Справа № 539/693/18
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2018 року Лубенський міськрайонний суд

Полтавської області

В складі: головуючого судді - ОСОБА_1

при секретарі судового засідання - ОСОБА_2 ,

з участю прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Лубни кримінальне провадження, зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0000197 від 10.02.2018 року відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Лубни, Полтавської області, мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта середня, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 263 КК України ,-

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2017 року ОСОБА_4 , перебуваючи на території колишньої військової частини «Чапаївської Дивізії» в м. Лубни Полтавської області, за допомогою металошукача знайшов металевий предмет, зовні схожий на пістолет, та переконавшись, що вказаний предмет є вогнепальною зброєю, а саме, пістолетом системи «ТТ», усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, не маючи на це відповідного дозволу, забрав та приніс до квартири в якій проживає, де незаконно зберігав у своїй кімнаті.

24.02.2018 року, в ході санкціонованого обшуку квартири за адресою: АДРЕСА_1 , працівниками поліції було виявлено та вилучено предмет, зовні схожий на пістолет системи «ТТ», який згідно висновку балістичної експертизи №531 від 27.02.2018 року являється ручною, короткоствольною, нарізною вогнепальною зброєю пістолетом конструкції Токарєва «ТТ», зразка 1930/33 року випуску, калібру 7,62 мм та придатний для проведення пострілів, який ОСОБА_4 зберігав за місцем свого проживання без передбаченого законом дозволу.

Таким чином, відповідно до обвинувального акту, своїми умисними діями, які виразилися у зберіганні, придбанні вогнепальної зброї, без передбаченого законом дозволу, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.263 КК України.

В судовому засіданні прокурор просив затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 15 березня 2018 року, між прокурором та обвинуваченим, відповідно до якої ОСОБА_4 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України.

Сторони узгодили покарання за ч.1 ст.263 КК України, з урахуванням обставин, які пом`якшують покарання: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину у виді 3 років позбавлення волі.

В той же час сторони дійшли згоди про те, що враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, пом`якшуючі обставини, визнання вини, особу винного, а саме: позитивну характеристику обвинуваченого за місцем проживання, відсутність судимостей, те, що він має нагороди за гуманітарну участь в антитерористичній операції, на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від призначеного покарання з іспитовим строком визначеним судом.

Наслідки укладання та затвердження даної угоди згідно ст.ст. 473, 394, 424, 474, 476 КПК України визначені та обговорені сторонами.

У підготовчому судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_4 пояснив, що права, надані йому законом у зв`язку з укладенням угоди про визнання винуватості розуміє, з наслідками укладення та затвердження угоди про визнання винуватості обізнаний, характер обвинувачення та його суть зрозумілі, обраний вид покарання, який застосовується до нього у разі затвердження угоди з ним узгоджено та є цілком зрозумілим, виконати взяті на себе відповідно до угоди про визнання винуватості зобов`язання він може виконати реально, свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України визнав повністю в обсязі оголошеної підозри.

Прокурор у судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні даної угоди, дотримані вимоги Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України, просив дану угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену міру покарання та інші передбачені угодою заходи.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 також вважав, що при укладенні даної угоди, дотримані вимоги Кримінального процесуального кодексу України та

Кримінального кодексу України, просив дану угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену міру покарання та інші передбачені угодою заходи.

Суд вважає, що угода про визнання винуватості підлягає до затвердження, виходячи з наступного.

Статтею 468 КПК України передбачено, що у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Відповідно до ч. 2 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена за ініціативою прокурора чи обвинуваченого.

Частиною четвертою ст. 469 цього Кодексу угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Злочин, у вчиненні якого ОСОБА_4 визнав себе винним, відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином.

Згідно ч. 5 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може ініціюватись в будь-який момент після повідомлення особі про підозру, до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Пунктом першим ч. 3 ст. 314 КПК України встановлено, що при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду про визнання винуватості, а частиною другою ст. 474 цього Кодексу встановлено, що розгляд щодо угоди проводиться під час підготовчого судового засідання.

При цьому судом встановлено, що обвинувачений цілком розуміє те, що він має право на судовий розгляд під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінальних правопорушень у вчиненні якого він обвинувачується, а також має права визначені пунктом першим ч. 4 ст. 474 КПК України та розуміє наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ст. 473 КПК України, зокрема: про характер обвинувачення щодо якого він визнає себе винуватим, вид покарання, а також інші заходи які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом та що він цілком розуміє свої права, передбачені ч. 5 ст. 474 цього Кодексу.

Вислухавши сторони кримінального провадження, зокрема обвинуваченого ОСОБА_4 , який пояснив, що укладення угоди з його сторони є добровільним, оцінюючи викладені обставини провадження у їх сукупності суд приходить до висновку про те, що укладення угоди сторонами є добровільним і не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Виходячи з наведеного, приймаючи до уваги, що умови даної угоди відповідають вимогам ст. 472 КПК України та КК України, суд приходить до висновку про необхідність затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором і обвинуваченим ОСОБА_4 і призначення останньому узгодженої сторонами міри покарання.

Відповідно ст. 475 КПК України, у випадку якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання. Виходячи із вимог ст.75 КК України та враховуючи те , що визначення іспитового строку та обов`язків передбачених ст.76 КК України визначаються судом , то суд вважає за необхідне до основного покарання від звільнення з випробування від якого сторони дійшли згоди, встановити іспитовий строк в 2 (два) роки та покласти обов`язки передбачені п.п. 2-3 ч.1 ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження органу пробації. Обвинуваченому ОСОБА_4 роз`яснені і йому зрозумілі наслідки невиконання угоди, встановлені ст. 476 КПК України.

Підстав для обрання заходів забезпечення кримінального провадження, до набранням вироком законної сили суд не знаходить.

Також, відповідно до вимог ч.2 ст.124 КПК України із обвинуваченого ОСОБА_4 слід стягнути на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта в сумі 858,00 грн.

Питання щодо речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 100, 124, 314, 368, 370, 373, 374, 469, 472 - 475 КПК України суд ,-

З А С У Д И В:

Угоду про визнання винуватості від 15 березня 2018 року по кримінальному провадженню №0000197 від 10.02.2018 року, укладену між прокурором Лубенської місцевої прокуратури ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_4 - затвердити.

Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України та призначити йому узгоджене сторонами покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк в 2 (два) роки.

На підставі пп. 2-3 ч.1 ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження органу пробації .

Стягнути на користь держави із ОСОБА_4 858,00 грн. витрат на проведення експертизи .

Речовий доказ, а саме: пістолет конструкції Токарєва «ТТ», який згідно висновку експертизи №531 від 27.02.2018 року є нарізною вогнепальною зброєю та придатний для проведення пострілу, що зберігається в камері зберігання зброї та боєприпасів Лубенського ВП ГУНП в Полтавській області знищити.

До вступу вироку в закону силу запобіжний захід ОСОБА_4 залишити попередній - у вигляді особистого зобов"язання.

Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Полтавської області через Лубенський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з моменту його проголошення з підстав передбачених ч.4 ст. 394 КПК України .

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддя Лубенського

міськрайонного суду ОСОБА_1