Справа № 590/518/18
Провадження № 1-кп/590/66/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
5 вересня 2018 року Ямпільський районний суд

Сумської області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

за участю: сторони обвинувачення, прокурора ОСОБА_3

обвинуваченої ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Ямпіль кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000014 від 31.03.2018 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Орлівка, Ямпільського району, Сумської області, українки, громадянки України, з середньою освітою, вдови, не працюючої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої:

1) 14.05.2002 року Ямпільським районним судом Сумської області за ч.3 ст.185, ст.75 КК України до 3-х років позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік;

2) 24.10.2002 року Ямпільським районним судом Сумської області за ч.3 ст.185, ст.71 КК України до 3-х років 2 місяців позбавлення волі;

3) 04.08.2006 року Ямпільським районним судом Сумської області за ч.3 ст.185, ст.71 КК України до 3-х років 10 місяців позбавлення волі;

4) 14.12.2016 року Ямпільським районним судом Сумської області за ч.3 ст.185, ст.75 КК України до 3-х років позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік 6 місяців, -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИВ:
30.12.2017 року у вечірній час ОСОБА_4 , перебуваючи за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , вирішила вчинити крадіжку чужого майна з метою здобуття собі матеріальних засобів для існування. З метою реалізації свого злочинного наміру ОСОБА_4 , заздалегідь знаючи про те, що в будинку АДРЕСА_1 на той період ніхто постійно не проживав, то вирішила проникнути на територію зазначеного будинку з метою вчинення крадіжки. Реалізуючи свій злочинний намір, направлений на таємне викрадення чужого майна, 30.12.2017 року близько 19:00 год. ОСОБА_4 підійшла до воріт домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , де шляхом поштовху відкрила двері у воротах та проникла на територію зазначеного домоволодіння.

Перебуваючи на території зазначеного домоволодіння ОСОБА_4 , з метою відшукання майна для крадіжки, підійшла до вхідних дверей сараю, які не мали будь-яких замикаючих пристроїв, та проникнувши в приміщення сараю, діючи повторно, таємно викрала майно, яке належить ОСОБА_5 , а саме: алюмінієві каструлі об`ємом по 3 л. кожна, в кількості 7 штук, вартістю згідно висновку товарознавчої експертизи № 19/119/11-1/1595е від 04.05.2018 р., 700 грн..

Не зупиняючись на досягнутому, діючи єдиним умислом, направленим на таємне викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням у інше приміщення, ОСОБА_4 винесла викрадені нею алюмінієві каструлі з сараю та склала їх у дворі, після чого, шляхом відкриття дверей, які не мали будь-яких замикаючих пристроїв, проникла в приміщення погребу, звідки, діючи повторно, таємно від оточуючих викрала майно, яке належить ОСОБА_5 , а саме 2 кг сала свійського порося, яке знаходилось в скляній банці об`ємом 3 л., вартість якого, згідно довідки КП «СКР», становить 90 грн. за 1 кг., загальною вартістю 180 грн..

Після викрадення майна, яке належить ОСОБА_5 , ОСОБА_4 з місця вчинення кримінального правопорушення зникла та викраденим майном розпорядилась на власний розсуд, тим самим спричинила потерпілій ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 880 грн..

Обвинувачена ОСОБА_4 , будучи допитана в судовому засіданні, вину у вчиненні інкримінованого їй злочину визнала повністю та надала суду чіткі та послідовні покази, а саме, що 30.12.2017 року у вечірній час вона, перебуваючи за місцем свого мешкання, вирішила вчинити крадіжку чужого майна з метою здобуття собі матеріальних засобів для існування. З метою реалізації свого злочинного наміру вона, заздалегідь знаючи про те, що в будинку АДРЕСА_1 на той період ніхто постійно не проживав, то вирішила проникнути на територію зазначеного будинку з метою вчинення крадіжки. Реалізуючи свій злочинний намір, 30.12.2017 року близько 19:00 год. вона підійшла до воріт домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , де шляхом поштовху відкрила двері у воротах та проникла на територію зазначеного домоволодіння. Перебуваючи на території зазначеного домоволодіння, з метою відшукання майна для крадіжки, підійшла до вхідних дверей сараю, які не мали будь-яких замикаючих пристроїв, та проникнувши в приміщення сараю, викрала майно, яке належить ОСОБА_5 , а саме алюмінієві каструлі об`ємом по 3 л. кожна, в кількості 7 штук. Не зупиняючись на досягнутому, діючи єдиним умислом, вона винесла викрадені нею алюмінієві каструлі з сараю та склала їх у дворі, після чого, шляхом відкриття дверей, які не мали будь-яких замикаючих пристроїв, проникла в приміщення погребу, звідки викрала майно, яке належить ОСОБА_5 , а саме 2 кг. сала свійського порося, яке знаходилось в скляній банці об`ємом 3 л. Після викрадення майна, яке належить ОСОБА_5 , вона з місця вчинення кримінального правопорушення зникла та викраденим майном розпорядилась на власний розсуд.

Заслухавши пояснення обвинуваченої, з`ясувавши думку учасників судового провадження, за згодою обвинуваченої суд відповідно до ч.3 ст.26 та ч.3 ст.349 КПК України визнав за недоцільне досліджувати докази стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, з`ясувавши правильне розуміння обвинуваченим змісту цих обставин за відсутності сумнівів у добровільності її позиції, роз`яснивши їй, що у такому випадку вона буде позбавлена права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку, суд обмежився допитом обвинуваченої, дослідженням зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують особу обвинуваченої, стосуються речових доказів та судових витрат.

При вирішенні питання про допустимість та належність досліджених доказів суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за цим правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані ним докази (параграф 34 рішення у справі «Тейскера де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998, параграф 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя (статті 5, 8 Конвенції) тощо.

Судом також врахована позиція ЄСПЛ, викладена у рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978, «Коробов проти України» від 21.10.2011 «…що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків».

Дослідивши всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченої ОСОБА_4 в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, знайшла своє підтвердження в судовому засіданні і доведена повністю поза розумним сумнівом. У суду не має сумнівів щодо об`єктивності та правдивості показань обвинуваченої.

За таких обставин, суд вважає, що дії ОСОБА_4 , слід кваліфікувати за ч.3 ст.185 КК України, що виразились в таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, поєднаному з проникненням у інше приміщення

Згідно ст.337 КПК України суд діє в межах висунутого обвинувачення.

Згідно з п.3 ч.1 ст.65 КК України суд, призначаючи покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, обвинувачена ОСОБА_4 у відповідності до положень ст.12 КК України вчинила тяжкий злочин, у вчиненому розкаялась, на обліку у лікаря-психіатра не перебуває (а.с.48), на обліку в лікаря-нарколога не перебуває (а.с.47), раніше судима (а.с.41-46), негативно характеризується за місцем мешкання (а.с.52), не працює.

Обвинувачена ОСОБА_4 вчинила умисний злочин, раніше притягувалася до кримінальної відповідальності, востаннє засуджена 14.12.2016 року Ямпільським районним судом Сумської області за ч.3 ст.185, ст.75 КК України до 3-х років позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік 6 місяців, на шлях виправлення не стала.

Обставинами, що пом`якшує покарання обвинуваченої ОСОБА_4 згідно ст.66 КК України є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_4 згідно ст.67 КК України, судом не встановлено.

Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. При цьому суд також враховує, що відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч.2 ст.50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових злочинів.

При розгляді даного кримінального провадження суд керувався принципами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно ст.6 якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом; кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

З урахуванням наведеного, конкретних обставин справи, особи обвинуваченої, її ставлення до вчиненого, обставин, які пом`якшують та обтяжують його покарання, з урахуванням думки потерпілої, враховуючи роз`яснення, надані в п.2, п.25, п.26 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд вважає, що при обранні покарання обвинуваченому слід визначити покарання, яке буде пов`язане з позбавленням волі, оскільки вона не може бути виправлена без ізоляції від суспільства. При обранні остаточного покарання ОСОБА_4 слід визначити його за правилами, передбаченими ст.71 КК України.

Обрана підсудній міра покарання буде необхідною і достатньою для її виправлення та попередження нових злочинів.

Долю речових доказів вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України витрати на залучення експертів по даному кримінальному провадженню за проведення судової товарознавчої експертизи на загальну суму 429,00 грн. (чотириста двадцять дев`ять грн. 00 коп.), згідно наданих довідок про витрати на проведення експертизи в кримінальному провадженні, покласти на обвинувачену.

Під час досудового розслідування відносно ОСОБА_4 обирався запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання строком до 26.06.2018 року (включно).

Цивільний позов в даному кримінальному провадженні відсутній.

Керуючись п.1, п.2, п.25, п.26 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», ч.3 ст.349, ст.368, ст.370, ст.371, ст.373, ст.374 КПК України, суд,
УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

Згідно з ч.1 ст.71 КК України до покарання за даним вироком частково приєднати невідбуте покарання за попереднім вироком Ямпільського районного суду Сумської області від 14.12.2016 року.

За сукупністю вироків визначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 1 (один) місяць.

До вступу вироку в законну силу ОСОБА_4 запобіжний захід не обирати.

Речові докази: алюмінієві каструлі об`ємом по 3 л. кожна, в кількості 7 штук, передані на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_5 , вважати повернутими останній.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати на проведення судової товарознавчої експертизи № 19/119/11-1/1595е від 04.05.2018 року в сумі 429 грн. (чотириста двадцять дев`ять грн. 00 коп.)

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Сумської області через Ямпільський районний суд Сумської області протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні

Суддя ОСОБА_1