Центральний районний суд м. Миколаєва
_____________________________________________________________________________________
Справа № 490/8864/18
н/п 1-кп/490/863/2018
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.10.2018 року місто Миколаїв

Центральний районний суд міста Миколаєва в складі:

Головуючого судді - ОСОБА_1

секретар - ОСОБА_2

за участі прокурора - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000201 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, українця, з середньою освітою, одруженого, має на утриманні дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

11.05.2018 року ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 призначений для проходження строкової служби. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 07.07.2018 року № 149 матрос ОСОБА_4 зарахований до списків особового складу частини, поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду водій-механік взводу технічного забезпечення групи матеріального забезпечення зазначеної частини.

Відповідно до ст. 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Згідно зі ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» надається визначення терміну особливий період як періоду, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
З моменту видання виконувачем обов`язків Президента України Указу «Про часткову мобілізацію» № 303/2014 від 17.03.2014 року, на території України почав діяти особливий період який триває до теперішнього часу.
Згідно з п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).
Згідно з положенням ч. 1 п. 4 ст. 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", початок проходження військової служби для громадян призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період, вважається день відправлення у військову частину з районного (міського) військового комісаріату.
Таким чином, з 11.05.2018 року, тобто з моменту призначення Токмаківським РВК Дніпропетровської області ОСОБА_4 набув статусу військовослужбовця - особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку - проходження військової служби.
Будучи військовослужбовцем, матрос ОСОБА_4 був зобов`язаний дотримуватися вимог ст.ст. 9,11,14,16,37,40,216,221 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2,4,6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.
Разом з тим, матрос ОСОБА_4 , діючи в порушення вимог вищезазначених нормативних актів, вчинив умисний військовий злочин проти встановленого порядку несення військової служби за наступних обставин:
05 серпня 2018 року о 08 годині 00 хвилин ОСОБА_4 , з метою ухилитися від виконання обов`язків з військової служби, без поважних причин не з`явився вчасно на службу до військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_2 та у подальшому перебував за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків з військової служби.

15.08.2018 року о 04 год. 45 хв. матрос ОСОБА_4 добровільно прибув до військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_2 , де приступив до виконання своїх службових обов`язків.

Таким чином, ОСОБА_4 , 05.08.2018 року о 08:00 годині діючи умисно, будучи військовослужбовцем строкової служби, з метою тимчасово ухилитися від військової служби, не з`явився вчасно на службу, до військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_2 та незаконно перебував за місцем свого мешкання до 15.08.2018 року.

Умисні дії ОСОБА_4 , які виразилися у нез`явленні вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем строкової служби, вчиненому в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, кваліфікуються за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України.

Допитаний в судовому засіданні в якості обвинуваченого ОСОБА_4 вину у вчиненні інкримінованого злочину визнав повністю та пояснив, що дійсно був направлений для проходження військової служби у військовій частині - НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 . 05 серпня 2018 року командир частини надав йому дозвіл залишити частину на одну добу, але він самовільно без відповідного дозволу поїхав додому у АДРЕСА_1 , де перебував до 15 серпня 2018 року, а 15.08.2018 року добровільно повернувся до військової частини. При цьому, не оспорював ні обставини скоєння ним правопорушення, що інкримінується, ні свою провину. У вчиненому щиро розкаявся і просив суворо не карати.

Оскільки в судовому засіданні обвинувачений повністю визнав свою вину в інкримінованому йому органом досудового розслідування кримінальному правопорушенні, погодився з кваліфікацією вчиненого ним діяння, а так само визнав всі фактичні обставини його вчинення, а прокурор не висловив жодних заперечень щодо встановлених обставин, суд, заслухавши думку учасників судового провадження, за відсутності їх заперечень та сумнівів у добровільності їх позицій, переконавшись у тому, що всі зазначені особи правильно розуміють зміст встановлених обставин, в порядку ст. 349 ч. 3 КПК України визнав за недоцільне дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

На підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені показами обвинуваченого, наданими ним безпосередньо в судовому засіданні, які відповідають всім фактичним обставинам інкримінованого ОСОБА_4 діяння і ніким не оспорюються, суд приходить до переконання, що діяння, яке вчинено обвинуваченим дійсно мало місце, воно містить склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України і ОСОБА_4 винуватий у його вчиненні, так як він не з`явився вчасно на службу без поважних причин будучи військовослужбовцем строкової служби, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Відповідно до положень ст. 66 КК України обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд визнає його щире каяття у скоєному, активне сприяння розкриттю злочину.

Під час судового розгляду даного кримінального провадження обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , судом не встановлено.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд відповідно до положень ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, яке відповідно до вимог ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, а також дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, перебуває на військовій службі за контрактом, одружений, має на утриманні малолітню дитину, має постійне місце мешкання, характеризується позитивно, на обліку у лікаря психіатра і нарколога не перебуває.

Таким чином, при вирішенні питання про призначення покарання обвинуваченому судом враховується ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують його покарання, а також висновок органу пробації, згідно якого ймовірність вчинення повторного кримінального правопорушення є низькою, отже існує ймовірність виправлення ОСОБА_4 без ізоляції від суспільства, а тому доцільно застосувати покарання альтернативне позбавленню волі, у зв`язку із чим, суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів, можливо без ізоляції від суспільства, і вважає, що ОСОБА_4 має бути призначене покарання у вигляді позбавлення волі в межах строку, передбаченого санкцією ч. 4 ст. 407 КК України, з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку два роки, не вчинить нового злочину, оскільки саме таке покарання, на думку суду, буде найбільш необхідним і достатнім для його виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів.
Крім того, суд вважає за необхідне, у зв`язку із звільненням ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, на підставі вимог ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Цивільний позов у даному кримінальному провадженню не заявлений.

Речові докази у справі відсутні.
Витрати на залучення експертів для проведення експертиз відсутні.

З урахуванням викладеного, керуючись ст. ст. 118, 124, 368, 370- 374, 394 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України і призначити йому покарання у вигляді 3-х (трьох) років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного йому покарання у виді позбавлення волі з випробуванням строком на 2 (два) роки.
На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи;
3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не обирався.
Вирок суду набирає законної сили після спливу тридцяти денного строку, встановленого ст. 395 КПК України для його оскарження. Подання апеляційної скарги на вирок суду зупиняє набрання ним законної сили та його виконання.

Вирок може бути оскаржений до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом 30 (тридцяти) днів з моменту його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з часу отримання вироку суду.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копія вироку в порядку ст. 376 КПК України негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору і не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: ОСОБА_1