Ухвала
Іменем України
30 травня 2018 року
м. Київ
Провадження № 51-5869 ск 18
Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні № 0012545 у суді апеляційної інстанції, на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 09 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 14 лютого 2018 року щодо ОСОБА_4 ,
встановила:
За вироком Дарницького районного суду м. Києва від 09 лютого 2017 року
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше судимого за вироком Дарницького районного суду м. Києва від 21 березня 2011 року за ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 317, ст. 70 України до 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна, звільненого з місць позбавлення волі у серпні 2016 року після відбуття строку покарання,
засуджено: за ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнено від відбування призначеного судом покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки і покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Також вироком вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат у кримінальному провадженні.
Згідно з вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим і засуджено за те, що він 04 листопада 2016 року приблизно о 14:00 год. з метою придбання наркотичного засобу в телефонній розмові з невстановленою досудовим розслідуванням особою (матеріали щодо якої виділено в окреме провадження) домовився про незаконне придбання наркотичного засобу метадону за 450 грн для власного вживання без мети збуту. Цього ж дня ОСОБА_4 перерахував вищезазначену грошову суму на вказаний йому невстановленою досудовим слідством особою (матеріали щодо якої виділено в окреме провадження) рахунок і отримав від останнього інформацію про адресу місця розташування «закладки» з наркотичним засобом метадоном.
Того ж дня приблизно о 14:50 год. ОСОБА_4 між гаражами, розташованими неподалік будинку № 58 на вул. Волго-Донській у м. Києві, умисно, незаконно, шляхом підбору «закладки» придбав раніше замовлений наркотичний засіб метадон масою 0,033 г, який поклав до кишені, умисно, незаконно зберігаючи для власного вживання без мети збуту.
Того ж дня близько 15:05 год. на вул. Тростянецькій, 97 у м. Києві ОСОБА_4 було зупинено працівниками поліції і він добровільно видав грошову купюру номіналом 100 грн, у середині якої була кристалічна речовина білого кольору масою 0,033 г, що у своєму складі містила метадон масою 0,024 г, який ОСОБА_4 умисно, незаконно придбав і зберігав для власного вживання без мети збуту.
Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 14 лютого 2018 року апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

У касаційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, та правильності кваліфікації його дій, зазначає, що оскаржувані судові рішення є незаконними та підлягають скасуванню через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність у частині безпідставного застосування до засудженого ст. 75 КК України при призначенні покарання.

Разом із цим зазначає, що суд апеляційної інстанції належним чином не перевірив доводів наведених в апеляційній скарзі прокурора, і безпідставно залишив вирок суду першої інстанції без змін, у зв`язку з чим оскаржувана ухвала не відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Перевіривши доводи в касаційній скарзі та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів не знайшла підстав для відкриття касаційного провадження з мотивів, наведених у ній.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданого до неї судового рішення та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Як видно з касаційної скарги прокурора, висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, та кваліфікація його дій не оспорюються.

Що стосується доводів прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність у частині безпідставного застосування до засудженого ст. 75 КК України при призначенні покарання за ч. 2 ст. 309 КК України, то вони, на думку колегії суддів, є непереконливими.

З огляду на положення статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про винну особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

А з огляду на положення ст. 75 КК України передбачено звільнення особи від відбування покарання з випробуванням у разі, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, ураховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Обґрунтовуючи висновок щодо виду й міри покарання та призначаючи його ОСОБА_4 з урахуванням положень ст. 75 КК України, суд першої інстанції, як убачається з вироку, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочин середньої тяжкості), дані про особу винного (котрий раніше був судимий, вину визнав повністю, щиро розкаявся, позитивно характеризується за місцем проживання, працює, на утриманні має двох неповнолітніх дітей, на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, перебуває на обліку у лікаря-нарколога), наявність обставини, яка пом`якшує покарання, щире каяття й відсутність обставин, що обтяжують покарання.

На думку колегії суддів, призначене ОСОБА_4 районним судом покарання за ч. 2 ст. 309 КК України із застосуванням положень ст. 75 цього Кодексу, яке залишено без змін судом апеляційної інстанції, є обґрунтованим і необхідним для виправлення засудженого та попередження вчинення нових злочинів, відповідає загальним засадам призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання з огляду на статті 50, 65, 66, 75 КК України.

Фактично ОСОБА_4 вчинив один епізод незаконного придбання та зберігання наркотичного засобу без мети збуту, а тому колегія суддів не вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність у частині застосування до засудженого ст. 75 КК України при призначенні покарання за ч. 2 ст. 309 КК України. Відсутні такі підстави і в касаційній скарзі прокурора.

Суд апеляційної інстанції в межах повноважень та в порядку, визначеному ст. 404 КПК України, доводи наведені прокурором в апеляційній скарзі, які є аналогічні доводам у касаційній скарзі, належним чином перевірив, проаналізував їх, дав на них вичерпну відповідь і відповідно до вимог ч. 2 ст. 419 КПК України, залишаючи апеляційну скаргу прокурора без задоволення, зазначив в ухвалі достатні підстави, на яких визнав її необґрунтованою.

Розгляд справи в суді апеляційної інстанції проводився у передбаченому законом порядку. Зміст ухвали цього суду відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України, вона є належним чином вмотивованою та обґрунтованою, з чим погоджується і колегія суддів.

Касаційна скарга прокурора не містить мотивованих доводів щодо неправильного застосування судами закону України про кримінальну відповідальність, які перешкодили чи могли перешкодити їм ухвалити законні та обґрунтовані судові рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваних судових рішень з мотивів, зазначених у касаційній скарзі прокурора, а тому вважає, що у відкритті провадження за його касаційною скаргою слід відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПКУкраїни, колегія суддів
постановила:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні № 0012545 у суді апеляційної інстанції, на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 09 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 14 лютого 2018 року щодо ОСОБА_4 .

Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_5 ОСОБА_3