АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 серпня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати по кримінальним справам апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,,

адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду, в режимі відео конференції, кримінальне провадження № 0000471 за апеляційною скаргою прокурора відділу процесссуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури Донецької області ОСОБА_8 на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 квітня 2018 року стосовно

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Донецька Донецької області, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України,
В с т а н о в и л а:
Вказаною ухвалою, в задоволенні клопотання про здійснення спеціального судового розгляду у кримінальному провадженні № 0000471 від 07 вересня 2015 року за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України, відмовлено.
Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000471 від 07 вересня 2015 року за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України повернуто прокурору відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури Донецької області для усунення виявлених недоліків.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що недотримання норм Кримінального процесуального кодексу України при направленні обвинувального акту за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України до суду, порушення права на захист обвинуваченої ОСОБА_9 , що унеможливлює призначення судового розгляду без надання належних умов для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, які покладені на суд згідно зі ст. 22 КПК України, що тягне за собою безумовне повернення обвинувального акту.

Також, всупереч викладених вимог п.5 ч.2 ст. 291 КПК України, в обвинувальному акті не визначено місце скоєння кримінального правопорушення та які конкретно дії здійснила ОСОБА_9 , що позбавляє останню можливості здійснити свій захист.
Отже, в обвинувальному акті викладені лише фактичні обставини кримінального правопорушення, правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність без формулювання обвинувачення та місця скоєння кримінального правопорушення.
Крім того, на досудовому слідстві було порушено право на захист ОСОБА_9 . Відповідно до зазначеного обвинувального акту ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України. Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 258-3 КК України, відповідно до ст. 12 КК України відноситься до особливо тяжких злочинів, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна або без такої. Відповідно до ч. 1 ст. 52 КПК України участь захисника є обов`язковою у кримінальному правопорушенні щодо особливо тяжких злочинів. Виходячи з реєстру досудового розслідування, долученого до даного обвинувального акту, в Розділі ІІ. Проведені під час досудового розслідування процесуальні дії в п. 6 зазначено, що 17 вересня 2015 року ОСОБА_9 було повідомлено про підозру у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України, а згідно Розділу ІІ. Прийняті під час досудового розслідування процесуальні рішення в п.10 зазначено, що 18 вересня 2015 року була винесена постанова про залучення захисника ОСОБА_9 , тобто захисник був залучений вже після повідомлення про підозру.

В апеляційній скарзі:

-прокурор просить ухвалу суду скасувати, як незаконну, а обвинувальний акт направити на новий судовий розгляд.

Вказує на те, що суд зазначив, що в порушення п.5 ч. 2 ст. 291 КПК України в обвинувальному акті не визначено місце скоєння кримінального правопорушення та які конкретно дії вчинила ОСОБА_9 .. Такі доводи, на думку прокурора, є необґрунтованими оскільки в абз. 2,3 стор. 3 ,абз 2, стор 4 обвинувального акту чітко зазначено місце вчинення кримінального правопорушення, а саме: адміністративна будівля за адресою: 83017 Овнатаняна 38, м. Донецьк, Донецька область, територія Калінінського району.

Також на думку прокурора було безпідставно вказано на порушення права на захист ОСОБА_9 під час проведення досудового розслідування. Проте, в розумінні п.3.ч.3.ст. 314 КПК України таке порушення не є підставою для повернення обвинувального акту.

Також на думку прокурора, не може залишитись без уваги і той факт, що обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_9 повторно направлений до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області 19.01.2017, а рішення про повернення обвинувального акту прокурору для усунення недоліків прийнято судом 24.04.2018, тобто більш ніж через рік.

Вказані обставини на думку прокурора, ставлять під сумнів неупередженість суду та вказують на незаконність прийнятого рішення про відмову в задоволенні клопотання про надання дозволу на здійснення спеціального судового провадження та повернення обвинувального акту з додатками.

