Справа №490/2368/18 14.05.2018
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2018 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу начальника Березнегуватського відділу Баштанської місцевої прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 31 березня 2018 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання т.в.о. заступника начальника СВ Березнегуватського відділення Снігурівського ВП ГУ НП в Миколаївській області ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, не одруженого, працює в Лепетиському ДНЗ, раніше не судимий, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 125 та ч.2 ст.146 КК України у кримінальному провадженні, зареєстрованому в ЄРДР за № 0000099 від 29.03.2018 року.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_5
захисник ОСОБА_8
підозрюваний ОСОБА_7 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу слідчого судді скасувати.

Постановити нову, якою обрати підозрюваному ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб.

Короткий зміст ухвали слідчого судді.

Ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 31 березня 2018 року, відмовлено у задоволенні клопотання т.в.о. заступника начальника СВ Березнегуватського відділення Снігурівського ВП ГУ НП в Миколаївській області ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 .

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурор, вказує, що рішення слідчого судді винесено необґрунтовано без урахування конкретних обставин скоєного кримінального правопорушення, та слідчим суддею безпідставно зазначено в ухвалі про те, що органом досудового розслідування не надано достатніх доказів на підтвердження того, що в діях ОСОБА_7 наявний склад інкриміновано йому злочину.

Зазначає, що будучи допитана в якості потерпілої ОСОБА_9 повідомила, що ОСОБА_7 перебуваючи в неадекватному стані з 04.00 до 06:30 наносив останній тілесні ушкодження, тягав по території їхнього та сусіднього домоволодіння утримуючи за волосся, надягнув на шию собачий нашийник на цепу та погрожував вбивством. Окрім того ОСОБА_9 повідомила, що неодноразово намагалася втекти від ОСОБА_7 , але останній наздоганяв її та із застосуванням сили, проти її волі тягнув до дому.

Покази потерпілої повністю узгоджуються з доказами, отриманими під час огляду місця події від 29.03.2018 під час якого зафіксовано обстановку при які було вчинено кримінальне правопорушення та вилучено речові докази змиви з речовиною бурого кольору, схожого на кров, металеві предмети (автомобільний амортизатор) зі слідами речовини бурого кольору, схожу на кров та собачий нашийник з цепом зі слідами речовини бурого кольору, схожої на кров.

Вказані обставини беззаперечно свідчать про те, що ОСОБА_7 незаконно позбавив волі ОСОБА_9 , оскільки, із застосуванням фізичного та психологічного насилля примушував потерпілу залишатися в певному місці, проти її волі.

На вказані обставини в ухвалі вказала і слідчий суддя, тому не вмотивованим є твердження суді про те, що в діях ОСОБА_7 не вбачаються ознаки інкримінованого йому злочину. При цьому підозрюваний ОСОБА_7 вини не визнав, але заперечень щодо обставин вчинення злочину не надав, оскільки їх не пам' ятає.

Окрім того, судом не враховано, що в ході огляду місця події зафіксовано факт намагання ОСОБА_7 приховати сліди вчиненого злочину. Так, останній за допомогою ганчірки та наповненого водою відра розпочав вимивати підлогу в будинку, чим намагався знищити сліди вчиненого правопорушення.

Свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 не були очевидцями вказаного кримінального правопорушення і повідомили про відомі їм обставини зі слів потерпілої ОСОБА_9 . Показання зазначених осіб жодним чином не впливають на кваліфікацію дій підозрюваного ОСОБА_7 , оскільки підозра оголошена на підставі інших здобутих в ході досудового розслідування доказів. Такими доказами є, зокрема, показання потерпілої, яка прямо вказала на ОСОБА_7 як на особу, що протиправно, протягом тривалого часу та проти її волі, із застосуванням фізичного насильства утримувала її на території домоволодіння усіляко перешкоджаючи покинути його, у т.ч. шляхом утримання протягом певного часу прив`язаною на цеп за допомогою собачого нашийника.
Вважає, що хибним є також твердження суду про порушення вимог ст. 207, 208 КПК України при затриманні ОСОБА_7 . Так, до ЧЧ Березнеrуватського БП Снігурівського ВП ГУНП надійшло повідомлення про те, що по вулиці в с. Лепетиха ходить ОСОБА_13 у роздягнутому вигляді, який чіпляється до людей та побив свою жінку ОСОБА_14 . По прибуттю на місце події ОСОБА_9 подала до органу поліції заяву про вчинення злочину в якій прямо вказала на особу яка спричинила їй тілесні ушкодження - ОСОБА_7 . До фактичного затримання підозрюваного слідчі дії, окрім огляду місця події не проводились. При затриманні ОСОБА_7 , на тілі (руках) останнього виявлено тілесні ушкодження, що також вказує на те, що вказана особа причетна до вчинення кримінального правопорушення. Окрім того ОСОБА_7 затримано в протилежній частині села від фактичного місця вчинення злочину, що вказує на те, що ОСОБА_7 намагався зникнути з місця події та переховуватися від правоохоронних органів.
Враховуючи те, що ОСОБА_7 намагався знищити сліди злочину та намагався втекти з місця вчинення злочину, вважає що стороною державного обвинувачення в ході розгляду судом клопотання про обрання запобіжного заходу, як того вимагає п.3 ч.2 ст.183 КПК України доведено, що перебуваючи на волі ОСОБА_7 переховувався від органу досудового розслідування та перешкоджав кримінальному провадженню.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

Згідно ухвали суду вбачається, що 29.03.2018 року в Єдиному реєстрі досудових розслідувань зареєстроване кримінальне провадження №0000099 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 146 КК України, за фактами спричинення 29.03.2018 року ОСОБА_7 своїй дружині ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, а також незаконного позбавлення волі останньої способом, небезпечним для життя, що супроводжувалось заподіянням їй фізичних страждань.

29.03.2018 року о 17 год. 20 хв. за підозрою у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень було затримано ОСОБА_7 та 30.03.2018 року йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України.
Слідчий звернувся до суду з клопотанням про обрання відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою без можливості внесення застави. В обґрунтування клопотання вказав, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до восьми років, підозра є обґрунтованою, підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, наявні ризики того, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків у кримінальному провадженні.

Відмовляючи в задоволенні клопотання слідчого, слідчий суддя зазначив,

що під час вивчення наданих слідчим доказів на обґрунтування клопотання не встановлено даних на підтвердження того, що в діях ОСОБА_7 наявний склад інкримінованого йому злочину. До того ж, слідчим в клопотанні вказано, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до восьми років. Між тим, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 146 КК України, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості та за його вчинення передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років.
Пославшись на вимоги ч.2 ст. 183 КПК України, слідчий суддя зазначив, що прокурором не надано доказів на підтвердження того, що ОСОБА_7 перебуваючи на волі, переховувався від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджав кримінальному провадженню або йому повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину. Слідчий суддя відмовив в задоволенні клопотання слідчого про застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, пославшись на відсутність правових підстав.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора який частково підтримав апеляційну скаргу та просив обрати підозрюваному запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, думку підозрюваного та його захисника, які заперечували проти обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вивчивши матеріали судового та кримінального проваджень, апеляційний суд дійшов наступного.

Відповідно до пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Згідно положень ч.2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосовано до раніше несудимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених ст. 177 КПК, буде доведено, що перебуваючи на волі, ця особа переховувалась від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.

Разом з тим, як вбачається із матеріалів судового та кримінального проваджень, ОСОБА_7 було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 146 КК України, за який законом передбачено покарання до 5 років позбавлення волі. Будь яких даних на підтвердження того, що ОСОБА_7 перебуваючи на волі, переховувався від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджав кримінальному провадженню або йому повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину, прокурором не надано. Тому слідчий суддя обґрунтовано зазначив про відсутність правових підстав для обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя при розгляді клопотання, у відповідності до ст.194 КПК України, прийшов до правильного висновку, про необґрунтованість підозри, що підтверджується матеріалами клопотання та кримінального провадження.

