ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №668/2604/15-к

31.10.2018 року Херсонський міський суд Херсонської області в складі:
головуючого судді : ОСОБА_1
при секретарі: ОСОБА_2
за участю прокурора: ОСОБА_3
представника потерпілого: ОСОБА_4
потерпілого: ОСОБА_5
захисника: ОСОБА_6
обвинуваченого: ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні кримінальне провадження № 0000610 від 29.10.2014 року за обвинуваченням:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Херсона, громадянина України, єврея, з середньо освітою, одруженого, утриманців не має, фізичних та психічних вад здоров`я не має, інвалідності не має, пенсіонер, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, суд -
в с т а н о в и в:

ОСОБА_7 , 28.10.2014 року близько 17-20 год., керуючи технічно справним автомобілем ВАЗ 21124, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись в межах проїзної частини проспекту 200 років Херсона, визначеної дорожньою розміткою 1.1. (суцільна смуга з розділення транспортних потоків різних напрямків) зі сторони вул. Будьонного у напрямку вул.. Некрасова в м. Херсоні, в районі буд. №3-а, грубо порушуючи вимоги п.п. 2.3 б), 12.3 та 19.3 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001р. (із змінами та доповненнями), проявивши неуважність та безпечність до дорожньої обстановки, яка склалась при засліпленні його світлом фар зустрічних транспортних засобів, своєчасно не прийняв мір для зупинки транспортного засобу в межах смуги свого руху до моменту, коли пройдуть негативні наслідки засліплення та щоб дати дорогу пішоходу, якого він спроможний був завчасно виявити, своєчасно не вжив заходів для зменшення швидкості руху автомобіля, внаслідок чого здійснив наїзд на ОСОБА_5 , який переходив проїзну частину проспекту 200 років Херсона у забороненому місці в напрямку зліва направо відносно руху автомобіля..
Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_5 були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження за критерієм небезпеки для життя.

Суд кваліфікує дії ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 вину у вчиненні інкримінованого йому злочину не визнав. Разом з цим, не заперечив проти того, що саме він у вказані в обвинувальному акті час та місці вчинив наїзд на потерпілого ОСОБА_5 , однак заявив, що до цього призвело порушення Правил дорожнього руху потерпілим як пішоходом, який переходив проїзну частину у невстановленому місці. Крім того, обвинувачений показав, що причиною ДТП також є його засліплення світлом фар зустрічних автомобілів.
Пред`явлений потерпілим цивільний позов не визнав.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 , яка в якості пасажира знаходилася в автомобілі, яким керував ОСОБА_7 щодо обставин дорожньо-транспортної пригоди фактично підтвердила показання обвинуваченого ОСОБА_7 .

Висновок суду про винуватість ОСОБА_7 у вчинені вказаного кримінального правопорушення ґрунтується на сукупності наведених нижче доказів, досліджених судом з урахуванням положень ст.ст. 22, 23 КПК України, обсяг яких був визначений згідно ст. 349 КПК України, які суд визнає належними, допустимими та достовірними і які узгоджуються між собою щодо часу, місця та способу вчиненого ОСОБА_7 злочину і вказують на те, що саме в результаті порушення останнім Правил дорожнього руху настали наслідки у вигляді тяжких тілесних ушкоджень у ОСОБА_5 .

Так, потерпілий ОСОБА_5 дав суду показання про те, що 28.10.2014 р. у вечірній час (близько 17-00 год.) переходив проїзну частину пр. 200 років Херсона. Оскільки проїзну частину переходив у невстановленому місці, рухався так, щоб пропускати транспортні засоби, що проїжджали повз нього. Пройшовши більше половини проїзної частини та увійшовши у зустрічну смугу, отримав удар, від якого одразу ж втратив свідомість, а тому щодо обставин дорожньо-транспортної пригоди жодних пояснень надати не може.

Показання потерпілого узгоджуються з даними слідчого експерименту за його участю, під час якого було встановлено відстань, яку подолав потерпілий перетинаючи проїзну частину.

Дорожню обстановку, та обставини наїзду автомобіля ВАЗ 21124 на пішохода ОСОБА_5 зафіксовано на оптичному диску з відеозаписом, який був оглянутий та визнаний речовим доказом.
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №286 від 11.12.2014 року ОСОБА_5 отримав наступні ушкодження: відкриті переломи кісток лівої гомілки в середній третині, правої виличної кістки, закриті переломи кісток основи черепа (клиноподібної кістки справа, стінок основної пазухи), закриті переломи стінок гайморових пазух, кісток носа, струс головного мозку, забиті рани обличчя справа, синці, крововиливи в м`які тканини голови і обличчя справа, які утворилися від дії тупих предметів, не виключено 28.10.2014 р. біля 17:20 год. при наїзді автомобіля на пішохода ОСОБА_5 та відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.

Показання потерпілого, обвинуваченого та свідка щодо місця вчинення кримінального правопорушення підтверджені протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 28.10.2014 р. зі схемою пригоди та фото таблицею до нього відповідно до яких встановлено та зафіксовано місце пригоди, а також положення автомобіля на місці пригоди. Крім того, зафіксовано слід гальмування автомобіля ВАЗ р.н. НОМЕР_1 , наявність механічних пошкоджень на цьому транспортному засобі.

Згідно висновку експерта №3451 від 19.11.2014 р. перед настанням даної дорожньо-транспортної пригоди робоча гальмівна система, рульове керування та система освітлення (фари головного світла) автомобіля ВАЗ 21124 р.н. НОМЕР_1 , знаходились в технічно-працездатному стані.

Відповідно до висновків судово-автотехнічних експертиз №423 від 16.02.2015 року та №1217 від 30.08.2016 року в дорожній ситуації, що склалася 28.10.2014 року за участю потерпілого ОСОБА_5 та обвинуваченого, водій ОСОБА_7 повинен був діяти відповідно до вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху. Технічну можливість запобігання дорожньо транспортній пригоді, що сталася, він мав, вона полягала у виконанні ним цих вимог.

Надана захисником фото таблиця з місця ДТП підтверджує , що дійсно ДТП мало місце та не спростовує обставин кримінального провадження встановлених судом.

Відповідно до ч.3 статті 87 КПК України недопустимим є доказ , що отриманий з показань свідка , який надалі був визнаний обвинуваченим.

Суд визнає недопустимим доказом протокол проведення слідчого експерименту за участю обвинуваченого та його захисника від 07.02.2015 р., оскільки на час проведення вказаної слідчої дії обвинувачений мав статус свідка.

Доводи захисника про визнання висновку судово-автотехнічної експертизи №1217 від 30.08.2016 року недопустимим доказом з підстав неповноти та суперечливості вказаного висновку, судом не беруться до уваги, оскільки експертом надані відповіді на питання поставлені судом, мотивувальна частина висновку є логічною та послідовною.

Доводи захисника про визнання протоколу слідчого експерименту з потерпілим недопустимим доказом з підстав того, що обставини встановлені під час проведення слідчого експерименту суперечать відеозапису пригоди та висновку судово-автотехнічної експертизи №1217 від 30.08.2016 року , під час проведення вказаного слідчого експерименту рух потерпілого відтворював статист дані якого у протоколі відсутні, права та обов`язки йому не роз`яснювалися, протокол ним не підписаний, при проведенні експерименту вимірювання проведені не точно, судом не беруться до уваги оскільки під час вивчення зазначених захисником відеозапису та висновку експерта судом встановлено, що дані, що містяться в цих доказах узгоджуються з даними протоколу слідчого експерименту, а проведені під час проведення слідчого експерименту вимірювання узгоджуються з іншими доказами у справі зазначеними судом вище, щодо відсутності даних статиста, який приймав участь у слідчого експерименті та відсутності інформації про роз`яснення його прав та обов`язків та його підпису в протоколі, то вказане не передбачено нормами КПК України, як підстава для визнання доказу недопустимим.

Доводи захисника про те, що під час проведення вказаного слідчого експерименту, враховуючи стан здоров`я потерпілого, останній не міг належним чином відтворити обставини ДТП, а тому дані, отримані в результаті проведення цього експерименту, судом до уваги не можуть прийматися, суд не враховує, оскільки, як вбачається з протоколу проведення слідчого експерименту, потерпілий розповів про обставини ДТП, які пам`ятав, заперечень щодо його стану здоров`я та неможливості у зв`язку з цим проводити слідчий експеримент учасниками вказаної слідчої дії не висловлено.

Доводи захисника про визнання протоколу огляду оптичного диску від 17.02.2015 і оптичного диску з відеозаписом ДТП недопустимим доказом з підстав того, що в матеріалах справи відсутні документи які б підтверджували правомірне перебування диску в матеріалах справи, судом не беруться до уваги оскільки як зазначено у вказаному протоколі диск з відеозаписом виданий добровільно власником об`єкта на якому розташовувалась камера відеоспостереження, також захисник посилався на те, що у протоколі огляду диска зазначено модель автомобіля, номер автомобіля, прізвище пішохода, місце події,але переглядом диска вказане встановити неможливо, судом вказані доводи не приймаються , оскільки вказані обставини підтверджені сукупністю досліджених у судовому засіданні доказів та не заперечуються обвинуваченим. Щодо посилань захисника як на підставу визнання недопустимим доказом протоколу огляду оптичного диску від 17.02.2015 і оптичного диску з відеозаписом ДТП на те, що у протоколі огляду місця події не було зазначено про наявність камер відео спостереження, та на те, що ДТП сталося 24.10.2014, а запис з`явився у провадженні лише через 4 місяці, суд до уваги вказані посилання не приймає, так як вказане не є підставою для визнання доказу недопустимим.

Доводи захисника про визнання протоколу огляду місця події недопустимим доказом з підстав того, що не на всіх сторінках вказаного протоколу розписалися поняті, на першій сторінці є запис про роз`яснення прав та обов`язків спеціаліста, що приймав участь під час огляду місця події, проте відсутній його підпис у протоколі та на схемі ДТП, в протоколі не зазначено в якому статусі ОСОБА_7 приймав участь у слідчій дії, судом не беруться до уваги оскільки поняті підписали вказаний протокол в цілому, а відсутність підпису спеціаліста в протоколі, на схемі ДТП на думку суду не є підставою для визнання цього доказу недопустимим, в протоколі вказано, що ОСОБА_7 приймав участь у проведення слідчої дій як водій транспортного засобу за участі якого сталася ДТП. Також захисник посилався на те, що в протоколі вказані дані, що не відповідають дійсності, не зазначені дані, що мають значення для кримінального провадження, дані наведені в протоколі є суперечливими, до протоколу долучено фото таблицю не в повному обсязі, судом не беруться вказані доводи до уваги, оскільки у дослідженому у судовому засіданні протоколі огляду місця дорожньо-транспортної пригоди та доданій до нього фото таблиці та схемі місця ДТП відображені логічно та послідовно всі обставини, що мають значення для кримінального провадження, наведені у протоколі дані узгоджуються з іншими дослідженими судом доказами.

Доводи захисника про визнання висновку судово-медичної експертизи №286 від 11.12.2014 року недопустимим доказом, з підстав того, що при проведенні вказаної експертизи медичний огляд потерпілого не проводився у зв`язку з його відмовою, судом не беруться до уваги, оскільки це не суперечить Правилам судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ від 17 січня 1995 року № 6.

Доводи захисника, про те, що ДТП сталося у зв`язку з тим, що потерпілий, зокрема, перебував у стані алкогольного сп`яніння судом до уваги не приймаються, оскільки дослідженими, у судовому засідання доказами, не встановлено причинного зв`язку між алкогольним сп`янінням потерпілого та ДТП.

При обранні обвинуваченому міри покарання суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який є особою похилого віку, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався , за місцем проживання характеризується фактично задовільно, обставин , що пом`якшують або обтяжують покарання, судом не встановлено, тому суд вважає за можливе призначити покарання ОСОБА_7 в межах санкції ч. 2 ст.286 КК України у виді позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки, і вважає за можливе, виправлення останнього в умовах без ізоляції від суспільства, а відтак знаходить правові підстави для його звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, одночасно поклавши на засудженого обов`язки, які сприятимуть його виправленню, оскільки саме таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нового злочину.

Потерпілим заявлено цивільний позов про стягнення з страхової компанії ПрАТ «СК «УНІКА»9690 грн 66 коп витрат на лікування після ДТП та про стягнення з обвинуваченого 70000 грн. моральної шкоди та 3000 грн. витрат на правову допомогу., який суд вирішує наступним чином.

За змістом положень ч. 1 ст. 1166, ч. 1 ст. 1167 ЦК України, шкода, завдана майну фізичної особи, а також моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала.

Відповідно п. 36.1.ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон) у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку, рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається на підставі рішення суду.

Оскільки цивільно-правова відповідальність володільця транспортного засобу ВАЗ 21124, реєстраційний номер НОМЕР_1 , була застрахована в ПрАТ «СК «УНІКА», що підтверджується полісом № АІ/3081800, вимоги цивільного позову про стягнення страхового відшкодування із страхової компанії підлягають задоволенню частково, а саме в частині стягнення 6033,89 грн. відшкодування витрат на лікування після ДТП, що належним чином підтверджені доданими до позову квитанціями та чеками. При цьому суд не вбачає підстав для стягнення 3656 грн.77 коп, оскільки доказів того, що потерпілим здійснювалися витрати на вказану суму суду не надано.

Доводи страхової компанії про неможливість стягнення з них суми страхового відшкодування, з підстав того, що обвинувачений до страхової компанії з відповідною заявою не звертався та не надав документи відповідно до Закону, судом не беруться до уваги оскільки відповідно до норм Закону вказана процедура необхідна для прийняття рішення страховиком щодо виплати страхового відшкодування та не впливає на можливість вирішення судом вказаного питання.

Позовні вимоги потерпілого про відшкодування моральної шкоди у розмірі 70000 грн., виходячи з принципу розумності, виваженості і справедливості, з урахуванням ступеню вини обвинуваченого у заподіянні шкоди, характеру та обсягу душевних страждань потерпілого, їх тривалості, порушення звичайного способу життя, негативного впливу на стан здоров`я, підлягають частковому задоволенню , а саме суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого на користь потерпілого 50000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.

На думку суду, саме такий розмір відшкодування є достатнім для компенсації втрат потерпілого немайнового характеру.

Відповідно до ст. 124 КПК України з обвинуваченого на користь держави підлягають стягненню витрати за проведення експертиз та на користь потерпілого необхідно стягнути витрати на правову допомогу.
Керуючись ст.ст. 349, 370, 373 - 376 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винуватим у скоєнні злочину передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виглядіпозбавлення волі на строк 3 (три) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання у виді позбавлення волі звільнити з випробуванням з іспитовим строком на 3 (три) роки з покладенням на нього відповідно до ст. 76 КК України (у редакції Закону №1254-VI від 14.04.2009 року) обов`язків не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції (уповноваженого органу з питань пробації); повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію (уповноважений орган з питань пробації) про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цивільний позов ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 задовольнити частково.

Стягнути з ПрАТ «СК «УНІКА» на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 страхове відшкодування витрат на лікування у розмірі 6033 грн. 89 коп.

Стягнути з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди 50000 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 3000 грн., а всього 53000 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Речові докази у справі: оптичний диск з відеозаписом зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Стягнути з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави процесуальні витрати за проведення експертиз у розмірі 2878 грн. 74 коп.

На вирок може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення до суду апеляційної інстанції через Херсонський міський суд Херсонської області.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Обвинувачений, захисник, потерпілий та його представник мають право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Учасники судового провадження протягом строку апеляційного оскарження мають право заявити клопотання про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження.

Копію вироку після проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

СуддяОСОБА_1