Справа № 370/1837/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/689/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 2 26.06.2018
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 червня 2018 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участю:
прокурора - ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Київської області ОСОБА_8 на вирок Макарівського районного суду Київської області від 18 квітня 2018 року, яким

ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Макарів Макарівського району Київської області, громадянина України, неодруженого, працюючого майстром лісу в ДП Макарівське лісове господарство Ніжиловицького лісництва, має середню технічну освіту, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого зa адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 125, ст. 128 КК України, та призначено покарання за ч. 1 ст. 125 КК України, 1 рік виправних робіт, за ст. 128 КК України, 2 роки обмеження волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, визначено остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у вигляді 2 років обмеження волі.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 2 роки, із покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України
Стягнуто на користь ОСОБА_9 10 824,00 грн. завданих матеріальних збитків та 20 000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком ОСОБА_7 визнано винним у тому, що він 12.06.2016 року близько 02.20 години на площі, поблизу приміщення Макарівського відділення поштового зв`язку Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта» по вулиці Димитрія Ростовського, 38, в смт Макарів Макарівського району Київської області, між обвинуваченим ОСОБА_7 та потерпілим ОСОБА_9 раптово виникли неприязні відносини, які супроводжувалися взаємними образами. У ході сварки обвинувачений ОСОБА_7 з мотивів особистої неприязні до потерпілого ОСОБА_9 , маючи намір на спричинення невизначеної шкоди його здоров`ю, діючи з прямим умислом з мотивів помсти за образи, наніс кулаком правої руки три удари в обличчя та кілька ударів ногами в різні частини тіла.
Згідно висновку судово-медичної експертиза №82/д від 27.07.2016 року у потерпілого ОСОБА_9 виявлено пошкодження м`яких тканин (забої, гематоми, синці, садна) обличчя, грудної клітки, правої верхньої кінцівки, правої і лівої нижніх кінцівок, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
12.06.2016 року близько 02.20 години, в тому ж місці, після нанесення легких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 , обвинувачений ОСОБА_7 , діючи з мотивів помсти за образу, продовжуючи свої дії, кулаком правої руки умисно наніс один удар в обличчя потерпілому ОСОБА_9 , в результаті якого останній впав з положення стоячи на спину, вдарившись при цьому лівою потилично-тім`яною ділянкою голови об асфальтове покриття, отримавши тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, а саме: забою головного мозку тяжкого ступеню зі здавленням головного мозку, ізольованого внутрішньочерепного крововиливу, субарохноїдального крововиливу, що згідно висновку судово-медичної експертизи №82/д від 27.07.2016 року відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою, як небезпечні для життя.
При цьому обвинувачений ОСОБА_7 заподіюючи удар в обличчя потерпілому ОСОБА_9 , в результаті якого останній впав на тверду поверхню асфальтоване покриття, не передбачав можливість настання у нього тяжких тілесних ушкоджень, тобто суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, отже діяв з необережності у виді злочинної недбалості.
Не погоджуючись із вказаним рішенням прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий, яким ОСОБА_7 засудити за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у вигляді виправних робіт строком на 1 рік із відрахуванням 20 відсотків із суми заробітку в дохід держави, за ст. 128 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки. У відповідності до ч. ч. 3, 4 ст. 75, п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 2 роки, із покладенням обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.
На думку прокурора, вирок Макарівського районного суду Київської області є незаконним у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого через м`якість.
Зазначає, що ОСОБА_7 вчинив два кримінальних правопорушення, одне з яких, передбачене ст. 128 КК України, хоч і відноситься до категорії невеликої тяжкості, проте спричинило тяжкі наслідки для здоров`я потерпілого. Цивільний позов, заявлений потерпілим ОСОБА_9 , обвинувачений, не дивлячись на такі наслідки протиправних дій, визнав лише частково.
Вказує, що суд першої інстанції призначив ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 125 КК України у виді 1 року виправних робіт без визначення відсотку відрахувань із суми заробітку в дохід держави, чим допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора в підтримку вимог та доводів апеляційної скарги, думку обвинуваченого, який заперечував проти її задоволення, дослідивши матеріали провадження, та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ст. 307 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів, а тому призначене покарання ОСОБА_7 має відповідати його особі і вчиненому ним кримінальному правопорушенню.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у нанесенні необережного тяжкого тілесного ушкодження, викладеного у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, які, в силу вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, судом першої інстанції не досліджувались, оскільки ці обставини ніким не оспорювалися.

Порушень вимог закону при вирішенні судом першої інстанції питання щодо недоцільності дослідження доказів відносно тих обставин, які ніким не оспорювалися, колегія суддів не вбачає, а тому ці обставини, не перевіряються відповідно до приписів ч. 1 ст. 404 КПК України.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_7 засуджено вироком Макарівського районного суду Київської області від 18 квітня 2018 року та визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 125, ст. 128 КК України, та призначено покарання за ч. 1 ст. 125 КК України, 1 рік виправних робіт, за ст. 128 КК України, 2 роки обмеження волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, визначено остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у вигляді 2 років обмеження волі. Відповідно до ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 2 роки, із покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України Стягнуто на користь ОСОБА_9 10 824,00 грн. завданих матеріальних збитків та 20 000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди.
На думку колегії, суд першої інстанції, внаслідок повного і неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, прийшов до правильного висновку про доведеність вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України та призначеного судом покарання.

Проте, колегія суддів звертає увагу, щодо зайвої кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 125 КК України, як умисних легких тілесних ушкоджень. Дії обвинуваченого повністю охоплюються диспозицією ст. 128 КК України і додаткової кваліфікації за ч.1 ст. 125 КК України не потребують.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 11 своєї постанови від 04 червня 2010 року №7 «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки», у випадках, коли складом певного злочину охоплюється вчинене одночасно з цим злочином відповідне діяння і санкцією статті (частини статті) Особливої частини КК встановлене за цей злочин більш суворе максимальне основне покарання, ніж за відповідне діяння, таке діяння не утворює сукупності злочинів і окремої кваліфікації не потребує.
Як убачається з матеріалів провадження, всі тілесні ушкодження завдані ОСОБА_7 в межах єдиного злочинного умислу, який не передбачав можливість настання у потерпілого тяжких тілесних ушкоджень, тобто суспільно небезпечних наслідків свого діяння, а удари наносилися без значного проміжку часу.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який віднесено кримінальним законом до категорії злочинів невеликої тяжкості, особу обвинуваченого, який за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, у скоєному злочині щиро кається, вперше притягується до кримінальної відповідальності.

Вивченням матеріалів справи, колегією суддів не встановлено даних, які б свідчили про невідповідність ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість призначеного покарання, у зв`язку із чим доводи апеляційної скарги прокурора в цій частині є безпідставними.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про визнання винним ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 128 КК України та мірою призначеного йому покарання. Проте, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне постанову суду першої інстанції змінити, виключивши з вироку, як зайве визнання винним та засудження ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 125 КК України, в решті вирок суду залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

В порядку ст. 405 КПК України вирок Макарівського районного суду Київської області від 18 квітня 2018 року щодо ОСОБА_7 змінити.
Виключити з вироку, як зайве визнання винним та засудження ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 125 КК України.
В решті вирок суду залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а обвинуваченим у той самий строк з моменту отримання її копії.

Головуючий:

Судді