Справа № 194/947/18
№ 1-кп/183/987/18

У Х В А Л А
24 липня 2018 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , секретаря судового засідання ОСОБА_2 :
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тернівка Дніпропетровської області, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей 2008 року народження та 2016 року народження, не судимого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченому ч. 2 ст. 369-2 КК України,
за участю прокурора - ОСОБА_4 ,
захисника - ОСОБА_5 ,
обвинуваченого - ОСОБА_3 ,
До Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області 19.07.2018 року надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України. На досудовому розслідування ОСОБА_3 було обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Прокурор вважає за необхідне призначити кримінальне провадження до судового розгляду у відкритому судовому засіданні, вважає, що підстав для закриття провадження чи повернення обвинувального акту не вбачає.
Захисник заявила клопотання про повернення обвинувального акту прокурору, як такого що не відповідає вимогам КПК України, посилаючись на численні порушення та недоліки обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування.
Обвинувачений підтримав думку захисника про повернення обвинувального акту прокурору.
Дослідивши обвинувальний акт, вислухавши думку учасників процесу, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Частиною 6 ст. 9 КПК України передбачено, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.
До загальних засад кримінального провадження, згідно ст. 7 КПК України, зокрема, віднесено законність та забезпечення права на захист. Принцип законності встановлює обов`язок слідчого, прокурора та суду неухильно додержуватись вимог Конституції України, КПК України, інших актів законодавства. Забезпечення права на захист передбачає, зокрема, право обвинуваченого користуватися правовою допомогою захисника, а слідчий, прокурор та суд зобов`язані забезпечити право обвинуваченого на кваліфіковану правову допомогу з боку обраного ним чи призначеного захисника.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити такі відомості як виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Так, в обвинувальному акту зазначено, що ОСОБА_3 обвинувачується в одержанні неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функції держави.
Разом з тим, ані описова частина, а ні формулювання обвинувачення не містить часу, місця та інших обставин безпосереднього отримання ОСОБА_3 неправомірної вигоди, що в свою чергу вказує на невідповідність викладеним обставинам справи з правовою кваліфікацією діяння, що суперечить вимогам п. 5 ч. 1 ст. 291 КПК України та ст. 91 КПК України.
До таких висновків суд прийшов не вдаючись до оцінки доказів, а лише посилаючись на ті, обставини, які зазначені в обвинувальному акті, які в свою чергу є суперечними між собою та суперечать кваліфікації дій обвинуваченого, та на підставі яких, у разі призначення обвинувального акту до розгляду, суд позбавлений можливості виконати свій обов`язок, передбачений ст. 348 КПК України - роз`яснити суть обвинувачення, оскільки вона є не зрозумілою, неоднозначною і сумнівною, що призводить до можливості різного трактування та розуміння сутті обвинувачення.
Суд вважає також неприпустимим покладатись на ймовірне використання прокурором свого права зміни обвинувачення, оскільки це є безпосереднім волевиявленням сторони обвинувачення, вплив на яке може вказувати на упередженість суду.
Також, на останньому аркуші обвинувального акту зазначено про реєстр матеріалів досудового розслідування на 4 аркушах, зазначене збігається і з отриманою ОСОБА_3 кількістю аркушів реєстру матеріалів досудового розслідування, але суду передано лише 2 аркуші. В зазначеному випадку суд не може погодитись із позицією прокурора, про те, що 2 аркуші із двостороннім текстом є тотожнім із 4 аркушами, оскільки 4 аркуші можуть містити текст також двосторонній, який за правилами складання офіційних документів повинен містити односторонній текст.
Разом з тим, необхідно також зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 110 КПК України Реєстр матеріалів досудового розслідування (далі - Реєстр) є невід`ємною частиною обвинувального акту.
Зміна чи доповнення реєстру чинним КПК України не передбачена, а тому на думку суду змінюватись не може.
Під час підготовчого судового засідання захисником звернено увагу суду на відсутність деяких процесуальних дій та рішення в реєстрі. Суд вважає їх слушними, оскільки навіть реквізитів рішення про обрання запобіжного заходу ОСОБА_3 на досудового розслідування відображення в реєстрі не має. Із зазначеними недоліками також погодився і прокурор під час підготовчого засідання, але не вважає це порушенням, оскільки може визначатись із текстом реєстру на власний розсуд, повідомивши при цьому про сталу практику Апеляційного суду Дніпропетровської області.
Із такими висновками суд не погоджується, оскільки в Україні немає прецедентного права.
Відповідно до ст. 109 КПК України реєстр матеріалів досудового розслідування повинен містити реквізити всіх процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування.
Зазначені обставини в сукупності вказують на невідповідність обвинувального акта вимогам КПК України.
Суд вважає, що повернення обвинувального акту має здійснюватися судом не лише в разі невідповідності його вимогам ст. 291 КПК України, а й в інших випадках грубого порушення, передбачених КПК України вимог.
З огляду на зазначене, суд переконаний в необхідності повернення обвинувального акту прокурору на підставі п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у зв`язку з невідповідністю його вимогам КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. 314 КПК України, суд, -
п о с т а н о в и в:
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 369-2 КК України - повернути прокурору Павлоградської місцевої прокуратури Дніпропетровської області як такий, що не відповідає вимогам КПК України.
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга протягом семи днів з дня її оголошення.
Суддя ОСОБА_1