Заслухавши суддю - доповідача, прокурора, який підтримав вимоги апеляційної скарги, адвоката яка вважала рішення суду правильним, прохала не задовольняти апеляційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як зазначено в ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
За змістом положень ч.4 ст.110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває особі обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

При цьому обвинувачення відповідно до п.13 ч.1 ст.3 КПК України - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому КПК України.

Для формулювання обвинувачення необхідно встановити всі елементи складу кримінального правопорушення (суб`єкт, об`єкт, суб`єктивна та об`єктивна сторона) та викласти зазначене у відповідному процесуальному документі. Саме в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта суд першої інстанції здійснює судовий розгляд, як це передбачено вимогами ст. 337 КПК України.

Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що безпідставне застосування п.3 ч.3 ст.314 КПК України, є істотним порушенням кримінального процесуального закону, яке перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони спростовуються матеріалами провадження.

Відповідно до п. 3 ч.3 ст. 314 КПК України при проведенні підготовчого судового засідання, за умови, що обвинувальний акт не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України, суд має право повернути обвинувальний акт прокурору.

Суд першої інстанції дотримався вимог ст. 314 КПК України та відповідно до вимог ст.372 КПК України навів в ухвалі мотиви, на підставі яких прийшов до висновку про невідповідність обвинувального акта щодо ОСОБА_9 вимогам ст.291 КПК України, що перешкоджає призначенню кримінального провадження до судового розгляду.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали підставою для повернення обвинувального акта прокурору, є порушення органом досудового розслідування, при складанні обвинувального акта вимог ст.291 КПК України.

Суд першої інстанції обґрунтовано зазначив про те, що в обвинувальному акті не визначено місце скоєння кримінального правопорушення та які ж конкретно дії здійснила ОСОБА_9 , що позбавляє останню можливості здійснити свій захист від конкретно обвинувачення.

Також немає даних, чи оглошувалась ОСОБА_9 в міжнародний розшук.

Отже, в обвинувальному акті викладені лише фактичні обставини кримінального правопорушення, правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність без формулювання обвинувачення та місця скоєння кримінального правопорушення.
Як правильно вказав районний суд, на досудовому слідстві було порушено право на захист ОСОБА_9 . Відповідно до зазначеного обвинувального акту ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України. Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 258-3 КК України, відповідно до ст. 12 КК України відноситься до особливо тяжких злочинів, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна або без такої. Відповідно до ч. 1 ст. 52 КПК України участь захисника є обов`язковою у кримінальному правопорушенні щодо особливо тяжких злочинів. Виходячи з реєстру досудового розслідування, долученого до даного обвинувального акту, в Розділі ІІ. Проведені під час досудового розслідування процесуальні дії в п. 6 зазначено, що 17 вересня 2015 року ОСОБА_9 було повідомлено про підозру у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України, а згідно Розділу ІІ. Прийняті під час досудового розслідування процесуальні рішення в п.10 зазначено, що 18 вересня 2015 року була винесена постанова про залучення захисника ОСОБА_9 .. Тобто захисник був залучений вже після повідомлення про підозру.
На користь зазначеного свідчить той факт, що до початку судового провадження у даному кримінальному провадженні, ОСОБА_9 не мала побачень зі своїм захисником, не спілкувалася з останньою, не узгоджувала позицію захисту. Її місце знаходження не відоме, відповідно до викликів, які відображаються в газеті «Урядовий Кур`єр», остання не з`являється, причини неявки суду не повідомляє.
Чи вручена їй належним чином підозра у інкримінованому злочині,- не відомо.
В обвинувальному акті встановлено невідповідність вказаного процесуального рішення вимогам ст. 291 КПК України.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, а рішення суду про його повернення прокурору не суперечить вимогам закону, є обґрунтованим і вмотивованим.

Статтею 8 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Отже колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги прокурора не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду судового рішення суду першої інстанції у кримінальному провадженні, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали суду.

Керуючись ст.ст.404,405,407,419 КПК України, колегія судів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відділу процесссуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури Донецької області ОСОБА_8 ,- залишити без задоволення.

Ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 квітня 2018 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_9 ,обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України, повернуто прокурору для усунення виявлених недоліків - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді: