Справа № 458/970/18
УХВАЛА

20 серпня 2018 року м.Турка

Турківський районний суд Львівської області у складі:
слідчого судді: ОСОБА_1

при секретарі: ОСОБА_2

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в місті Турці клопотання слідчого СВ Турківського ВП Самбірського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_3 про арешт майна, -

ВСТАНОВИВ:

20.08.2018 року до слідчого судді із клопотанням звернувся слідчий СВ Турківського ВП Самбірського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_3 , який посилається на те, що 16.08.2018 року о 16 год. 41 хв. в Турківське відділення поліції Самбірського відділу поліції Головного управління національної поліції у Львівській області надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 16.08.2018 року о 16 год. 40 хв. за адресою: Львівська область, Турківський район, с. Мохнате на трасі М-06 екіпаж патрульної поліції виявив у гр. ОСОБА_4 посвідчення водія, дата видачі якого одним днем різниться від даних в базі НАІС, а саме в посвідченні зазначена дата видачі 21.02.2002 року, а у базі НАІС 22.02.2002 року.

16.08.2018 року на місці виявлення автомобіля та водійського посвідчення проведено огляд місця ДТП під час якого вилучено посвідчення водія серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_4 .

16.08.2018 року посвідчення водія серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_4 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

Оскільки на посвідченні водія серії НОМЕР_1 , виданого на ім`я ОСОБА_4 , є наявні сліди злочину та саме посвідчення є речовим доказом і в подальшому буде залучене для проведення експертиз по встановленню ідентичності та дійсності, необхідно забезпечити зберігання даного речового доказу шляхом накладання арешту на дане водійське посвідчення.

Передання на даний час на зберігання посвідчення водія серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_4 власнику створює загрозу забезпечення належного його зберігання.

Відповідно до ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюється під час кримінального провадження.

Просить накласти арешт на посвідчення водія серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_4 . Місцем зберігання посвідчення водія серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_4 просить визначити камеру зберігання речових доказів за адресою: АДРЕСА_1 на території Турківського ВП Самбірського ВП ГУНП у Львівській області. Також просить заборонити проведення обліково-реєстраційних операцій із посвідченням водія серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_4 . Клопотання просить розглядати без власника водійського посвідчення.

У судове засідання прокурор та слідчий не з`явилися, що відповідно ч.1 ст.172 КПК України не перешкоджає розгляду даного клопотання.

Відповідно до ч.4 ст.107 КПК України, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду питань слідчим суддею, крім вирішення питання про проведення негласних слідчих (розшукових) дій, та в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Як вбачається з матеріалів провадження, слідчий СВ Турківського ВП Самбірського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_3 , звертаючись до суду із клопотанням про арешт майна зазначив, що метою накладення арешту на майно є забезпечення збереження речових доказів.

Згідно положень ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог ч.10 ст.170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Виходячи з положень наведених норм права майно, яке, на переконання органу досудового розслідування, має одну або декілька ознак наведених в ст.98 КПК України може набути статусу речового доказу за рішенням слідчого.

Відповідно до положень ч.3 ст.110 КПК України рішення слідчого, прокурора приймаються у формі постанови.

Аналізуючи наведені вимоги закону, слідчий суддя переконаний, що висновок органу досудового розслідування щодо відповідності майна тим чи іншим ознакам ст.98 КПК України може бути зроблений лише в тексті постанови, яка має відповідати вимогам ч.5 ст.110 КПК України, зокрема містити мотиви прийнятого рішення.

Відсутність постанови про визнання майна речовим доказом, як окремого процесуального документа, який фіксує висновок слідчого про набуття майном статусу речового доказу та мотиви з яких він дійшов такої думки, позбавляє слідчого суддю можливості провести аналіз та зробити висновок про відповідність цього майна положенням ст. 98 КПК України та наявність чи відсутність підстав для арешту майна саме з метою його збереження як речового доказу, оскільки слідчий суддя не наділений правом самостійного визначення підстав, передбачених ст. 98 КПК України та має здійснювати контроль правильності прийнятого слідчим рішення.

Наведені слідчим у клопотанні про арешт майна підстави, у зв`язку з якими майно відповідає критеріям визначеним ст.98 КПК України, не може бути визнано достатнім для висновку, що це майно є речовим доказом, оскільки, згідно положень ст.171 КПК України, наведені слідчим у клопотанні обставини мають бути доведені доказами, доданими до клопотання, тоді як само клопотання не є доказом будь-яких обставин.

Таким чином, слідчий, прокурор, який вважає за потрібне звернутись до слідчого судді з клопотанням про арешт майна з метою забезпечити збереження його як речового доказу, першочергово мав би визнати майно, на яке він просить накласти арешт, речовим доказом у кримінальному провадженні шляхом винесення про це постанови, в якій зазначити підстави для визнання майна речовим доказом, з огляду на положення ст. 98 КПК України, проте таких дій вчинено не було, з огляду на відсутність у доданих до клопотання матеріалах постанови про визнання майна речовим доказом.

Враховуючи вищевикладене і мотивування клопотання слідчого, вважаю, що в розумінні вимог ст.132 КПК України слідчий СВ Турківського ВП Самбірського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_3 не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які він послався у клопотанні про арешт майна.

Статтею 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

З метою належної оцінки таких доказів у відповідності до ст.94 КПК України з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення, з метою виключення однобічності і необ`єктивності судового розгляду, вважаю постановити ухвалу про відмову у задоволенні клопотання про арешт майна як такого, що внесено до суду з порушенням вимог КПК України та за недоведеності необхідності арешту майна, який при викладених у клопотанні обставинах явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власників, гарантованими законом, і завданням цього кримінального провадження.

Керуючись ст.ст.131, 132, 170-173 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання слідчого СВ Турківського ВП Самбірського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_3 , погодженого прокурором ОСОБА_5 у кримінальному провадженні №0000324 про арешт майна.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Львівської області протягом 5 днів з дня її оголошення.

Якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, або якщо вирок було ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, в порядку, передбаченому статтею 382 цього Кодексу, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя: