Справа №589/5082/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/535/18 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2018 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_3 ,

суддів - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми матеріали кримінального провадження № 589/5082/17 за апеляційними скаргами прокурорів у кримінальному провадженні ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на вирок Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 16 лютого 2018 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця сел. Вороніж Шосткинського району Сумської області, який зареєстрований за адресою : АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України,

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_11 ,

ВСТАНОВИЛА:

До Апеляційного суду Сумської області надійшли апеляційні скарги прокурорів у кримінальному провадженні ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на вирок Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 16 лютого 2018 року, в яких :

- прокурор ОСОБА_7 просить вирок суду відносно ОСОБА_9 скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити новий вирок, яким обвинуваченого ОСОБА_9 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі. В іншій частині вирок суду залишити без змін.

- прокурор ОСОБА_8 також просить вирок суду відносно ОСОБА_9 скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити новий вирок, яким обвинуваченого ОСОБА_9 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі. В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Даним вироком ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.75 КК України обвинуваченого ОСОБА_9 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки.

На підставі ст.76 КК України на ОСОБА_9 покладено обов`язки періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цим же вироком скасовано застосований до ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст.100 КПК України.

В обґрунтування вимог апеляційних скарг, які за своїм змістом є аналогічними прокурор ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, правильності кваліфікації дій та доведеності вини обвинуваченого, вказують на неправильне застосування судом положень ст.75 КК України при призначенні обвинуваченому покарання. Посилаючись на ст.ст.50, 65 КК України, п.п.1, 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2002 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» стверджують, що суд, призначаючи ОСОБА_9 покарання належним чином не врахував суспільну небезпеку скоєного ним кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, зокрема те, що ОСОБА_9 хоча і є особою раніше не судимою, проте кримінальне провадження відносно нього було закрито з нереабілітуючих підстав. Посилання суду на те, що на утриманні обвинуваченого перебувають неповнолітня дитина та батько пенсійного віку вважають безпідставними, оскільки на їх думку, дані обставини в судовому засіданні не досліджувалися.

Зазначають, що щире каяття у вчиненому та активне сприяння розкриттю злочину, які суд визнав пом`якшуючими покарання обставинами мають бути активними, певним чином ініціативними.

На думку сторони обвинувачення, суд належним чином не оцінивши сукупність наведених обставин, не виконав вимоги ст.65 КК України, у зв`язку із чим не дотримався принципу законності, справедливості, обгрунтованості та індивідуалізації покарання та безпідставно застосував положення ст.75 КК України.

За вироком суду ОСОБА_9 визнано винним в тому, що 19 листопада 2017 року близько 22 год. 00 хв. він, знаходячись біля кафе «Фортуна», розташованого по вул. Колесникова, 7-а в сел. Вороніж Шосткинського району Сумської області, побачив словесний конфлікт між своїми знайомими ОСОБА_12 та ОСОБА_13 . Спостерігаючи за їх сваркою, ОСОБА_9 , маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_13 , дістав з кишені складний ніж, яким завдав ОСОБА_13 чисельних ударів в область тулубу зліва та стегон. В результаті ударів ножем ОСОБА_9 спричинив ОСОБА_13 тілесні ушкодження у вигляді проникаючого поранення грудної клітини зліва, пневмотораксу, підшкірної емфіземи, різаної рани лівої пахової області, правого та лівого стегна. Згідно з висновком судово-медичної експертизи вказані тілесні ушкодження кваліфікуються як тяжке тілесне ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння.

До початку апеляційного розгляду від захисника обвинуваченого ОСОБА_9 -адвоката ОСОБА_11 надійшли заперечення на апеляційну скаргу, за змістом яких вважає вирок суду ухвалений відносно його підзахисного законним, а тому просить вирок Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 16 лютого 2018 року відносно ОСОБА_9 залишити без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача про зміст оскаржуваного судового рішення, доводи прокурора, на підтримку поданих апеляційних скарг, обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника адвоката ОСОБА_11 , які заперечували проти задоволення апеляційних скарг та просили залишити вирок суду без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Як вбачається з вироку, вина ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, встановлена судом першої інстанції на підставі показів ОСОБА_9 та зібраних по справі доказів, які характеризують особу обвинуваченого. Дослідження інших доказів щодо обставин кримінального провадження, які ніким не оспорювалися, суд визнав недоцільним та розглянув кримінальне провадження у скороченому порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, з`ясувавши чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Оскільки, суд першої інстанції розглянув дане кримінальне провадження у порядку положень ч.3 ст.349 КПК України, висновки суду стосовно фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення, доведеності вини ОСОБА_9 у вчиненні ним кримінального правопорушення та правильність правової кваліфікації його дій за ч.1 ст.121 КК України, в апеляційних скаргах не оспорюються, інші учасники кримінального провадження апеляційних скарг не подавали, то вказані обставини судом апеляційної інстанції не перевіряються.

Даних, які б свідчили, що у кримінальному провадженні допущено істотне порушення норм кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обгрунтоване судове рішення та тягли за собою безумовне скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до поданих апеляційних скарг прокурорів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які за своїм змістом є аналогічними, стороною обвинувачення порушується питання про недотримання судом першої інстанції визначених законом вимог, які стосуються призначення покарання, наслідком якого стало необґрунтоване звільнення ОСОБА_9 від відбування покарання на підставі ст.75 КК України.

Так, ст.65 КК України визначено загальні засади призначення покарання, які наділяють суд правом вибору між альтернативами, кожна з яких є законною, як однією із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання.

За змістом ст.75 КК України рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (справа «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду, принципу верховенства права, що забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду.

На думку колегії суддів, доводи апелянтів щодо неправильного застосування судом закону України про кримінальну відповідальність і м`якість призначеного ОСОБА_9 покарання у зв`язку з безпідставним його звільненням на підставі ст.75 КК України від відбування покарання з випробуванням, не можна вважати обгрунтованими.

Як убачається з матеріалів провадження, суд першої інстанції при обранні виду і міри покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , урахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно зі ст.12 КК України є тяжким, дані про особу винного, зокрема те, що він раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, має на утриманні неповнолітню дитину та батька пенсійного віку, загалом позитивно характеризується за місцем проживання, а також наявність обставин, що пом`якшують покарання щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, обставин, що обтяжують покарання не встановив.

При цьому, доводи апелянтів з приводу того, що обставини, які суд визнав пом`якшуючими щире каяття у вчиненому та активне сприяння розкриттю злочину мають бути активними та певним чином ініціативними, на думку колегії суддів, є необгрунтованими та спростовуються матеріалами кримінального провадження, оскільки обвинувачений ОСОБА_9 упродовж судового провадження давав визнавальні показання щодо обставин вчинення кримінального правопорушення і не оспорював фактичних обставин подій, що дало суду підстави розглядати провадження в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, і свідчить про намір обвинуваченого сприяти здійсненню правосуддя.

Вказаним обставинам суд надав у сукупності належну і обґрунтовану оцінку і прийшов до законного і справедливого висновку з урахуванням обставин справи про необхідність призначення ОСОБА_9 покарання у мінімальних межах санкції ч.1 ст.121 КК України та можливість звільнення обвинуваченого від відбуття покарання з випробуванням на підставі положень ст.75 КК України з іспитовим строком 3 роки.

До того ж як вбачається з журналу та звукозапису судового засідання від 13 лютого 2018 року, прокурор ОСОБА_8 у судових дебатах орієнтував суд на можливості виправлення обвинуваченого без відбування покарання та його звільнення із застосуванням ст.75 КК України.

Також колегія суддів звертає увагу на висновок Шосткинського міськрайонного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Сумській області щодо обвинуваченого ОСОБА_9 , отриманий на виконання вимог ухвали Апеляційного суду Сумської області від 24липня 2018 року, відповідно до якого уповноважений орган з питань пробації дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_9 без застосування позбавлення або обмеження волі на певний строк, а також можливості досягнути правослухняної поведінки без застосуванням покарань, пов`язаних з ізоляцією від суспільства.

Призначене вироком суду покарання ОСОБА_9 , в повній мірі відповідає вимогам статей 50, 65, 75 КК України, оскільки, враховуючи обставини кримінального провадження, особу обвинуваченого, на переконання колегії суддів, таке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, і підстав вважати його м`яким, не вбачається.

Що стосується доводів апелянтів з приводу того, що суд при призначенні покарання обвинуваченому належним чином не врахував суспільну небезпеку скоєного кримінального правопорушення та дані про особу ОСОБА_9 , то колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки зазначені обставини були враховані судом при призначенні покарання. Сама по собі тяжкість вчиненого діяння в силу закону не є перешкодою для ухвалення зазначеного рішення суду.

Посилання ж прокурорів на неврахування судом достатньою мірою того, що ОСОБА_9 хоча і є особою, яка раніше не судима, але кримінальне провадження стосовно нього було закрито за нереабілітуючою підставою, не грунтуються на дійсному змісті закону про кримінальну відповідальність, оскільки врахування даного факту при вирішенні будь-яких питань, у тому числі і при характеристиці особи обвинуваченого є неприпустимим.

Перевірявся судом першої інстанції і факт перебування на утриманні обвинуваченого неповнолітньої дитини та батька пенсійного віку, оскільки з пояснень обвинуваченого наданих в судовому засіданні 13 лютого 2018 року вбачається, що він проживає разом з батьком, який є пенсіонером, і хоча не проживає разом з дитиною, але приймає участь в її утриманні, рішення про його позбавлення батьківських прав не ухвалювалось, що підтверджується доданою до заперечень захисника на апеляційні скарги довідкою Шосткинського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану (а.к.п.72), а тому доводи прокурора в цій частині не заслуговують на увагу колегії суддів.

Переконливих доводів щодо неправильного застосування судом першої інстанції норм кримінального закону, які визначають мету, загальні засади призначення покарання та порядок його відбування в апеляційних скаргах не міститься.

З огляду на викладене, колегія суддів не знаходить підстав для скасування вироку в частині покарання ОСОБА_9 з мотивів, наведених в апеляційних скаргах.

За таких обставин, вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалений з додержанням вимог КПК України.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Вирок Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 16 лютого 2018 року щодо ОСОБА_9 залишити без змін, а апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 та ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала набирає чинності негайно та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5