Провадження № 1-в/127/577/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2018 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі:головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці, в залі судових засідань №21, клопотання засудженого ОСОБА_5 про звільнення від відбування покарання у зв`язку з відбуттям строку покарання, -

В С Т А Н О В И В:
До Вінницького міського суду Вінницької області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_5 про звільнення від відбування покарання у зв`язку з відбуттям строку покарання. Клопотання мотивне тим, що строк відбуття покарання становить більше 15 років позбавлення волі з моменту набрання обвинувальним вироком законної сили та на протязі вказано часу він не вчиняв нових злочинів. Тому, просить вирішити його клопотання відповідно до положень ст. 80 КК України .

Захисник ОСОБА_4 в судовому засіданні клопотання засудженого ОСОБА_5 підтримала, просила суд його задоволити з підстав викладених у клопотанні її підзахисного.
Прокурор ОСОБА_3 заперечив проти задоволення клопотання засудженого ОСОБА_5 з мотивів відсутності правових підстав для задоволення вказаного клопотання.
Заслухавши пояснення захисника, думку прокурора, дослідивши матеріали клопотання та особової справи засудженого, суд приходить до наступного висновку.
Так, ОСОБА_5 вироком Київського міського суду від 21.06.2000 року визнано винним за ч. 3 ст. 142, п.п. «а,г,і» ст. 93, ст. 42 КК України (в ред. 1960 року) та призначено покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві приватної власності майна. Ухвалою Верховного Суду України від 14.12.2000 року вирок Київського міського суду від 21.06.2000 року щодо ОСОБА_5 змінено. Перекваліфіковано його дії з ч. 3 ст. 142 КК України (в ред. 1960 року) на ч. 3 ст. 198-2 КК України (в ред. 1960 року) за яким призначено покарання у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю. Із засудження ОСОБА_5 за ст. 93 п.п. «а,г,і» КК України (в ред. 1960 року) виключено п. «а» залишивши призначене покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю.

Відповідно, вирок Київського міського суду від 21.06.2000 року набрав законної згідно ухвали Верховного Суду України від 14.12.2000 року.

На даний час засуджений відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі у ДУ «Вінницькій установі виконання покарань (№ 1)».

У відповідності до ст. 152 КВК України, підставою звільнення від відбування покарання є відбуття строку покарання, призначеного вироком суду.

Положеннями Кримінального Кодексу України (в редакції 1960 року) встановлено безальтернативну санкцію позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років за умисне вбивство без обтяжуючих обставин. Проте законодавець не визнавав таке саме покарання співмірним з покаранням за умисне вбивство за обтяжуючих обставин, оскільки вважав, що за вчинення таких злочинів мала існувати можливість призначення судами і більш суворого кримінального покарання.

За таких обставин Конституційний Суд України зазначив, що альтернативний характер санкцій статей Кримінального Кодексу (в редакції 1960 року), які передбачали покарання за особливо тяжкі злочини, не давав підстав для призначення судами іншого покарання замість смертної кари до моменту її заміни Верховною Радою України на довічне позбавлення волі, оскільки це порушувало принцип співмірності тяжкості злочину і покарання за його вчинення, не відповідало принципу справедливості в кримінальному праві.

Також у вищезазначеному Рішенні Конституційного Суду України від 26.01.2011 року зазначено, що новий вид кримінального покарання, запроваджений Законом № 1483-ІІІ, довічне позбавлення волі є менш суворим видом покарання порівняно із смертною карою. Цей висновок Конституційного Суду України ґрунтується на тому, що при застосуванні довічного позбавлення волі забезпечується невідємне право на життя людини, яка вчинила особливо тяжкий злочин; у санкціях статей, що передбачали покарання за особливо тяжкі злочини, у тому числі умисні вбивства, вчинювані за обтяжуючих обставин, замість смертної кари встановлено довічне позбавлення волі як найбільш суворий вид покарання у переліку кримінальних покарань поряд із позбавленням волі на максимальний строк до п`ятнадцяти років; засудженому до довічного позбавлення волі передбачена можливість заміни цього покарання актом помилування на позбавлення волі на певний строк.

Конституційний Суд України вважає, що оскільки довічне позбавлення волі є менш суворим видом покарання, ніж смертна кара, яка була передбачена Кримінальним кодексом (в редакції 1960 року) на час вчинення особами особливо тяжких злочинів, то положення Кодексу (в редакції 1960 року) із змінами, внесеними Законом № 1483-ІІІ, є такими, що пом`якшують кримінальну відповідальність та іншим чином поліпшують правове становище осіб, які вчинили особливо тяжкі злочини до набрання чинності цим законом.

Так, за змістом рішення ЄСПЛ від 9 липня 2013 року у справі «Вінтер та інші проти Об`єднаного Королівства (Великобританія)», Європейського суду з прав людини у справі Вінтера постановлено, що відсутність в законодавстві Англії і Уельсу ефективного механізму реалізації можливості помилування або перегляду рішення суду про призначення міри покарання у вигляді довічного тюремного ув`язнення, з врахуванням прогресу ув`язненого на дорозі соціальної реабілітації, є порушенням прав засуджених і статті 3 Конвенції з захисту прав людини та основоположних свобод.

Проте, законодавство України про кримінальну відповідальність передбачає механізм захисту прав осіб, які засуджені до покарання у виді довічного позбавлення волі, шляхом помилування.

Положенням ч. 1 ст. 87 КК України передбачено можливість здійснення Президентом України помилування стосовно індивідуально визначеної особи. Згідно ч. 2 ст. 87 КК України актом про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років.

Детальний механізм помилування визначений Положенням «Про порядок здійснення помилування», затвердженим Указом Президента України від 21 квітня 2015 року №223/2015.

Таким чином, нормами Кримінального Кодексу України передбачено можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням шляхом помилування засудженого, що у повній мірі відповідає вимогам «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» та практиці Європейського суду з прав людини. Такою можливістю вправі скористатися ОСОБА_5 .

Що ж стосується посилання засудженого на ст. 80 КК України, яка регулює питання строків давності виконання обвинувального вироку, в зв`язку із чим останній вважає, що строк відбування ним покарання минув, то суд зазначає наступне.

Відповідно до положень статті 80 КК України, особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки:

1) два роки - у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі;

2) три роки - у разі засудження до покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі за злочин невеликої тяжкості;

3) п`ять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі за злочин середньої тяжкості, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше п`яти років за тяжкий злочин;

4) десять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років за тяжкий злочин, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше десяти років за особливо тяжкий злочин;

5) п`ятнадцять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк більше десяти років за особливо тяжкий злочин.

В даному випадку, матеріали особової справи, а також зміст клопотання ОСОБА_5 не свідчать про те, що вирок суду, яким був засуджений останній до довічного позбавлення волі, виконано не в строки, встановлені кримінальним законом. Більше того, сама ст. 80 КК України не регулює та не встановлює, в тому числі і не обмежує строки відбування покарання, як вказує у своєму клопотанні ОСОБА_5 , а регулює питання звільнення від відбування покарання, призначеного вироком суду, який набрав законної сили, осіб, щодо яких в силу певних обставин не був виконаний такий вирок протягом відповідних встановлених строків.

Таким чином, суд приходить до висновку, що клопотання ОСОБА_5 задоволенню не підлягає.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 3 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст.ст. 87,80 КК України, ст.ст. 152 КВК України, ст. ст. 370, 371, 372, 537, 539 КПК України, суд -

У Х В А Л И В :
В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про звільнення від відбування покарання у зв`язку з відбуттям строку покарання, відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Апеляційного суду Вінницької області протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженому, який перебуває під вартою, в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Суддя: