Справа № 495/1749/18
Провадження № 1-кп/513/42/18
Саратський районний суд Одеської області

У Х В А Л А

07 червня 2018 року Саратський районний суд Одеської області у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора Білгород-Дністровської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , захисника - адвоката ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши у підготовчому відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Сарата Одеської області обвинувальний акт з угодою про визнання винуватості стосовно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Нерубайське Біляївського району Одеської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , не працюючого, з середньою освітою, не одруженого, інваліда 2 групи; раніше судимого- останній раз 01.09.2011 року Біляївським районним судом Одеської області за ч.2 ст.185 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст.71 КК України до покарання приєднано 2 роки 6 місяців позбавлення волі, не відбутих за вироком Біляївського районного суду Одеської області від 27.10.2010 року та остаточно призначено покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі,

обвинуваченого у скоєнні злочинів, передбачених ч.3 ст. 309, ч. 2 ст. 310 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Як зазначено в угоді про визнання винуватості, ОСОБА_5 приблизно на початку травня 2017 року, більш точну дату в ході проведення досудового розслідування встановити не надалось можливим, маючи намір на незаконний посів та вирощування рослин роду коноплі, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , за місцем свого тимчасового проживання, в подальшому незаконно посіяв та вирощував рослини коноплі.

Далі, незаконно, без мети збуту, для особистого вживання, шляхом зривання коноплі, що росла на ділянці за зазначеною адресою, точну кількість та вагу коноплі встановити в ході проведення досудового розслідування не представилось можливим, ОСОБА_5 склав до полімерних коробок та полімерних мішків, де й зберігав за місцем свого тимчасового мешкання до 05 вересня 2017 року.

Так, 05 вересня 2017 року в ході проведення санкціонованого обшуку, згідно ухвали слідчого судді Білгород-Дністровського суду № 495/5859/17, у гр. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за місцем його реєстрації: будинок АДРЕСА_2 , в присутності понятих було виявлено та вилучено:

13 пластикових боксів з сухими голівками рослинного походження сіро-зеленого кольору які опечатано від 05.09.2017 року;

3 скляні бутлі з сухою подробленою речовиною рослинного походження сіро-зеленого кольору, які було поміщено до 3-х білих поліпропіленових мішків та опечатано від 05.09.2017 року; ваги електронні, марки «RENMOND», зі слідами залишку речовини рослинного походження сіро-зеленого кольору; ваги без назви зі слідами залишку речовини рослинного походження сіро-зеленого кольору, 16 поліетиленових пакетиків з речовиною рослинного походження сіро-зеленого кольору; сито зі слідами залишку речовини рослинного походження сіро-зеленого кольору, що поміщено до пластмасового боксу та опечатано від 05.09.2017 року;

пластикова пляшка з подрібненою речовиною рослинного походження сіро-зеленого кольору, пластикова пляшка з насінням рослинного походження сіро-зеленого кольору, що поміщено до білого поліпропіленового мішку від 05.09.2017 року.

Згідно висновку експерта № 2185-X від 27.12.2017 року за результатами судової експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів:

1.Нашарування речовини на двох електронних вагах, наданих на експертизу, є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено - канабісом. Маса канабісу в висушеному стані становить 0,018, 0,021 г.

2.Нашарування речовини на ситі, наданому на експертизу, є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено - канабісом. Маса канабісу в висушеному стані становить 0,15 г.

3.Речовина рослинного походження, надана на експертизу у 13 полімерних коробках з полімерними кришками, є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено - канабісом. Маса канабісу в висушеному стані становить 2160 г, 1952 г, 2256 г, 2633 г, 3082 г, 2390 г, 1858 г, 2589 г, 2144 г, 2050 г, 2574 г, 1936 г, 1825 г.

4.Речовина рослинного походження, надана на експертизу у 3 скляних банках з металевими кришками, є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено - канабісом. Маса канабісу в висушеному стані становить 1659 г, 852 г, 959 г.

5.Речовина рослинного походження у 16 полімерних пакетах із застібками та речовина рослинного походження, надані у полімерній ємності з полімерною кришкою, є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено - канабісом. Маса канабісу в висушеному стані становить 659,2 г, 177 г.

6.Речовина рослинного походження, надана на експертизу у полімерній ємності з полімерною кришкою, та речовина рослинного походження, яка знаходилась у суміші з насінням, наданому на експертизу у полімерній ємності з полімерною кришкою, є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено - канабісом. Маса канабісу в висушеному стані становить 1134 г, 9,3 г, 4,1 г, 5,0 г.

В угоді зазначено, що ОСОБА_5 підозрюється у незаконному придбанні, зберіганні наркотичних засобів без мети збуту, в особливо великих розмірах загальною вагою 34 907, 789 г.

Крім того, ОСОБА_5 , на початку травня 2017 року, більш точну дату в ході проведення досудового розслідування встановити не надалося можливим, маючи намір на незаконний посів та вирощування рослин роду коноплі, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , за місцем свого тимчасового проживання, в подальшому незаконно посіяв та вирощував рослини коноплі.

Так, 05 вересня 2017 року в ході проведення санкціонованого обшуку, згідно ухвали слідчого судді Білгород-Дністровського суду № 495/5859/17, у гр. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за місцем його реєстрації: будинок АДРЕСА_2 , на присадибній ділянці було виявлено і вилучено 85 (вісімдесят п`ять) кущів коноплі по кореню та направлено до Одеського НДЕКЦ для проведення судової експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин їх аналогів та прекурсорів.

Згідно висновку експерта № 2182-X від 18.09.2017 року, 85 рослин, є рослинами роду коноплі, що містять наркотичні засоби та психотропні речовини і обіг яких допускається для промислових цілей.

Між підозрюваним ОСОБА_5 та прокурором Білгород-Дністровської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , за участю захисника ОСОБА_4 , на стадії досудового розслідування 14 лютого 2018 року була укладена угода про визнання винуватості, за умовами якої ОСОБА_5 повністю визнав свою винуватість у скоєнні злочину та зобов`язався: беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри у судовому провадженні; до 25 лютого 2018 року повністю відшкодувати витрати на проведення судової експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів на загальну суму 4453 гривні 20 копійок.

Сторони узгодили призначення ОСОБА_5 покарання за ч.2 ст. 310, ч.3 ст. 309 КК України у виді 5 років позбавлення волі із звільненням на підставі ст.ст. 75, 76 КК України від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки.

В підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 , захисник-адвокат ОСОБА_4 , вважали за необхідне затвердити угоду про визнання винуватості і призначити підозрюваному визначене в угоді покарання, посилаючись на те, що при укладенні угоди про визнання винуватості дотримані вимоги КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_5 , пояснив, що угоду про визнання винуватості було укладено добровільно та просив її затвердити.

Вислухавши сторони кримінального провадження, які наполягали на затвердженні угоди про визнання винуватості, вивчивши зміст та умови угоди про визнання винуватості, перевіривши угоду на відповідність вимогам КПК України та КК України, суд приходить до висновку про відмову в затвердженні угоди про визнання винуватості з таких підстав.

Згідно до ст. 470 КПК України прокурор при вирішенні питання про укладення угоди про визнання винуватості зобов`язаний враховувати такі обставини:

1) ступінь та характер сприяння підозрюваного чи обвинуваченого у проведенні кримінального провадження щодо нього або інших осіб;

2) характер і тяжкість обвинувачення (підозри);

3) наявність суспільного інтересу в забезпеченні швидшого досудового розслідування і судового провадження, викритті більшої кількості кримінальних правопорушень;

4) наявність суспільного інтересу в запобіганні, виявленні чи припиненні більшої кількості кримінальних правопорушень або інших більш тяжких кримінальних правопорушень.

Статтею 472 КПК України встановлено, що в угоді про визнання винуватості зазначаються її сторони, формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, беззастережне визнання підозрюваним чи обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, обов`язки підозрюваного чи обвинуваченого щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою (якщо відповідні домовленості мали місце), умови часткового звільнення підозрюваного, обвинуваченого від цивільної відповідальності у вигляді відшкодування державі збитків внаслідок вчинення ним кримінального правопорушення, узгоджене покарання та згода підозрюваного, обвинуваченого на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 цього Кодексу, наслідки невиконання угоди.

Всупереч зазначеним положенням КПК України, в угоді про визнання винуватості по першому епізоду, який інкримінують ОСОБА_5 , не зазначена правова кваліфікація підозри з зазначенням частини статті закону України про кримінальну відповідальність; по другому епізоду угода взагалі не містить формулювання підозри та її правову кваліфікацію з зазначенням частини статті закону України про кримінальну відповідальність.

Вказані недоліки угоди є суттєвими та такими, що позбавляють суд можливості перевірити правильність правової кваліфікації кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_5 , та наявність фактичних підстав для визнання винуватості.

Окрім того, в угоді про визнання винуватості сторони не узгодили покарання за кожне кримінальне правопорушення окремо.

Згідно роз`яснень, що викладені у п. 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 13 від 11 грудня 2015 року «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод», сторони угоди (незалежно від її виду) зобов`язані, крім іншого, узгоджувати міру покарання та звільнення від його відбування з випробуванням (якщо домовленості щодо такого звільнення мали місце та сторони дійшли згоди).

Домовленості сторін угоди при узгодженні покарання не мають виходити за межі загальних та спеціальних засад призначення покарання, встановлених законом України про кримінальну відповідальність. Зокрема, сторони мають узгоджувати покарання, враховуючи:

положення пунктів 12 ч. 1 ст. 65 КК, тобто 1) у межах, встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 КК, та 2) відповідно до положень Загальної частини КК. Зокрема, у випадку, коли в санкції статті (санкції частини статті), що передбачає відповідальність за вчинений злочин, не встановлено мінімальної межі покарання, сторони мають виходити із положень розділу Х Загальної частини КК;

ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання (п. 3 ч. 1 ст. 65 КК).

Врахування означених вимог кримінального закону має бути відображено у змісті угоди, а узгоджена міра покарання повинна мати конкретний вираз.

У випадку вчинення особою декількох кримінальних правопорушень сторони угоди попередньо мають узгодити (визначити) міру покарання за кожне вчинене суспільно небезпечне діяння, остаточну (сукупну) міру покарання і лише після цього звільнення її від відбування покарання з випробуванням.

Відповідно до ч.4 ст.474 КПК України, перед ухваленням рішення про затвердження угоди про визнання винуватості суд під час судового засідання повинен з`ясувати в обвинуваченого чи цілком він розуміє: 1) що він має право на судовий розгляд під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення у вчиненні якого його обвинувачують, а він має такі права: мовчати і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення; мати захисника у тому числі на отримання правової допомоги безоплатно у порядку та випадках, передбачених законом, або захищатися самостійно; допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь; 2) наслідки укладення та затвердження угод, передбачені статтею 473 цього Кодексу; 3) характер кожного обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим; 4) вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Згідно з вимогами ч.6 ст. 474 КПК України, суд зобов`язаний переконатися у судовому засіданні, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Відповідно до ч. 7 ст. 474 КПК України суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо: 1) умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; 2) умови угоди не відповідають інтересам суспільства; 3) умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; 4) існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися; 5) очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань; 6) відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.

Судом встановлено, що умови угоди суперечать вимогам КПК України та КК України, зокрема: в угоді не зазначена правова кваліфікація підозри по першому кримінальному правопорушенню, з зазначенням частини статті закону України про кримінальну відповідальність; по другому епізоду угода про визнання винуватості взагалі не містить формулювання підозри та його правову кваліфікацію з зазначенням частини статті закону України про кримінальну відповідальність; в угоді сторони не узгодили (не визначили) міру покарання окремо за кожне кримінальне правопорушення, вчинення якого інкримінують ОСОБА_5 .

Згідно з пунктом 1 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти одне з таких рішень: 1) затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього кодексу.

Таким чином, в затвердженні угоди про визнання винуватості належить відмовити.

Враховуючи те, що угоду про визнання винуватості було укладено під час досудового розслідування, обвинувальний акт та угода про визнання винуватості підлягають поверненню прокурору для продовження досудового розслідування.

Керуючись ст.ст. 314, 370, 372, 474 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити в затвердженні угоди про визнання винуватості в кримінальному провадженні №0003059, укладену 14 лютого 2018 року між прокурором Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Одеської області юристом 2 класу ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_5 і його захисником ОСОБА_4 та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1