Справа №587/1559/16-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/235/18 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Розбещення неповнолітніх
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2018 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження № 587/1559/16-к за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 на вирок Сумського районного суду Сумської області від 06 листопада 2017 року, яким

ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Луків, Турійського району Волинської області, який зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимого

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.156 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

До Апеляційного суду Сумської області надійшли апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 на вирок Сумського районного суду Сумської області від 06 листопада 2017 року, в яких:

- прокурор просить дослідити характеризуючі особу обвинуваченого дані; вирок суду скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості; ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.156 КК України та призначити покарання у виді 7 років позбавлення волі; в іншій частині вирок суду залишити без змін;

- захисник просить вирок суду змінити в частині призначеного ОСОБА_8 покарання, призначивши її підзахисному покарання за ч.2 ст.156 КК України із застосуванням ст.75 КК України.

Даним вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.156 КК України та призначено покарання у виді 6 років позбавлення волі.

Цим же вироком постановлено стягнути з ОСОБА_8 на користь держави витрати за проведення судових експертиз в сумі 897,60 грн.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст.100 КПК України.

В обґрунтування вимог поданої апеляційної скарги прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій за ч.2 ст.156 КК України, вважає вирок суду незаконним та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Вказує на те, що призначене ОСОБА_8 покарання не відповідає вимогам ст.65 КК України. Вважає, що вину ОСОБА_8 визнав в повному обсязі лише під час судових дебатів за результатами досліджених доказів, розраховуючи таким чином, на думку прокурора, на призначення судом менш суворого покарання, а тому вважає, що суд безпідставно визнав пом`якшуючою покарання обставиною повне визнання вини обвинуваченим. Також, на думку прокурора, не врахував суд в повній мірі і завдану неповнолітній ОСОБА_10 значну психологічну травму протиправними діями обвинуваченого, внаслідок чого вона тривалий час відвідувала психолога, що, як стверджує прокурор, підтверджується показами її матері, наданими в судовому засіданні.

Незважаючи на те, що при призначенні покарання суд не вийшов за межі санкції статті, якою передбачена кримінальна відповідальність за вчинений обвинуваченим злочин, на думку прокурора, необ`єктивність суду в оцінці даних, які характеризують особу обвинуваченого та ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 злочину, суспільна небезпечність якого полягає у спричиненні шкоди нормальному моральному розвитку дитини, її статевої недоторканності, дала можливість уникнути обвинуваченим більш суворого покарання і обумовила постановлення несправедливого через м`якість судового рішення.

За змістом доводів апеляційної скарги захисник ОСОБА_7 , не оспорюючи правильність кваліфікації дій її підзахисного за ч.2 ст.156 КК України та доведеність вини вважає вирок суду несправедливим внаслідок невідповідності призначеного ОСОБА_8 покарання ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через суворість. Так, вказує на те, що її підзахисний повністю визнав свою вину, щиро розкаявся у скоєному, сприяв розкриттю злочину, має постійне місце проживання, за місцем мешкання характеризується позитивно, на обліку у лікарів не перебуває, на час апеляційного розгляду сплатив витрати за проведення судових експертиз. Зазначає також, що потерпіла ОСОБА_10 та її законний представник ОСОБА_11 матеріальних та моральних претензій до обвинуваченого не мають, тяжких наслідків для потерпілої від вчиненого її підзахисним не настало, він перед ними вибачився. В підтвердження цього, посилається на заяву законного представника потерпілої ОСОБА_11 , додану до апеляційної скарги, в якій вона вказує, що примирилися з потерпілим, просить не позбавляти його волі. До того ж додає, що законний представник потерпілої в судовому засіданні просила суд не позбавляти волі обвинуваченого. На думку захисника, вказані обставини дають підстави стверджувати, що її підзахисний ніякої загрози для суспільства не несе, а тому вважає, що його виправлення можливе без ізоляції для суспільства.

За вироком суду ОСОБА_8 визнаний винним в тому, що 12 червня 2016 року близько 18:00 год., вийшов з власного домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , де побачив раніше йому знайому ОСОБА_10 , 2003 р.н., яка гралася неподалік його домоволодіння.

Після чого, маючи на меті задоволення статевої пристрасті, ОСОБА_8 запросив ОСОБА_10 до свого житлового будинку, розташованого за вказаною адресою, на що вона погодилась. Перебуваючи в одній з кімнат житлового будинку, ОСОБА_8 , усвідомлюючи малолітній вік ОСОБА_12 , продовжуючи свої злочинні дії, направленні на розбещення малолітньої ОСОБА_10 , бажаючи задовольнити свою статеву пристрасть, збудити статевий інстинкт та досягнути збудження потерпілої вчинив розпусні дії щодо ОСОБА_10 .

Заслухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи прокурора, на підтримку поданої апеляційної скарги, захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 на підтримку поданої захисником апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Висновки суду, за встановлених у вироку обставин, про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчинені розпусних дій щодо малолітньої особи, що відповідає правовій кваліфікації за ч.2 ст.156 КК України, ніким з учасників судового провадження не оспорюються, а тому колегія суддів, не встановивши істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду першої інстанції дійти правильних висновків в цій частині, не переглядає їх відповідно до ч.1 ст.404 КПК України.

Перевіряючи законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції в межах апеляційних скарг прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 лише в частині призначеного ОСОБА_8 покарання, колегія суддів не вбачає підстав для їх задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до положень ст.ст.50,65 КК України особі, яка вчинила злочин має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Законом про кримінальну відповідальність за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.156 КК України встановлено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років або без такого.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження при його розгляді та ухваленні вироку суд першої інстанції в частині призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання вказаних вимог закону дотримався в повному обсязі.

Так, призначаючи обвинуваченому покарання, суд першої інстанції відповідно до вимог ст.65 КК України врахував характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, зокрема важливість та значущість моральних цінностей, на які посягнув ОСОБА_8 , що він вчинив тяжкий злочин відносно малолітньої особи, сукупність даних, які характеризують особу обвинуваченого.

До обставин, які пом`якшують покарання, відповідно до ст.66 КК України, суд першої інстанції вірно відніс щире каяття, сприяння розкриттю злочину та визнання обвинуваченим вини.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст.67 КК України, суд першої інстанції не встановив.

Врахувавши всі зазначені обставини в їх сукупності, положення ст.ст.50, 65 КК України, реалізуючі принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у межах санкції ч.2 ст.156 КК України у виді позбавлення волі в розмірі наближеному до мінімального без призначення додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю, мотивувавши своє рішення щодо необхідності призначення саме такого покарання.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги прокурора про необ`єктивність суду в оцінці даних, які характеризують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 злочину, зокрема у спричиненні шкоди нормальному моральному розвитку дитини, її статевої недоторканності, заподіяння потерпілій значної психологічної травми протиправними діями обвинуваченого, внаслідок чого вона тривалий час відвідувала психолога, колегія суддів вважає, що суд з достатньою повнотою перевірив та проаналізував їх в сукупності з іншими обставинами, які враховуються при призначенні покарання та дійшов вірного висновку, що покарання у виді 6 років позбавлення волі є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Не погоджується колегія суддів і з доводами прокурора про безпідставне визнання обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого визнання ним своєї вини посилаючись при цьому на те, що вину ОСОБА_8 визнав в повному обсязі лише під час судових дебатів за результатами досліджених доказів, оскільки визнання вини обвинуваченим в повному обсязі та його каяття саме під час судових дебатів, на переконання колегії суддів, не ставить під сумнів засудження ним своєї злочинної поведінки та визнання вини і готовності нести кримінальну відповідальність.

Підстав для призначення обвинуваченому ОСОБА_8 більш суворого покарання за наведених прокурором в апеляційній скарзі підстав, колегія суддів не вбачає.

Оцінюючи вимоги апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 щодо пом`якшення обвинуваченому призначеного судом першої інстанції покарання, а саме звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, колегія суддів вважає ці доводи необґрунтованими й апеляційну скаргу відхиляє з наступних міркувань.

Так, наведені в апеляційній скарзі доводи щодо мотивів пом`якшення покарання, а саме те, що він повністю визнав свою вину, щиро розкаюється у вчиненому, сприяв розкриттю злочину обґрунтовано визнані судом першої інстанції як пом`якшуючі покарання обставини та враховані при призначенні обвинуваченому покарання за ч.2 ст.156 КК України, а тому колегія суддів не вважає їх слушними.

Аргументи адвоката в підтвердження обставин для пом`якшення її підзахисному покарання, зокрема наявність у нього постійного місця проживання, позитивні характеристики за місцем мешкання, а також те, що потерпіла та її законний представник не мають до нього матеріальних та моральних претензій, примирилися та просили не позбавляти волі обвинуваченого, надавши в підтвердження цьому письмову заяву законного представника потерпілої, яка додана до апеляційної скарги захисника, колегія суддів не вважає їх такими, які дають обґрунтовані підстави для призначення йому покарання із застосуванням ст.75 КК України, чого власне він і бажає.

На переконання колегії суддів, позитивна характеристика обвинуваченого по місцю проживання та заява законного представника потерпілої ОСОБА_11 , в якій вона просила не позбавляти ОСОБА_8 волі в даному випадку не є вирішальним при призначені ОСОБА_8 покарання, враховуючи, що відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю, обвинувачений вчинив тяжкий злочин проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи, обставини і спосіб вчинення злочину.

Доказів сплати обвинуваченим витрат, пов`язаних із проведенням судових експертиз стягнутим з нього на користь держави оскаржуваним вироком матеріали кримінального провадження не містять.

Крім того, що стосується доводів адвоката ОСОБА_13 про те, що законний представник потерпілої ОСОБА_10 - ОСОБА_11 в судовому засіданні вважала за можливе не позбавляти волі обвинуваченого, то дані обставини не підтверджуються звукозаписами судових засідань від 09 лютого та 10 березня 2017 року за участі законного представника потерпілої ОСОБА_11 (а.к.п.196).

Застосування в даному випадку ст.75 КК України, як того просить захисник в інтересах обвинуваченого, є недоречним. Вважати призначене ОСОБА_8 покарання у виді 6 років позбавлення волі надмірно суворим та несправедливим у колегії суддів немає, навіть з урахуванням і тих обставин, на які є посилання в апеляційній скарзі захисника, та з огляду на це колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення.

Відповідно до приписів ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Колегія суддів вважає, що покарання призначене судом першої інстанції ОСОБА_8 у виді 6 років позбавлення волі повністю відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним злочину та особі обвинуваченого, узгоджується із санкцією статті обвинувачення, відповідає інтересам суспільства, є обґрунтованим, а також є достатнім та необхідним для його виправлення та запобігання вчинення нових злочинів.

Рішення щодо призначеного ОСОБА_8 покарання належним чином умотивоване і відповідає вимогам кримінального закону, а тому підстав для зміни чи скасування вироку через невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі винного, про що ставиться питання в апеляційних скаргах прокурора у кримінальному проваджені ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 , колегія суддів не вбачає.

Переконливих аргументів на спростування такого висновку суду й на підтвердження того, що призначене покарання, яке полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод обвинуваченого є недостатнім для досягнення мети заходу примусу, апеляційні скарги не містять.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Вирок Сумського районного суду Сумської області від 06 листопада 2017 року відносно ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала суду набирає чинності негайно та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

.