В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" жовтня 2018 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0006590 від 10 липня 2018 року за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Караганда, Республіки Казахстан, громадянина України, з середньою освітою, пенсіонера, непрацюючого, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 30.11.1989 року вироком Жовтневого районного суду м. Києва за ч. 1 ст. 140; ст. 17; ч. 2 ст. 140; ст. 42 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, з конфіскацією майна, звільненого 27.02.1991 року умовно - достроково з місць позбавлення волі на невідбутий строк 1 рік 5 місяців 10 днів;
- 24.09.1992 року вироком Залізничного районного суду м.Києва, за ч.3 ст.140 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, з конфіскацією майна, звільненого 03.06.1995 року по відбуттю строку покарання;
- 28.09.1995 року вироком Старокиївського районного суду м.Києва за ч.2 ст.140 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки;
- 10.02.1998 року вироком Вінницького районного суду Вінницької області за ч.1 ст. 183-3; ст. 43 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки 2 місяці, звільненого 16.02.2000 року по відбуттю строку покарання;
- 01.09.2000 року вироком Старокиївського районного суду м.Києва за ч.2 ст. 17; ч. 3 ст. 81 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, з конфіскацією майна;
- 07.06.2002 року вироком Роменського районного суду м. Києва Сумської області за ст. 391; ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 4 місяці;
- 23.07.2003 року вироком Харківського районного суду Харківської області за ст. 391; ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 5 місяців 28 днів, який 18.11.2003 року ухвалою Апеляційного суду Харківської області змінено та на підставі ст. 69 КК України призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 9 місяців 27 днів; звільненого 14.02.2007 року по відбуттю строку покарання.
- 05.07.2007 року вироком Подільського районного суду м. Києва за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, звільненого 25.02.2011 року по відбуттю строку покарання;
- 22.06.2012 року вироком Шевченківського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, звільненого 22.09.2014 року по відбуттю строку покарання;
- 18.05.2016 року вироком Солом`янського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки 6 місяців, звільненого 28.03.2017 року по відбуттю строку покарання,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч. 2 ст. 185 КК України,
В С Т А Н О В И В:
Судом визнано доведеним, що 10 липня 2018 року приблизно о 13 год. 50 хв. ОСОБА_4 , перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. А.Малишка, 4 побачив, що в одному з павільйонів немає продавця. В цей момент у нього виник злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна та ОСОБА_4 зайшов в середину павільйону де побачив на столі сумку, яка належала ОСОБА_6 . Продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна та переконавшись що за його діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_4 взяв сумку та дістав з неї гаманець у якому знаходились 200 грн, дві монети по 2 євро (що станом на 10 липня 2018 року згідно офіційного курсу НБУ становить 122 гривні), 1 турецька ліра (що станом на 10 липня 2018 року згідно офіційного курсу НБУ становить 5 гривень 57 копійок), посвідчення водія на імя ОСОБА_6 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу «Фіат». Вказані речі ОСОБА_4 поклав у сумку, яка була у нього при собі та вийшов з торгівельного павільйону. Поряд з торгівельним павільйоном ОСОБА_4 був затриманий перехожими громадянами, які викликали поліцію. Своїми діями ОСОБА_4 намагався завдати ОСОБА_6 майнової шкоди на суму 327 гривень 57 копійок.
Таким чином, ОСОБА_4 вчинив закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), тобто злочин, передбачений ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України.
Обвинувачений ОСОБА_4 , допитаний у суді, не оспорюючи час, місце, розмір шкоди, спосіб, мотив і мету, форму вини за кримінальним правопорушенням, передбаченим ч. 2 ст. 15, ч.2 ст.185 КК України, винним у обвинуваченні визнав себе повністю, підтвердив фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення та підтвердив, що намагався 10 липня у денний час викрасти сумку із павільйону по вулиці А.Малишка. На теперішній час все що він намагався викрасти потерпілій повернуто. У скоєному щиро розкаюється.
Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють всі обставини, які підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні і викладені в обвинувальному акті, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст. 349 КПК України, провів судовий розгляд даного провадження щодо всіх його обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням, зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого, а також тих, що стосуються вирішення питання про долю речових доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин даного кримінального провадження.

Винуватість ОСОБА_4 , який не оспорював фактичні обставини справи, у вчиненні інкримінованого йому злочину знайшла повне підтвердження під час судового розгляду.

За таких обставин, суд вважає доведеним, що ОСОБА_7 своїми умисними діями, вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч.2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, тобто закінчений замах на таємне викрадення чужого майна, вчинений повторно.

Обираючи обвинуваченому міру покарання, суд приймає до уваги характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є злочином середньої тяжкості; фактичні обставини справи та характер злочинних дій, відношення обвинуваченого до скоєного, який вину визнав у повному обсязі.
Судом також враховуються і дані про особу обвинуваченого ОСОБА_4 який раніше судимий за крадіжки, на момент розгляду справи в суді є пенсіонером, негативних характеристик немає, на спеціальних обліках не перебуває.
До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченій, суд відносить щире каяття.
До обставин, що обтяжують покарання, суд відносить рецидив злочинів (судимість за ст.391 КК України).
З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів як обвинуваченим, так і іншими особами є призначення покарання у виді арешту в максимальних межах.
При цьому судом враховано, що ОСОБА_4 , раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів, даний злочин відповідно до ст.12 КК України є злочином середньої тяжкості, обвинувачений є пенсіонером, конкретні обставини вказаної справи та розмір завданої шкоди, що становить 327 грн 57 коп, а також що майно яке намагався викрасти обвинувачений потерпілій повернуто та мав місце замах на крадіжку.
Отже, на переконання суду таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення останнього та попередження вчинення нових злочинів, призначеним відповідно до загальних засад, визначених ст. 65 КК України.
Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Під час розгляду справи в суді до обвинуваченого в порядку ст.331 КПК України запобіжний захід не обирався.
Керуючись ст. ст. 369-371, 374 КПК України, суд, -
У Х В А Л И В :
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч.2 ст.185 КК України, та призначити йому покарання у виді арешту на строк 6 (шість) місяців.
Строк відбування покарання ОСОБА_8 рахувати з моменту його поміщення до арештного дому.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати обвинуваченому ОСОБА_4 у строк відбуття призначеного покарання, строк попереднього ув`язнення з 10 липня 2018 року по 12 липня 2018 року із розрахунку, що 1 (один) день попереднього ув`язнення відповідає 1 (одному) дню позбавлення волі.
Речові докази: гаманець, чотири монети євро, фотокартки, дисконтні картки магазинів та банківські картки «Приват Банк» що передані потерпілій ОСОБА_6 залишити у її володінні; DVD-R, 4.7 gb з відеозаписом обшуку затриманого - зберігати при матеріалах кримінального провадження.
На вирок можуть бути подані учасниками судового провадження апеляційні скарги до Київського апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, а обвинуваченим, який утримується під вартою з моменту отримання його копії. Якщо вирок ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Суддя