АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/588/18 Справа № 707/2597/17 Категорія: ч. 2 ст. 125 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2018 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
з участю прокурораОСОБА_6

потерпілий ОСОБА_7

ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні, обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 24 травня 2018 року, яким

ОСОБА_10

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Черкаси Черкаської області, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта вища, пенсіонера, раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 70 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що в грошовому виразі становить суму 1 190 гривень.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_11 не обирався.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 задоволений частково.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_7 в рахунок відшкодування моральної шкоди 6000 /шість тисяч/ грн. 00 коп., в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

в с т а н о в и л а :

Згідно вироку суду ОСОБА_10 засуджений за те, що 12.08.2017 року, близько 13 години 00 хвилин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння і знаходячись в будинку АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, умисно (тобто усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та їх наслідки) наніс ОСОБА_7 , з яким вони разом розпивали алкогольні напої, декілька ударів в область обличчя, внаслідок чого ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження, у вигляді травми голови зі струсом головного мозку, перелом кісток носу з крововиливом обличчя, які відповідно до висновку експерта №02-01/2163 від 19.12.2017 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Не погоджуючись з вироком суду в своїх апеляційних скаргах:

- прокурор, просить скасувати вирок районного суду через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення. Просить ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_10 за ч.2 ст.125 КК України до покарання у виді штрафу 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

- обвинувачений ОСОБА_10 вважає, що вказаний вирок в частині розгляду судом позовних заяв ОСОБА_7 щодо відшкодування шкоди (збитків) підлягає скасуванню, а матеріали кримінального провадження слід направити на новий судовий розгляд в той же суд в іншому складі. Вважає, що суд першої інстанції не навів жодних реальних доказів, якими він керувався при визначенні саме такого покарання. Крім того вважає, що злочин він не вчиняв.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу, пояснення обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_9 в підтримку доводів апеляційної скарги, доводи потерпілого ОСОБА_7 , який просив рішення суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційних скарг прокурора у кримінальному провадженні, обвинуваченого ОСОБА_10 без задоволення виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, вирок суду повинен бути законним та обґрунтованим. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ці вимоги закону судом виконані.

Дії ОСОБА_10 судом кваліфіковані за ч.2 ст.125 КК України вірно.

Висновок суду щодо доведеності вини у нанесенні обвинуваченим ОСОБА_10 умисних легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я потерпілому ОСОБА_7 відповідає фактичним обставинам кримінального провадження і ґрунтується на доказах, які судом досліджені всебічно, повно і об`єктивно.

Як свідчать матеріали кримінального провадження і дані журналу судового засідання, судом досліджено всі ті обставини, які мали значення для прийняття рішення у справі, а тому посилання в апеляційній скарзі обвинуваченого на те, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність та порушив вимоги кримінального закону є необґрунтованим.

Про винність ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України свідчать покази потерпілого ОСОБА_7 свідків: ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , які були допитані судом першої інстанції і судом надана відповідна юридична оцінка цим показанням, тому у колегії суддів немає сумнівів в їх достовірності.

Крім того, вина ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України підтверджується даними акту судово-медичного дослідження (обстеження) №02-01/1587 від 05.09.2017 року та висновком експерта №02-01/2163 від 19.12.2017 року з якого вбачається, що у ОСОБА_7 мали місце ушкодження: травма голови зі струсом головного мозку, перелом кісток носу з крововиливом обличчя. Вказані ушкодження виникли від дії тупих предметів, по давності виникнення можуть відповідати часу, вказаному ОСОБА_7 при його судово-медичному огляді, яке мало місце 05.09.2017 року та відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Виявлені у ОСОБА_7 тілесні ушкодження, могли виникнути за обставин, на які він вказав в протоколі проведення слідчого експерименту від 30.11.2017 року (а.с.57-60);

Даними висновку експерта № 02-01/2250 від 26.12.2017 року згідно якого можливість виникнення, виявлених у ОСОБА_7 , тілесних ушкоджень, які відмічені у висновку експерта № 02-01/2153 від 19.12.2017 року, як від єдиного удару об підлогу в результаті падіння з висоти власного зросту, так і від єдиного удару об поверхню стіни або кут стіни в результаті падіння з висоти власного зросту є малоймовірною, враховуючи характер та локалізацію тілесних ушкоджень у ОСОБА_7 , йому було нанесено не менше двох ударів по обличчю.

Зокрема дані висновку експерта № 02-01/2250 від 26.12.2017 року узгоджуються з доводами експерта ОСОБА_15 , який показав, що виконував експертизу ОСОБА_7 , згідно наданих ОСОБА_7 первинних медичних документів, в ході якої були встановлені у ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді травми голови із струсом головного мозку та перелому кісток носу із крововиливом обличчя в області ока. Вказані ушкодження на думку експерта не могли виникнути від падіння, а заподіяні внаслідок не менше двох ударів у обличчя. Втрати зору від даних трав у ОСОБА_7 не було, оскільки він раніше мав хворобу очей, можливо було лише загострення наявної хвороби.

Крім того, вина ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України підтверджується:

- даними протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від 14.08.2017 року з якого вбачається, що 12.08.2017 року близько 12:00 години по вул.. Сурікова в с. Мошни ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження (а.с. 50);

- даними протоколу проведення слідчого експерименту від 30.11.2017 року в ході якого були отримані графічні зображення та фототаблицею до протоколу слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_7 в ході якого останній показав яким чином йому були нанесені ОСОБА_10 тілесні ушкодження (а.с.52-56);

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно оцінив докази досліджені в судовому засіданні з точки зору достовірності, допустимості та належності, що в сукупності підтверджують винуватість ОСОБА_10 в нанесенні легких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_7 .

Виходячи з обставин кримінального провадження, а саме, що ОСОБА_10 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення не визнав, завдану шкоду не відшкодував та взагалі не визнав, у вчиненому не розкаявся, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікарів: нарколога та психіатра не перебуває, беручи до уваги, що обвинувачений є особою похилого віку, вчинив злочин невеликої тяжкості, тому колегія суддів вважає, що покарання обвинуваченому призначено правомірно, в межах санкції, передбаченої ч. 2 ст. 125 КК України у виді штрафу в розмірі 70 неоподактованих мінімумів доходів громадян (1190 гривень). Тобто, призначене судом першої інстанції покарання ОСОБА_10 відповідає вимогам ст.65, 66, 67 КК України та п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», а також ст.6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року і є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, тому апеляційна скарга прокурора щодо м`якості призначеного покарання є безпідставною, яка не підлягає до задоволення.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_10 щодо скасування вироку суду в частині стягнення моральної шкоди не заслуговують на увагу.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Згідно з вимогами ч.3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.95 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", обов`язковому з`ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Зокрема, суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин та якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він виходив при цьому. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних, душевних, психічних і фізичних страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення) з урахуванням в кожному конкретному випадку, ступеня вини відповідача та інших обставин.

З урахуванням викладеного, враховуючи фактичні обставини кримінального провадження, колегія суддів приходить до переконання, що визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди, який підлягає до відшкодування потерпілому ОСОБА_7 в сумі 6000 грн. є співмірним та справедливим, оскільки внаслідок незаконних дій обвинуваченого, які виразилися в умисному нанесенні тілесних ушкоджень потерпілому, останній був принижений, відчував фізичного болю, вимушений був певний період лікуватись.

Рішення суду першої інстанції про стягнення 6000 гривен в рахунок відшкодування моральної шкоди прийнято з урахуванням засад розумності та справедливості та відповідає розміру моральних страждань потерпілого.

Згідно ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

У зв`язку з вищенаведеним, правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права є очевидним і не викликає у колегії суддів сумнівів щодо їх застосування, а тому наведені в апеляційних скаргах доводи не дають підстав для висновку щодо незаконності та неправильності судового рішення. В зв`язку з чим апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні та обвинуваченого ОСОБА_10 слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 409 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні та обвинуваченого ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 24 травня 2018 стосовно ОСОБА_10 - залишити без змін.

Ухвала можу бути оскаржена до Верховного Суду на протязі трьох місяців з дня проголошення судового рішення.

Головуючий :

Судді :