Справа № 487/4685/16-к
Провадження № 1-кп/487/201/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.09.2018 року Заводський районний суд м.Миколаєва в складі: головуючого судді - ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 , прокурора - ОСОБА_3 , обвинувачених - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , захисника - ОСОБА_6 , розглянувши в підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження внесеному до Єдиного реєстру досудових рослідувань № 0003230 за обвинуваченням
ОСОБА_4 і ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст.296 КК України,
ВСТАНОВИВ:
До Заводського районного суду м.Миколаєва надійшов обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 296 КК України.
Ухвалою судді кримінальне провадження призначено до підготовчого судового засідання.
В підготовчому судовому засіданні прокурор просила призначити справу до судового розгляду, вважає, що обвинувальний акт по обвинуваченню ОСОБА_4 , ОСОБА_5 складений із дотриманням вимог ст. 291 КПК України.
Обвинувачені ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та їх захисник у підготовчому судовому засідання не заперечували проти призначення справи до судового розгляду.
Заслухавши прокурора, обвинувачених та їх захисника, вивчивши обвинувальний акт, суд приходить до наступного.
Відповідно до ч.4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.
Відповідно до ч. 1 ст. 291 КПК України обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором. Обвинувальний акт може бути складений прокурором, зокрема якщо він не погодиться з обвинувальним актом, що був складений слідчим.
В ч.2 ст.291 КПК України міститься перелік відомостей, які має містити обвинувальний акт.
Відповідно до п. 3 ч.3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
У частині 1 ст. 91 КПК України визначено, що у кримінальному провадженні підлягає доказуванню, зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), що виходячи з суті цієї статті має відображатися в обвинувальному акті, відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, як виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими.
Недетально викладене обвинувачення в обвинувальному акті з порушенням загальних вимог ст.91 КПК України є незрозумілим для обвинуваченого і порушує його право на захист.
Як вбачається з п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист в кримінальному судочинстві" від 24.10.2003 року № 8, суди повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб пред`явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом. Зокрема воно повинно містити данні про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце та інша обставини його вчинення, наскільки вони відомі слідчому.
Вказаний принцип закріплений у ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, де зазначено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має бути негайно й детально проінформований зрозумілою для нього мовою про характер і причини висунутого проти нього обвинувачення.
Відповідно до п. 1,2 ч. 3 ст. 42 КПК України підозрюваний, обвинувачений має право: знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його підозрюють, обвинувачують; бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права, передбачені цим Кодексом, а також отримати їх роз`яснення.
Згідно обвинувального акту, 12.07.2016 року приблизно о 14.30 год. ОСОБА_4 разом з ОСОБА_5 , знаходячись в кафе "Пекін" розташованого за адресою: м.Миколаїв вул. Погранична 23-В умисно, з мотивів явної неповаги до суспільства влаштували сварку з адміністратором, а також іншим персоналом кафе " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", в ході якої грубо порушували громадський порядок та нехтуючи встановленими правилами поведінки для відвідувачів кафе, висловлювався на адресу вище вказаних осіб нецензурною лайкою, демонструючи свою зневагу до існуючих правил та встановлених норм поведінки. В ході вчинення вказаних хуліганських дій ОСОБА_4 разом ОСОБА_5 грубо порушували громадський порядок, що супроводжувалось завданням побоїв та нанесенням тілесних ушкоджень бармену кафе ОСОБА_7 , знищенням майна. Вказані хуліганські дії намагались припинити адміністратор, бармен, офіціант, бухгалтер кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 », роблячи останнім зауваження та закликаючи їх до порядку, однак ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на зауваження не реагували та ігноруючи вимоги персоналу закладу чинили опір та уперто, тривалий час продовжували вчиняти хуліганські дії. В подальшому адміністратор кафе викликала охорону ТОВ «Явір 200 Полтава», після їх приїзду ОСОБА_4 разом з ОСОБА_5 не припиняли грубо порушувати порядок, шляхом нанесення побоїв та тілесних ушкоджень бармену кафе, охоронці намагалися припинити хуліганські дії, однак ОСОБА_4 разом з ОСОБА_5 стали чинити опір їх спробам припинення вищевказаних дій, шляхом побиття та нанесення останнім тілесних ушкоджень. Після чого адміністратор викликала співробітників поліції.
Дії обвинувачених кваліфіковані за ч. 3 ст. 296 КК України, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явних неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, вчинене групою осіб, що пов`язано з опором представникові влади або представникові громадськості, які виконували обов`язки з охорони громадського порядку, чи іншим громадянам, які припиняли хуліганські дії.
Так, суспільна небезпечність хуліганства полягає в тому, що це один з небезпечних і поширених злочинів проти громадського порядку. Злочинним визнається тільки таке грубе порушення громадського порядку, яке вчинене з мотивів явної неповаги до суспільства і супроводжувалося особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом. З об`єктивної сторони хуліганство є суспільне небезпечною дією, що грубо порушує громадський порядок. Діями, що грубо порушують громадський порядок, закон визнає тільки такі, які спричинили істотну шкоду особистим чи суспільним інтересам і відрізнялись особливою зухвалістю або винятковим цинізмом. Особлива зухвалість це нахабне поводження, буйство, бешкетування, поєднане з насильством, що спричинило тілесне ушкодження, чи знущання над потерпілим, знищення або пошкодження майна, тривале порушення спокою громадян, зрив масового заходу, тимчасове порушення нормальної діяльності установи, підприємства, організації або громадського транспорту тощо. Винятковий цинізм це демонстративна зневага щодо норм моральності. Під явною неповагою до суспільства слід вважати нахабно виявлене, очевидне для потерпілих та інших осіб, зневажливе ставлення винного до громадського порядку та існуючих у суспільстві загальновизнаних правил поведінки і моральності. Ознака ця однаково характеризує як об`єктивну сторону хуліганства грубе порушення громадського порядку, так і його суб`єктивну сторону хуліганські мотиви вчинення. Суб`єктивна сторона хуліганства характеризується умисною виною і мотивами явної неповаги до суспільства. Це завжди злочин, вчинений з прямим умислом. У частині 3 ст. 296 КК передбачена відповідальність за хуліганство, визначене в перших двох частинах цієї статті, якщо воно було вчинене раніше судимою за хуліганство особою, чи пов`язане з опором представникові влади або представникові громадськості, який виконує обов`язки з охорони громадського порядку, чи іншим громадянам, які припиняли хуліганські дії. Друга кваліфікуюча ознака такого хуліганства буде у разі наявності опору, тобто протидії представникові влади, представникові громадськості або іншим громадянам, які припиняли хуліганські дії, виконати свій службовий чи громадський обов`язок щодо охорони громадського порядку. Це можуть бути погрози на їх адресу, відштовхування, побої, спричинення тілесних ушкоджень тощо. При цьому опір повинен бути складовою частиною хуліганства, мати місце в період його вчинення.
Обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перш за все не містить зазначень мотивів та мети дій обвинувачених, у чому полягає їх особлива зухвалість, що має істотне значення для ухвалення законного рішення.
Згідно матеріалів досудового розслідування ОСОБА_7 був допитаний в якості потерпілого. Однак в обвинувальному акті не визначені потерпілі по справі.
У обвинувальному акті конкретно та чітко не зазначено за яких фактичних обставин вчинено злочин, а саме: не визначена роль та участь кожного з обвинувачених у скоєнні інкримінованого злочину, чітко не зазначено кому саме, яким чином чинився опор, та чи чинився опор під час вчинення хуліганства чи після затримання, як його протидія .
Таким чином суд вважає, що обвинувачення відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не конкретизовано, оскільки не встановлено в чому саме полягало порушення обвинуваченими громадського порядку, як проявилась явна неповага до суспільства та які дії свідчили про особливу зухвалість та винятковий цинізм, якій конкретній особі чи особам кожна з обвинувачених чинила опор і в чому цій опор полягав, а також кому та які саме були спричинені тілесні ушкодження.
Вищевикладені факти, порушують права обвинувачених на захист, оскільки вони позбавлені можливості знати в чому вони обвинувачуються та здійснювати свій захист від висунутого чіткого та зрозумілого обвинувачення.
Статтею 17 Закону України «Про виконаннярішеннязастосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено те, що суди застосовують при розглядісправи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 9 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню обвинувачення особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час судового розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення ( рішення від 19 грудня 1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії), п. 79).
Крім того, Європейський суд з прав людини нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення, а також про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 20.04.2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії, п. 34).
Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглянути у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «в» п. 3 ст. 6 Конвенції (рішення від 25.03.1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції, п. 54).
Вищевикладене свідчить, що обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, що унеможливлює призначення справи до судового розгляду у відповідності до вимог КПК України і є безумовною підставою для повернення обвинувального акту прокурору на підставі п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України.
Керуючись ст.ст. 314, 331, 372 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0003230 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст.296 КК України, повернути прокурору через його невідповідність вимогам КПК України.
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1