МИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 480/156/18
Провадження № 1-кп/480/139/18
УХВАЛА

25 липня 2018 року Миколаївський районний суд Миколаївської області у складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ;

потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ;

представника потерпілих ОСОБА_6 ;

обвинуваченого ОСОБА_7 ;

представника

цивільного відповідача ОСОБА_8 ,

під час судового засідання в залі суду в м. Миколаєві з розгляду клопотання цивільних позивачів ОСОБА_4 , яка також діє в інтерсах ОСОБА_9 , ОСОБА_5 , ОСОБА_10 про арешт майна цивільного відповідача ФОП ОСОБА_11 у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

встановив:

01 лютого 2018 року до Миколаївського районного суду Миколаївської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 20 березня 2018 року вказане кримінальне провадження призначено до судового розгляду; прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_5 , ОСОБА_10 , ОСОБА_4 , подану також в інтересах ОСОБА_9 , до ФОП ОСОБА_11 , третя особа ОСОБА_7 , про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

09 липня 2018 року від цивільних позивачів ОСОБА_5 , ОСОБА_10 , ОСОБА_4 , яка також діє в інтересах ОСОБА_9 , до суду надійшло клопотання про арешт майна, яке належить ФОП ОСОБА_11 , а саме: квартири за адресою: АДРЕСА_1 ; транспортних засобів Mercedes-Benz та Alfa Romeo Giulietta.

У судовому засіданні потерпілі та їх представник, цивільні позивачі та їх представник підтримали заявлене клопотання про арешт майна.

Прокурор не заперечував проти задоволення клопотання.

Обвинувачений залишив клопотання на розсуд суду.

Представник цивільного відповідача заперечував проти задоволення клопотання, вважав його необґрунтованим та передчасним.

Заслухавши у судовому засіданні учасників судового провадження, розглянувши клопотання, судом встановлено таке.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2, 6, 8, 10 - 12 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

У разі задоволення цивільного позову або стягнення з юридичної особи розміру отриманої неправомірної вигоди суд за клопотанням прокурора, цивільного позивача може вирішити питання про арешт майна для забезпечення цивільного позову або стягнення з юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, доведеного розміру отриманої неправомірної вигоди до набрання судовим рішенням законної сили, якщо таких заходів не було вжито раніше.

Вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову або стягнення отриманої неправомірної вигоди, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові, розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою.

Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Заборона використання житлового приміщення особам, які на законних підставах проживають у такому житловому приміщенні, не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

Частинами 1-2 статті 173 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Не допускається арешт майна/коштів банку, віднесеного до категорії неплатоспроможних, а також майна/коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Цивільні позивачі, які подали клопотання про арешт майна, не довели належними та допустимими доказами наявності ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України, зокрема, можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження майна, на яке цивільні позивачі просять накласти арешт.

Цивільними позивачами не зазначено та не доведено існування обставин, які підтверджують, що незастосування заборони або обмеження користування, розпорядження майном цивільного відповідача, призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Крім цього під час розгляду клопотання суд позбавлений можливості встановити співмірність вартості майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову, розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням і зазначеної у цивільному позові, оскільки доказів на підтвердження вартості майна, яке належить арештувати цивільними позивачами суду не представлено.

З огляду на викладене, суд вважає, що клопотання цивільних позивачів ОСОБА_4 , яка діє також в інтересах ОСОБА_9 , ОСОБА_5 , ОСОБА_10 про накладення арешту на належне ФОП ОСОБА_11 рухоме і нерухоме майно не підлягає задоволенню.

Керуючись ч. ч. 1, 2, 6, 8, 10 - 12 ст. 170, ч. 1 ст. 171, ст. 172, ч. ч. 1-2 ст. 173 Кримінального процесуального кодексу України, суд,

постановив:

Відмовити у задоволенні клопотання цивільних позивачів ОСОБА_4 , яка діє також в інтересах ОСОБА_9 , ОСОБА_5 , ОСОБА_10 про арешт майна цивільного відповідача ФОП ОСОБА_11 у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає. Заперечення проти цієї ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч. 1 ст. 392 КПК України.

Суддя ОСОБА_1

25.07.2018