Кримінальна відповідальність за ст.146 КК України настає за незаконне позбавлення волі або викрадення людини.

Згідно до матеріалів кримінального провадження, підозра ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, підтверджується: заявою ОСОБА_9 від 29.03.2018 року; протоколом допиту потерпілої ОСОБА_9 від 29.03.2018 року; протоколами допитів свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 ; протоколом огляду місця події від 29.03.2018 року; протоколом затримання особи, підозрюваної у вчинення злочину ОСОБА_7 від 29.03.2018 року.

Між тим, вивченням зазначених доказів не встановлено даних на підтвердження того, що в діях ОСОБА_7 наявний склад інкримінованого йому злочину.

Разом з тим, з заяви ОСОБА_9 від 29.03.2018 року вбачається, що остання просила притягнути до кримінальної відповідальності свого чоловіка ОСОБА_7 , який 29.03.2018 року, знаходячись за місцем їхнього проживання за адресою: АДРЕСА_1 , влаштував відносно неї бійку, в ході якої шляхом нанесення ударів руками, ногами та підручними предметами спричинив тілесні ушкодження.

З протоколу допиту потерпілої ОСОБА_9 від 29.03.2018 року встановлено, що остання також повідомляє про те, що її чоловік ОСОБА_7 знущався над нею з 04 год. 00 хв. до 06 год. 30 хв. 29.03.2018 року та своїми діями спричинив ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді рани на голові та синців по всьому тілу. Так, він тягав її за волосся по території домоволодіння, штовхнув головою у вікно бані, внаслідок чого її головою розбив скло, одяг на її шию собачий ошийник, наносив удари ногами по тулубу, ногам, животу. ОСОБА_9 намагалась втекти, однак ОСОБА_7 її наздогнав, знову схопив за волосся та взявши металеву деталь, наносив удари в праву скроню. Після цього знову вдарив в живіт, вільною рукою взяв череп голови баран та почав ним бити їй по спині. Надалі, утримуючи ОСОБА_9 за волосся, ОСОБА_7 потягнув її до вікна квартири, яку вони придбали, дав їй провід, на кінці якого був патрон з лампою, та вилку вставив в розетку, однак тоді не було світла. Весь цей час ОСОБА_7 висловлювався в адресу ОСОБА_9 нецензурною лайкою, ображав її, говорив нісенітниці, вів себе неадекватно, говорив нібито з донькою, однак її поруч не було. Даних про те, що ОСОБА_7 незаконно позбавив волі ОСОБА_9 вказаний протокол не містить.
Свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 в своїх протоколах допиту від 29.03.2018 року вказали, що ОСОБА_9 їм повідомила, що її чоловік знущався над нею в їхньому будинку, бив руками, ногами та іншими предметами по голові та тулубу.
Таким чином, зазначене свідчить, що прокурором при розгляді клопотання про застосування підозрюваному запобіжного заходу не доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 146 КК України.
Згідно п.1 ч.1, ч.2 ст.194 КПК України, слідчий суддя при недоведеності прокурором обґрунтованості підозри у вчиненні кримінального правопорушення, зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу. Тому слідчий суддя обґрунтовано відмовив в задоволенні клопотання слідчого про обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Не надано прокурором будь яких даних на підтвердження обґрунтованості підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 146 КК України і апеляційному суду, тому вимоги апелянта, викладені прокурором під час розгляду справи апеляційним судом, про застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання є неприйнятними.

За таких обставин, враховуючи вищенаведене, апеляційний суд відмовляє в задоволенні апеляційної скарги, з огляду на положення ч.1, ч.2 ст.194 КПК України.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд
постановив:
Апеляційну скаргу начальника Березнегуватського відділу Баштанської місцевої прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 31 березня 2018 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання т.в.о. заступника начальника СВ Березнегуватського відділення Снігурівського ВП ГУ НП в Миколаївській області ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 залишити без зміни.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді