Справа № 632/248/15-к
Провадження № 1-КП/639/180/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 травня 2018 року м. Харків

Судова колегія Жовтневого районного суду м. Харкова у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні обвинувальні акти по кримінальним провадженням №0000060 та №0000550 за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених, ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115, п. 13 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 15, п.п. 1, 13 ч. 2 ст. 115 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:
Після зміни підсудності на підставі ухвали апеляційного суду Харківської області від 21.11.2017 року, до Жовтневого районного суду м. Харкова 24.11.2017 року надійшли обвинувальні акти по кримінальному провадженню №0000060 та №0000550 за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених, ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115, п. 13 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 15, п.п. 1, 13 ч. 2 ст. 115 КК України.

28.03.2018 року на адресу суду надійшло письмове клопотання прокурора ОСОБА_8 про зміну стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді застави на тримання під вартою в умовах Харківської УВП №27, без визначення розміру застави.

В мотивування свого клопотання прокурор зазначила, що перебуваючи на волі обвинувачений ОСОБА_6 може переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, що в свою чергу свідчить про наявність ризиків, передбачених п.1, п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, на думку прокурора, ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України підтверджується тим, що обвинувачений ОСОБА_6 , будучи підозрюваним, а в подальшому і обвинуваченим по епізоду замаху на умисне вбивство ОСОБА_9 , вчиненому під час відбуття покарання з іспитовим строком за скоєння тяжких злочинів, з метою уникнення кримінальної відповідальності двічі ухилився від органу досудового розслідування та суду у зв`язку з чим неодноразово оголошувався у розшук як слідчим так і судом. Крім того, перебуваючи у розшуку за судом по епізоду замаху на умисне вбивство ОСОБА_9 , ОСОБА_6 вчинив нові особливо тяжкі злочини, а саме умисне вбивство ОСОБА_10 та закінчений замах на умисне вбивство ОСОБА_11 і знову з метою уникнення кримінальної відповідальності переховувався від органу досудового розслідування, у зв`язку з чим ОСОБА_6 було оголошено у розшук, а провадження зупинено. Таким чином ОСОБА_6 з метою уникнення кримінальної відповідальності, тричі порушував покладені на нього процесуальні обов`язки та переховувався як від органу досудового розслідування так і суду, що свідчить проте, що обвинувачений схильний до втечі.

Крім того, прокурор зазначає, що ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України підтверджується тим, що вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_6 встановлено, що останнього 20.11.2007 року Лозівським міськрайонним судом Харківської області визнано винним за ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 289, ст. 15 ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 213 КК України та призначене покарання у виді 5 років позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України звільнений від призначеного судом покарання строком на три роки. Крім того, ОСОБА_6 притягнуто до кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 15, п. п. 1, 13 ч. 2 ст. 115, п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України. Вказані особливо тяжкі злочини ОСОБА_6 вчинив під час відбування ним покарання з іспитовим строком, що дає підстави вважати, що обвинувачений є суспільно небезпечною особою, яка схильна до вчинення інших кримінальних правопорушень.

Під час підготовчого судового засідання прокурор підтримала своє клопотання та просила його задовольнити, надавши пояснення наведені вище.

Адвокат ОСОБА_7 проти зміни запобіжного заходу відносно його підзахисного заперечував, посилаючись на недоведеність ризиків, на які посилалася прокурор. Також зазначив, що саме обвинувачення у вчиненні тяжких злочинів не може бути підставою для зміни запобіжного заходу, оскільки обвинувачений ОСОБА_6 виконує обов`язки, які на нього покладені судом та з`являється до суду за першою вимогою.

Обвинувачений ОСОБА_6 проти зміни запобіжного заходу у вигляді застави на тримання під вартою також заперечував, зазначивши, що обов`язки, які на нього покладені судом він виконує, що в свою чергу свідчить про відсутність ризиків, на які посилалася прокурор.

Потерпілі ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , представник потерпілого ОСОБА_13 в судове засідання не з`явилися, надали заяви про проведення підготовчого судового засідання та судового розгляду без їх участі.

Заслухавши думку сторін судового процесу, дослідивши матеріали справи, судова колегія приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу. За відсутності зазначених клопотань сторін кримінального провадження застосування заходів забезпечення кримінального провадження, обраних під час досудового розслідування, вважається продовженим.

Згідно приписів ч. 1 ст. 200 КПК України, прокурор, має право звернутися в порядку, передбаченому статтею 184 цього Кодексу, до суду із клопотанням про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування, зміну або покладення додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу, чи про зміну способу їх виконання.

Так, в підготовчому судовому засіданні встановлено, що ухвалою слідчого судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 26.06.2013 року відносно ОСОБА_6 змінено запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд на тримання під вартою, із визначенням застави у розмірі 80 290 грн.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 08.07.2013 року вищевказану ухвалу слідчого судді скасовано та відносно ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, із визначенням застави у розмірі 150 розмірів мінімальних заробітних плат, що становить 172 050 грн.

В подальшому ухвалою апеляційного суду Харківської області від 24.10.2017 року відносно ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, із альтернативним запобіжним заходом заставою строком до 14.12.2017 року включно.

Крім того, ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 12.12.2017 року продовжено строк дії тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 в умовах ДУ «Харківська установа виконання покарань №27», із альтернативним запобіжним заходом заставою, визначеною ухвалою апеляційного суду Харківської області від 08.07.2013 року, до 09 лютого 2018 року включно.

Так, 13.12.2017 року ОСОБА_6 звільнено з під варти в зв`язку із внесенням застави та на останнього покладено обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України.

Відповідно до положень ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового слідства та суду; знищити, сховати або спотворити будь яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений, може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Тримання під вартою є винятковим і найбільш суворим запобіжним заходом, пов`язаним із позбавленням особи свободи, і може бути застосований лише у разі, якщо прокурор наявною сукупністю дозволених законом засобів доказування доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим в ст.177 КПК України.

Суд враховує, що при розгляді клопотання про запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів» п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Марченко проти України». «Тримання особи під вартою буде свавільним, оскільки національні суди не обґрунтували необхідність такого тримання і не було розглянуто можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу» п. 29 рішення Європейського суду з прав людини від 11.10.2010 року справа «Хайреддінов проти України».

При цьому береться до уваги, що «ризик втечі або уникнення правосуддя» зменшується з часом, адже включення строку запобіжного ув`язнення до строку покарання, якого мав підстави боятися заявник, трохи пом`якшує цей страх і зменшує його наміри втекти. При обґрунтуванні цієї підстави необхідне дослідження характеристики особистості, утримуваної під вартою. При цьому на користь звільнення свідчать: відсутність судимостей, наявність постійного місця проживання, роботи, усталений спосіб життя, наявність утриманців, відсутність спроб ухилитися від правосуддя. Справа ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії».

Перешкоджання встановленню істини за кримінальною справою за практикою Суду, може здійснюватися шляхом «тиску на свідків», «знищення або фальсифікації доказів», «змовляння зі спільниками або свідками», «затягування і заплутування розслідування». Суд неодноразово вказував на те, що на її обґрунтованість впливає час. В даному конкретному випадку на час розгляду питання щодо міри запобіжного заходу, можливість здійснення тиску на свідків і знищення доказів за кримінальною справою не може розглядатися як підстава утримання особи під вартою, коли свідки у встановленому законом порядку не допитані з вини сторони обвинувачення, а докази у провадженні є закріпленими, отже, «ризик змовляння» завдяки цьому зменшується.

Таким чином наявність підстави «існування ознак тяжкого злочину» у практиці Суду збігається з підставою «суворості передбаченого покарання». Ця підстава не може бути застосованою самостійно без інших підстав позбавлення особи свободи. Справа «Ілійков проти Болгарії», в якій Суд закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів» і теж втрачає свою вагу із збігом розумного терміну.

Також при розгляді клопотання судом враховується і інша практика Європейського суду з прав людини з даного питання. Так, зокрема, у справі «Луценко проти України» у остаточному рішенні від 19 листопада 2012 року у п. 62 зазначено: «Суд наголошує, що стаття 5 Конвенції гарантує основоположне право на свободу та недоторканність, яке є найважливішим у «демократичному суспільстві» у розумінні Конвенції. Кожен має право на захист цього права, що означає не бути позбавленим свободи або мати гарантії від продовження позбавлення свободи, крім випадків, коли таке позбавлення відбулось за умов, встановлених у пункті 1 статті 5 Конвенції. Цей перелік винятків, встановлений у вищезазначеному положенні, є вичерпним і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідає цілям цього положення, а саме - гарантувати, що нікого не буде свавільно позбавлено свободи, рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Хайредінов проти України», пункт 26. Будь-яке свавільне тримання під вартою не може відповідати пункту 1 статті 5 Конвенції.

Так, з моменту звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 з під варти, в зв`язку з внесенням застави, останній дотримується обов`язків, які на нього покладені судом. До суду не надано жодних відомостей про те, що ОСОБА_6 перебуваючи на свободі намагався переховуватися від суду та органів досудового розслідування або поведінка обвинуваченого свідчила про те, що він схильний до вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, на даний час колегія суддів приходить до висновку, що зміна запобіжного заходу у вигляді застави на тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 не є виправданим, оскільки більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою, а саме застава є достатнім для запобігання ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Аналізуючи вказане вище, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст. 177, 178 КПК України, колегія суддів приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні клопотання прокурора про зміну запобіжного заходу, оскільки запобіжний захід у вигляді застави забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 314-317 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
У задоволенні клопотання прокурора про зміну запобіжного заходу у вигляді застави на тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3