Справа №489/6444/16-к 04.09.2018

У Х В А Л А
4 вересня 2018 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області
в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Ленінського районного суду м.Миколаєва 15 листопада 2017 року відношенні
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
-обвинуваченого за ч. 1 ст. 122 КК України,
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7
представник потерпілого ОСОБА_8
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 15 листопада 2017 року ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, та йому призначене покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік, із покладенням обов`язків передбачених п.п. 1, 2 ч.1 ст.76 КК України.

Відповідно до п. "а" ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнений від призначеного судом покарання.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування матеріальних збитків заподіяних злочином - 5213 грн. 26 коп., 25000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної злочином.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь держави в особі Департаменту фінансів Миколаївської обласної ради витрати 8501 грн. 50 коп., затрачені Миколаївською обласною дитячою клінічною лікарнею Миколаївської обласної ради на лікування потерпілого ОСОБА_9 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Захисник ОСОБА_5 просить вирок у частині вирішення цивільних позовів скасувати, та ухвалити новий вирок, яким у задоволенні цивільних позовів відмовити.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Апелянт вважає вирок в частині вирішення цивільних позовів незаконним, оскільки, цивільний позов прокурора було заявлено до законного представника неповнолітнього обвинуваченого - ОСОБА_10 , а не до обвинуваченого ОСОБА_6 . Проте, суд першої інстанції, в порушення ст. 26 КПК Країни, самостійно замінив відповідача, та стягнув з обвинуваченого ОСОБА_6 витрати на лікування потерпілого на користь держави. На думку апелянта, суд повинен був відмовити у задоволенні позову прокурора до законного представника ОСОБА_10 .

Як вважає апелянт, в порушення вимог п.6 ч.2 ст. 242 КПК України, як під час досудового розслідування, так і в ході судового розгляду стороною обвинувачення експертиза для визначення розміру матеріальних збитків не призначалась та питання про її призначення перед судом не ставилось. Тому, за відсутності єдиного належного засобу доказування висновку експерта, суд першої інстанції повинен був відмовити у позові представника потерпілого та прокурора.

Позиції інших учасників процесу.

В запереченнях на апеляційну скаргу потерпілий ОСОБА_9 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Вважає, що підстави та розмір його цивільного позову суд першої інстанції належним чином перевірив та прийняв правильне рішення про його задоволення. Звертає увагу, що під час розгляду справи сторона захисту не оспорювала суму позову з підстав необґрунтованості чи недоведеності.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

31 серпня 2016 року близько 20.30 год. ОСОБА_6 , знаходячись біля будинку № 215-г по вул. Чкалова в м. Миколаєві, на ґрунті раптово виниклого конфлікту, маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, наніс ОСОБА_9 не менше 4-х ударів кулаками в область обличчя та голови, спричинивши йому тілесні ушкодження у вигляді забою головного мозку 1 ступеню, субарахноїдального крововиливу, перелому верхньої щелепи, виличної кістки справа без зміщення, які відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості.

Судом першої інстанції ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, та його дії кваліфіковані за ч. 1 ст. 122 КК України.

Приймаючи рішення за цивільним позовом представника потерпілого ОСОБА_9 на суму 5213,26 грн. в рахунок відшкодування матеріальних збитків завданих злочином, суд зазначив, що він підлягає задоволенню, оскільки це підтверджується наданими представником потерпілого чеками. Щодо відшкодування моральної шкоди, цивільний позов задоволено частково на суму 25000 грн.

За цивільним позовом прокурора в інтересах держави на суму 8501,50 грн., суд зазначив, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки витрати на лікування потерпілого підтверджується довідкою Миколаївської обласної дитячої клінічної лікарні, а стягнення понесених витрат підлягає з обвинуваченого ОСОБА_6 , який на момент ухвалення вироку набув повної цивільної дієздатності.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника ОСОБА_11 на підтримку апеляційної скарги, заперечення представника потерпілого, а також прокурора, які просили вирок в частині вирішення цивільного позову залишити без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, апеляційній суд дійшов до наступного.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України є правильними та апелянтом в цій частині не оспорюються.

Призначаючи ОСОБА_6 покарання, та звільняючи його від призначеного покарання на підставі п. «а» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», суд врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який є злочином середньої тяжкості, та обставини його вчинення, дані про особу винного, який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується посередньо. Судом враховано вчинення злочину неповнолітнім, як обставину, яка пом`якшує покарання, та відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Апеляційний суд вважає правильним рішення суду першої інстанції про звільнення ОСОБА_6 від призначеного покарання на підставі п. «а» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році». В цій частині вирок учасниками судового провадження не оскаржується.

Що стосується вирішення судом цивільних позовів, суд приходить до такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Як передбачено ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Дані вимоги закону судом дотримані частково.

Не є слушними доводи апелянта про відсутність належних доказів, які обґрунтовують матеріальну та моральну шкоду, завдану потерпілому ОСОБА_9 .

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_12 до початку судового розгляду подав цивільний позов саме до обвинуваченого ОСОБА_6 (а.с. 33-35).

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач зазначив, що діями ОСОБА_6 його сину ОСОБА_9 завдано майнову шкоду в сумі 5213,26 грн., які складаються з вартості медикаментів, вартість яких підтверджено долученими копіями квитанцій (а.с. 41-43). З виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 10616/263 (а.с.39) та довідки Миколаївської обласної дитячої клінічної лікарні № 32 від 15.02.2017 р. (а.с. 80) вбачається, що саме такі медикаменти призначалися та були придбані батьками ОСОБА_9 .

Окрім того, позов про відшкодування моральної шкоди потерпілим достатньо мотивований. Як слідує з позовних вимог, ОСОБА_9 завдано моральну шкоду, яка полягала в фізичному болю, душевних стражданнях, яких він отримав внаслідок заподіяння йому тілесних ушкоджень. Потерпілий був змушений тривалий час лікуватися, не міг відвідувати учбовий заклад, було обмежено спілкування з друзями.

З огляду на наведені позовні вимоги, суд першої інстанції, задовольнивши в цій частині позов частково, на думку апеляційного суду, обгрунтовано стягнув з обвинуваченого на користь потерпілого в рахунок відшкодування моральної шкоди 25000 грн.

Тому, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано задоволено позовні вимоги ОСОБА_12 та стягнуто з ОСОБА_6 майнову шкоду в сумі 5213,26 грн., та моральну шкоду в сумі 25000 грн.

Що стосується цивільного позову про відшкодування майнової шкоди на користь держави в сумі 8501 грн 50 к., тобто витрат на лікування потерпілого ОСОБА_9 , то апеляційні вимоги апелянта в цій частині є обґрунтованими.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що прокурор Інгульського відділу Миколаївської місцевої прокуратури № 2 заявив позов в інтересах держави в особі Департаменту фінансів Миколаївської обласної ради до законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 ОСОБА_10 .

Разом з тим, стягнувши з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь держави витрати на лікування коштів, затрачених лікарнею на лікування потерпілого ОСОБА_9 , суд першої інстанції в порушення ст. 26 КПК Країни самостійно замінив відповідача, та стягнув з обвинуваченого ОСОБА_6 витрати на лікування потерпілого, тобто вийшов за межі позовних вимог.

З матеріалів кримінального провадження слідує, що під час судового розгляду як відповідач не був не залучений обвинувачений, з якого також можливе відшкодування заподіяних збитків.

У зв`язку із викладеним, апеляційний суд вважає, що прийняте судом рішення у частині вирішення цивільного позову прокурора не можна вважати законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Отже, в цій частині доводи захисника ОСОБА_13 є слушними, оскільки цивільний позов прокурора до обвинуваченого ОСОБА_6 не був заявлений.

Зазначені порушення є істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, що є підставою для скасування судового рішення.

За таких обставин, вирок в цій частині підлягає скасуванню з підстав істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, з призначенням нового судового розгляду в частині вирішення цивільного позову прокурора.

Отже, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 407,409, 412, 532 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 задовольнити частково.

Вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 15 листопада 2017 року у відношенні ОСОБА_6 в частині стягнення з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь держави в особі Департаменту фінансів Миколаївської обласної ради витрат на лікування, затрачених Миколаївською обласною дитячою клінічною лікарнею Миколаївської обласної ради на лікування потерпілого ОСОБА_9 в сумі 8501 грн 50 к., - скасувати, та призначити новий розгляд в суді першої інстанції в цій частині в порядку цивільного судочинства.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3