.2018 року №17/7-р та відшкодування йому моральної шкоди, звертаю увагу ОСОБА_3 , що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України (стаття 1 КПК України). Відтак порушені, як зазначає скаржник його права стосовно зазначених вимог підлягають захисту в порядку визначеному в порядку цивільного судочинства та регулюються нормами кримінального процесуального законодавства, під час розгляду скарг, поданих в порядку ст.303 КПК України.
Враховуючи вищенаведене, приходжу до висновку, що в задоволенні скарги слід відмовити.

Керуючись ст.ст.303, 304,306,307, 318-380 КПК України,

постановив:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність директора Львівського територіального управління НАБУ - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1