АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа №639/4576/17 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11кп/790/1025/18 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:

- головуючого ОСОБА_2 ,
- суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
- при секретарі ОСОБА_5 ,
- за участю прокурора ОСОБА_6 ,
- обвинуваченого ОСОБА_7 ,
- захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Харкові кримінальне провадження №11кп/790/1025/18 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 12 жовтня 2017 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Горлівка Донецької області, громадянина України, з середньою технічною освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст.89 КК України раніше не судимого,-

засуджено за ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України на 3 роки позбавлення волі.

Як установив суд, 11 липня 2017 року, приблизно об 11:00 годині, знаходячись біля ДП «Харківський приладобудівний завод ім. Т.Г. Шевченка», за адресою: м. Харків, вул. Москалівська, 99, ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, поєднаний з проникненням до приміщення, діючи умисно, з корисливих мотивів, через наявний отвір у паркані проник на охоронювану територію підприємства, після чого шляхом вільного доступу, через відсутні у дверному отворі двері, зайшов до приміщення корпусу № 15, на першому поверсі побачив підставку (у вигляді стола) з нержавіючої сталі, загальною вагою 24 кг., розмірами 1200x500 мм., висотою, 180 мм., вартістю згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №3345 від 27.07.2017 - 504,00 гривні.
Після цього ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний умисел, таємно заволодів вказаною підставкою, вийшов з корпусу №15 та направився до отвору у паркані для виходу з території ДП «ХПЗ ім. Т.Г. Шевченка», однак довести свій злочинний умисел до кінця не зміг з причин, що не залежали від його волі, оскільки був затриманий неподалік від виходу з корпусу № 15, на території підприємства, співробітниками ВОХР з викраденим майном.

Кримінальне провадження було розглянуто в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України.

В апеляційній скарзі обвинувачений посилається на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого в наслідок суворості. Зазначив, що суд при призначенні покарання, не врахував всі пом`якшуючі покарання обставини, а саме щире каяття, активне сприяння органам досудового розслідування та суду в розкриті злочину, що він на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, виконував свої процесуальні обов`язки, надавав правдиві показання, усунув заподіяну матеріальну шкоду. Наголосив, що в нього на утриманні перебуває пристаріла мати, яка потребує його допомоги, оскільки він є єдиним працездатним членом сім`ї. Просить вирок суду змінити,застосувати ст.ст.69, 69-1, 75, 76 КК України та призначити більш м`яке покарання.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали доводи апеляційної скарги, прокурора, про законність та обґрунтованість вироку, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно до положень ст.75 КК України, у разі, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

За змістом ч.1 ст.69 КК України суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин, лише за наявності кількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Як убачається із матеріалів провадження, суд визнав пом`якшуючими покарання обставини щире каяття у скоєному, активне сприяння розкриттю злочину, як на стадії досудового так і судового слідства.

Однак, яким чином ці пом`якшуючі покарання обставини та дані про особу обвинуваченого істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, в апеляційній скарзі не наведено і в матеріалах провадження відсутні.

Яких-небудь нових даних про особу обвинуваченого ОСОБА_7 чи про наявність обставин, які б пом`якшували покарання та істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого злочину, в апеляційній скарзі не наведено.

Згідно ч.1 ст.69-1 КК України за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 66 цього Кодексу, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Санкцією ч.3 ст.185 КК України передбачено найбільш суворий вид покарання позбавлення волі на строк від трьох до шести років.
Дві третини цього найбільш суворого строку покарання становить 4 роки позбавлення волі.
Вироком суду обвинуваченому призначено покарання позбавлення волі на строк 3 роки, який не перевищує двох третин максимального строку покарання, передбаченого ч.3 ст.185 КК України.
З огляду на наведене, підстави для застосування положень ч.1 ст.69-1 КК України відстуні.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_7 призначено необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів, згідно з вимогами ст.65 КК України.

При цьому враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, але судимість погашена у встановленому законом порядку, неодружений, офіційно не працює, має постійне місце мешкання та реєстрації, має на утриманні престарілу матір ОСОБА_9 1951 року народження, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, тобто всі ті обставини, на які посилається в апеляційній скарзі обвинувачений.

Разом з тим враховуючи те, що ОСОБА_7 , вчинив корисливе кримінальне правопорушення, яке згідно ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, мотивацію, обставини його вчинення, суд дійшов до обґрунтованого висновку про можливість виправлення обвинуваченого лише в умовах ізоляції від суспільства.

Таким чином, колегія суддів вважає, що призначене покарання за своїм розміром є справедливим і підстав для його пом`якшення шляхом застосування положень ст.ст.69, 69-1 КК України із подальшим звільненням від його відбування на підставі ст.75 КК України - не вбачає, оскільки вищенаведені пом`якшуючі покарання обставини та особа ОСОБА_7 не знижують істотно ступінь тяжкості вчиненого правопорушення.

Посилання в апеляційній сказі обвинуваченого, на наявність в нього на утриманні пристарілої мати, само по собі, за наявності вищезазначених обставин, не є підставою для призначення більш м`якого покарання із застосуванням ст.69 КК України чи звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України.

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про застосування до нього положень ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12Кримінального кодексу України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили:

а) які на момент вчинення злочину були неповнолітніми;

б) жінок, вагітних на день набрання чинності цим Законом;

в) не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами;

г) яких на день набрання чинності цим Законом в установленому порядку визнано інвалідами першої, другої чи третьої групи, а також хворими на активну форму туберкульозу (диспансерні категорії 1-4), онкологічні захворювання (III, IV стадії за міжнародною класифікацією TNM), СНІД (III, IV клінічні стадії за класифікацією ВООЗ) та інші тяжкі хвороби, що перешкоджають відбуванню покарання та підпадають під визначення Переліку захворювань, які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання, затвердженого у додатку 12 до Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 15 серпня 2014 року № 1348/5/572;

ґ) які на день набрання чинності цим Законом досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";

д) ветеранів війни (учасники бойових дій, інваліди війни та учасники війни, які підпадають під дію Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту");

е) учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих внаслідок Чорнобильської катастрофи - осіб, які підпадають під дію Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та аналогічних законів інших держав - колишніх республік СРСР;

є) які на день набрання чинності цим Законом мають одного чи обох батьків, які досягли 70-річного віку або визнані інвалідами першої групи, за умови, що в цих батьків немає інших працездатних дітей.

У клопотанні обвинуваченого та в матеріалах кримінального провадження, даних щодо обставин зазначених в ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році», не міститься.

Що стосується положень ст.ст.3-5, ст.7 Закону України «Про амністію у 2016 році», то ОСОБА_7 не підпадає під їх дію, оскільки вони застосовуються до засуджених осіб, а ОСОБА_7 наразі має статус обвинуваченого, оскільки вирок щодо нього ще не набрав законної сили.
Керуючись ст.ст. 405, 407,409, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 12 жовтня 2017 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін,а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, - у той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий:

Судді: