Справа №560/1613/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2018 року Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дубровиця кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000669 по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та зареєстрованого в АДРЕСА_1 , фактично проживаючого в АДРЕСА_2 , громадянина України, освіти середньої спеціальної, неодруженого, непрацюючого, згідно ст. 89 КК України раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.162; ч.1 ст.185 КК України,

в с т а н о в и в:

24 жовтня 2017 року біля 16 год. 30 хв. ОСОБА_4 , знаходячись на території господарства за адресою: АДРЕСА_3 де, з метою вживання алкогольних напоїв, діючи навмисно, протиправно, всупереч волі законного володільця, шляхом відкриття навісного замка вхідних дверей, проник до житлового будинку, розташованого на території вищевказаного господарства, який на праві користування належить ОСОБА_5 , чим порушив гарантоване останньому, відповідно до ст.30 Конституції України, право на недоторканість житла.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_4 24 жовтня 2017 року біля 17 год. 30 хв., знаходячись в будинку АДРЕСА_3 , з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, таємно викрав ноутбук "HP Presario CQ70-100ER" з блоком живлення вартістю 1960 грн., який належить ОСОБА_5 , чим завдав останньому майнової шкоди на вищевказану суму.

Допитаний в суді обвинувачений ОСОБА_4 вину у скоєнні інкримінованого злочину визнав повністю та підтвердив, що 24 жовтня 2017 року близько 16 год. 30 хв. він пішов до ОСОБА_6 , який проживає в АДРЕСА_3 , попити пива. У магазині "Копійка" він купив дві пляшки пива. Однак, коли він прийшов, то будинок був замкнений на навісний замок, в якому знаходився ключ. Тоді він вирішив відкрити будинок та почекати ОСОБА_7 в середині будинку. Коли він зайшов у будинок то відразу пішов у кімнату, де знаходиться ноутбук, для того, щоб пограти ігри, поки нема ОСОБА_7 . У будинку він пробув близько години, але так ніхто і не прийшов. Тоді він вирішив викрасти ноутбук, щоб в подальшому продати знайомому ОСОБА_8 , який хотів собі придбати дешевий ноутбук. Даний ноутбук він заховав під куртку, а зарядний пристрій положив до кишені та пішов з будинку повісивши при цьому замок на скоби і замкнув його. Вдома ноутбук він переклав до поліетиленового пакету і відразу пішов до ОСОБА_8 , який проживає по АДРЕСА_3 . По дорозі він зустрів знайомого ОСОБА_9 , якому запропонував піти з ним. Викрадений ноутбук він продав ОСОБА_8 за 2000 грн., який мав виплачувати їх частинами. Відразу він дав йому 200 грн. Після цього він та ОСОБА_10 пішли до магазину " ІНФОРМАЦІЯ_2 ", де купили пиво, яке там і розпивали.

У вчиненому обвинувачений щиро розкаюється.

Крім повного визнання вини обвинуваченим, його винність у вчиненні вказаних злочинів повністю доводиться доказами, отриманими в ході судового розгляду та наявними в матеріалах кримінального провадження.

У своїй заяві потерпілий ОСОБА_5 просить дане кримінальне провадження розглянути без його участі, висловивши думку відносно міри покарання обвинуваченому зазначивши, що претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має, так як шкода відшкодована у повному обсязі, а тому просить суворо не карати.

Суд, за відсутності заперечень учасників судового провадження, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, з`ясувавши правильне розуміння обвинуваченим та іншими учасниками судового провадження змісту цих обставин та за відсутності сумнівів у добровільності та істинності їх позицій, роз`яснивши їм, що в такому разі вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_4 незаконно проник до житла та вчинив таємне викрадення чужого майна - крадіжку, а тому кваліфікація його дій за ч.1 ст.162, ч.1 ст.185 КК України є правильною.

Суд, відповідно до ст.ст. 86, 94 КПК України, оцінюючи досліджені у судовому засіданні показання обвинуваченого, вважає, що ці докази отримані у порядку, встановленому цим Кодексом, а тому є допустимими та прямо підтверджують обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а саме, що обвинувачений незаконно проник до житла та вчинив крадіжку.

На підставі ст. 94 КПК України, всебічно, повно й неупереджено дослідивши всі обставини кримінального провадження і, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а також оцінивши сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку приходить до внутрішнього переконання про те, що показання обвинуваченого узгоджуються між собою, містять достатні дані на підтвердження встановлених судом обставин, що дозволяє суду ухвалити обвинувальний вирок.

При вирішенні питання про призначення покарання, суд, відповідно до ст. ст. 65-67 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання,

До обставин, які пом`якшують покарання, суд відносить те, що обвинувачений ОСОБА_4 вину визнав повністю, щиро розкаявся та активно сприяв розкриттю злочину, добровільно відшкодував завдану шкоду потерпілому.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , судом не встановлено.

Касаційний кримінальний суд у своїй постанові від 22.03.2018 року у справі №759/7784/15-к вказав, що розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого.

Пленум Верховного Суду України в пункті 3 своєї постанови від 24.10.2003 року №7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" зазначає, що визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Тому, вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому, суд виходить з того, що вчинені обвинуваченим злочини є злочинами проти виборчих, трудових та інших особистих прав і свобод людини і громадянина та проти власності та у відповідності до ст. 12 КК України відносяться до злочинів невеликої тяжкості та середньої тяжкості відповідно.

При призначенні покарання суд також враховує і думку потерпілого ОСОБА_5 який в поданій суду заяві, вказав, що будь-яких претензій майнового та морального характеру до обвинуваченого ОСОБА_5 не має, просить суд суворо обвинуваченого не карати.

Отже, факт щирого каяття обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.162, ч.1 ст.185 КК України в повному обсязі знайшов своє відображення в ході судового розгляду.

Слід зазначити, що як передбачає ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

При цьому судом враховано положення п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", де зазначено, що призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Однак, дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на те, що головною метою покарання є виховання та соціальна реабілітація винного, враховуючи характеризуючі дані особи винного, поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, який щиро розкаявся у вчиненому, з урахуванням вищенаведених пом`якшуючих обставин, суд приходить до висновку, що обвинуваченому слід призначити покарання в межах санкцій ч.1 ст.162 та ч.1 ст.185 КК України, у виді обмеження волі та позбавлення волі з призначенням остаточного покарання у відповідності до ст.70 КК України та рахує за можливе застосувати ст.75 КК України, звільнити його від відбування покарання з випробуванням, з встановленням іспитового строку та обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 КК України.

Зважаючи на викладене вище, суд вважає, що визначене покарання буде необхідним і достатнім для виправлення засудженого, попередження нових злочинів, а тому його виправлення можливе без ізоляції від суспільства та призначення реальної міри покарання.

Питання про речові докази суд вирішує відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Витрати на залучення експерта відсутні.

Керуючись ст.ст.373, 374, 395 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.162, ч.1 ст.185 КК України, призначивши покарання:

за ч.1 ст.162 КК України у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік;

за ч.1 ст.185 КК України у виді у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_4 від відбування покарання звільнити з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік з покладенням відповідно до ч.1 ст.76 КК України обов`язків періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Іспитовий строк ОСОБА_4 обчислювати з моменту проголошення вироку.

Речові докази:

- ноутбук "HP Presario CQ70-100ER" та блок живлення до нього, які залишені на відповідальному зберіганні у власника ОСОБА_5 - повернути власнику ОСОБА_5 .

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Рівненської області через Дубровицький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя: підпис.

З оригіналом згідно.

Голова Дубровицького
районного суду: ОСОБА_1