Справа № 445/1043/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 червня 2018 року Золочівський районний суд Львівської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
секретаря судового засідання ОСОБА_2
з участю прокурора ОСОБА_3
обвинуваченої ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, українки, уродженки м. Джезказган Карагадинської області Республіки Казахстан, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , працюючої на посаді помічника вихователя дитячого садка №6, особи з інвалідною ІІІ групи, раніше не судимої,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 1 ст. 358, ч.4 ст.358 КК України, -
ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що 04.12.2015 року, точного часу не встановлено, вона, знаходячись в Управлінні соціального захисту населення Золочівської районної державної адміністрації Львівської області, що по вул. Пачовського 7, м. Золочів, Львівської області, з метою подальшого використання для призначення субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, умисно, шляхом внесення неправдивих відомостей та завірення документа своїм особистим підписом, підробила офіційний документ «Декларацію про доходи і витрати осіб, які звернулися за призначенням субсидії» , в якому у розділі ІІІ «Інформація про витрати на придбання майна, товарів або послуг на суму, що перевищує 50 тисяч гривень, які здійснені протягом 12 місяців перед зверненням за призначенням житлової субсидії», особисто, письмово зазначила завідомо неправдиву інформацію про те, що ніхто із зареєстрованих у житловому будинку АДРЕСА_1 осіб, не витрачав кошти на придбання майна в сумі, що перевищує 50 000,00 гривень, протягом 12 місяців перед зверненням за призначенням житлової субсидії, хоча, 30.10.2015 року ОСОБА_6 зареєстрував за собою на праві приватної власності автомобіль марки «Skoda Octavia Tour», який був ним придбаний за 149 000,00 гривень.
Такі дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 1 ст. 358 КК України, як підроблення іншого офіційного документа, який видається чи посвідчується установою, організацією, громадянином-підприємцем, приватним нотаріусом, аудитором чи іншою особою, яка має право видавати чи посвідчувати такі документи, і який надає права, з метою використання його підроблювачем.
Окрім цього, 04.12.2015 року, точного часу не встановлено, ОСОБА_4 , знаходячись в Управлінні соціального захисту населення Золочівської районної державної адміністрації Львівської області, що по вул. Пачовського 7, м. Золочів, Львівської області, умисно, шляхом подання в Управління соціального захисту населення Золочівської районної державної адміністрації Львівської області з метою отримання субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, використала раніше завідомо підроблений нею документ «Декларацію про доходи і витрати осіб, які звернулися за призначенням субсидії», в якому містилася завідомо неправдива інформація про те, що ніхто із зареєстрованих у житловому будинку АДРЕСА_1 осіб, не витрачав кошти на придбання майна в сумі, що перевищує 50 000,00 гривень, протягом 12 місяців перед зверненням за призначенням житлової субсидії, хоча, 30.10.2015 року ОСОБА_6 зареєстрував за собою на праві приватної власності автомобіль марки «Skoda Octavia Tour», який був ним придбаний за 149 000,00 гривень.
Такі дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 4 ст. 358 КК України, як використання завідомо підробленого документа.
Окрім цього, 04.12.2015 року, точного часу не встановлено, ОСОБА_4 звернулася в Управління соціального захисту населення Золочівської районної державної адміністрації Львівської області, що за адресою: м. Золочів, вул. Пачовського 7, Львівської області, із заявою про призначення їй житлової субсидії. В той же час, усвідомлюючи те, що у разі подання нею у повному обсязі або достовірних відомостей про себе та осіб, які зареєстровані (фактично проживають) у житловому будинку в якому вона проживає, що за адресою: АДРЕСА_1 , а також про їх доходи і витрати їй може бути відмовлено у призначенні житлової субсидії або припинено її надання, шляхом обману, умисно, з корисливих мотивів та корисливою метою, а саме з метою отримання субсидії, подала декларацію про доходи і витрати осіб, які звернулися за призначенням субсидії в якому містилася завідомо неправдива інформація про те, що ніхто із зареєстрованих у житловому будинку АДРЕСА_1 осіб, не витрачав кошти на придбання майна в сумі, що перевищує 50 000,00 гривень, протягом 12 місяців перед зверненням за призначенням житлової субсидії, хоча, 30.10.2015 року ОСОБА_6 зареєстрував за собою на праві приватної власності автомобіль марки «Skoda Octavia Tour», який був ним придбаний за 149 000,00 гривень.
Внаслідок надання ОСОБА_4 недостовірних відомостей до Управління соціального захисту населення Золочівської районної державної адміністрації Львівської області їй, в порушення вимог п.п.5 п.5 «Положення про порядок призначення та надання населенню субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.1995 №848, нараховано та виплачено субсидію для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг за період з грудня 2015 року по жовтень 2016 року на загальну суму 17 657,74 грн., внаслідок чого завдано шкоду державі на вищевказану суму.
Такі дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 1 ст. 190 КК України, як заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство).
15.06.2018 року між прокурором Золочівської місцевої прокуратури Львівської області ОСОБА_3 та обвинуваченою ОСОБА_4 у відповідності до вимог ст. 472 КПК України, укладена угода про визнання винуватості.
Відповідно до укладеної угоди обвинувачена визнає свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, кається у вчиненому, прокурор та обвинувачена дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій останньої за ч.1 ст. 190, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України та істотних для даного кримінального провадження обставин, а також покарання, яке повинна понести обвинувачена за кожне із інкримінованих діянь, а саме:
-за ч.1 ст.190 КК України у виді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;
-за ч.1 ст.358 КК України у виді штрафу у розмірі 100 (ста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;
-за ч.4 ст.358 КК України у виді у штрафу у розмірі 40 (сорока) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
-на підставі ч.1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді штрафу у розмірі 100 (ста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700,00 грн. ( одну тисячу сімсот гривень 00 копійок).
Суд, заслухавши думку учасників судового провадження та з врахуванням вимог кримінального процесуального законодавства, дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості та призначення обвинуваченій узгодженої сторонами міри покарання.
Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.
Відповідно до п.2 ст. 468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
За умовами ч.4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 190, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, які згідно зі ст. 12 КК України, є злочинами невеликої тяжкості.
У підготовчому судовому засіданні судом встановлено, що обвинувачена визнала свою винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень за вказаних обставин; сторони добровільно уклали угоду про визнання винуватості, зміст якої відповідає вимогам ст. 472 КПК України, та розуміють наслідки затвердження такої, передбачені ст. 473 КПК України. Вид та міра покарання, на яку обвинувачена погоджується, обрана з врахуванням загальних засад призначення покарань, передбачених ст. 65-67 КК України. Також встановлено, що умови угоди відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, наявні фактичні підстави для визнання винуватості обвинуваченої. Судом встановлено, що обвинувачена зможе реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання.
Крім цього, обвинуваченій роз`яснено, що наслідком укладення та затвердження угоди є її відмова від здійснення прав, передбачених п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, а саме, права на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінальних правопорушень, у вчиненні яких її обвинувачують, також роз`яснено, що наслідком укладення та затвердження угоди є обмеження її права оскарження вироку згідно з положеннями ст. 394 та 424 цього Кодексу, а саме, можливість оскарження вироку лише з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без її згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами п`ятою-сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі не роз`яснення їй наслідків укладення угоди. Наслідки невиконання угоди, передбачені ст. 476 КПК України, обвинуваченій зрозумілі.
Судом не встановлено підстав для відмови в затвердженні угоди визначених в ч.7 ст.474 КПК України.
За умовами ч.1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду, і призначає узгоджену сторонами міру покарання.
Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості і призначення обвинуваченій узгодженого сторонами виду і міри покарання.
Окрім цього, в ході підготовчого судового засідання, обвинуваченою подано заяву про застосування до неї вимог ЗУ «Про амністію у 2016 році», оскільки вона являється особою з інвалідністю ІІІ групи.
Інші учасники кримінального провадження проти задоволення заяви обвинуваченої про застосування до неї акту амністії не заперечили. Додатково прокурор звернув увагу, що у поданій заяві ОСОБА_4 просить звільнити її від кримінальної відповідальності, хоча законом передбачено звільнення від покарання, а не від відповідальності.
Щодо заявленого обвинуваченою клопотання, суд зазначає наступне.
За приписами ст. 85, 86 КК України, на підставі закону про амністію або акта про помилування засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань. Амністія оголошується законом України стосовно певної категорії осіб. Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.
Згідно ст.1 ЗУ "Про застосування амністії в Україні",амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили; амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального Кодексу України та цього Закону.
22 грудня 2016 року прийнято ЗУ «Про амністію в 2016 році», який набрав чинності 07 вересня 2017 року.
Відповідно до п. «г» ст. 1 ЗУ "Про амністію у 2016 році", передбачено звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, зокрема осіб, яких на день набрання чинності цим Законом в установленому порядку визнано інвалідами першої, другої чи третьої групи.
Згідно ст. 10 ЗУ "Про амністію у 2016 році", питання про застосування амністії вирішує суд, зокрема за ініціативою обвинуваченої.
У зв`язку із вищенаведеним, суд вважає, що ОСОБА_4 слід звільнити від відбування покарання на підставі акту амністії, оскільки така є особою з інвалідністю третьої групи, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_1 , виданого Пенсійним фондом України 14.03.2016 року з терміном дії до 31.12.2018 року, а також довідкою МСЕК серії 10 ААВ №886665 від 17.12.2015 року.
Обмежень щодо застосування відносно обвинуваченої ОСОБА_4 амністії, передбачених ст.4 ЗУ "Про застосування амністії в Україні" та ЗУ «Про амністію у 2016 році», судом не встановлено, раніше амністія до неї не застосовувалась.
Обвинуваченою надано згоду на застосування відносно неї акту амністії, наслідки такого застосування їй роз`яснено та зрозуміло.
Запобіжний захід відносно обвинуваченої не застосовувався, витрати понесені державою у кримінальному провадженні відсутні.
Долю речових доказів слід вирішити в порядку ст. 100 КПК України.
Керуючись ст. 314, 373, 374, 472, 475 КПК України, ст. 3 ЗУ "Про застосування амністії в Україні", ст.1, 10 ЗУ «Про амністію у 2016 році», суд
затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 15 червня 2018 року між прокурором Золочівської місцевої прокуратури Львівської області ОСОБА_3 та обвинуваченою ОСОБА_4 .
ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.190, ч.1 ст. 358, ч.4 ст. 358 КК України, та призначити їй покарання:
-за ч.1 ст.190 КК України у виді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 грн. (вісімсот п`ятдесят гривень 00 копійок);
-за ч.1 ст.358 КК України у виді штрафу у розмірі 100 (ста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700,00 грн. (одну тисячу сімсот гривень 00 копійок);
-за ч.4 ст.358 КК України у виді у штрафу у розмірі 40 (сорока) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680,00 грн. (шістсот вісімдесят гривень 00 копійок).
На підставі ч.1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді штрафу у розмірі 100 (ста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700,00 грн. ( одну тисячу сімсот гривень 00 копійок).
Звільнити засуджену ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання на підставі пункту «г» ст.1 Закону України "Про амністію у 2016 році".
Речові докази: «Декларацію про доходи і витрати осіб, які звернулися за призначенням житлової субсидії» від 04.12.2015 року повернути в Управління соціального захисту населення Золочівської районної державної адміністрації у Львівській області.
Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Львівської області через Золочівський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Відповідно до ч. 6 ст. 376 КПК України копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченій та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Суддя ОСОБА_1