АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/233/18 Справа № 183/3858/16 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

судді - доповідача ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4

при секретарях: ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6

за участю прокурорів: ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10

потерпілого ОСОБА_11 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі матеріали за апеляційною скаргою представника потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 адвоката ОСОБА_13 на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 листопада 2017 року щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Іларіонове, Синельниківського району, Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, одруженого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого

визнаного винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000418,-

встановила:

Вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 листопада 2017 року ОСОБА_9 визнано винним у тому, що він 20 травня 2016 близько 08 год. 05 хв., керуючи технічно справним автомобілем «КАМАЗ 5511», рухався по автодорозі «Харків-Сімферополь» зі сторони с. Губиниха в напрямку с. Вільне, Новомосковського району, Дніпропетровської області.

У ході руху на зазначеній ділянці автодороги, ОСОБА_9 змінив напрямок свого руху вліво, внаслідок чого здійснив зіткнення, на лівому узбіччі автодороги «Харків-Сімферополь» на ділянці 177 км + 970 м, з автомобілем «ВАЗ 21011» під керуванням ОСОБА_11 , що рухався позаду в попутному напрямку, частково по зустрічній смузі для руху, виконуючи маневр обгону вищезазначеного автомобіля, на передньому пасажирському сидінні якого перебувала ОСОБА_14 ..

Своїми діями водій ОСОБА_9 грубо порушив вимоги п.п. 1.3, 1.5., 2.3. (б), 10.1 «Правил дорожнього руху України».

Порушення п. 10.1 «Правил дорожнього руху України» водієм ОСОБА_9 перебуває в причинному зв`язку з настанням події даної дорожньо-транспортної пригоди.

Внаслідок вказаних злочинних дій Кеби, потерпілій ОСОБА_14 спричинені тяжкі тілесні ушкодження, які привели до смерті потерпілої 21.05.2016 р. від закритої тупої травми грудної клітини, що супроводжувалася переломами ребер з права та зліва, розривом правої легені, які привели до гострої крововтрати.

Потерпілому ОСОБА_11 спричинені тілесні ушкодження середньої ступені тяжкості, що зумовлюють тривалий розлад здоров`я.

Вказаним вироком ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченому ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з позбавленням права керування транспортними засобами строком 3 роки.

Звільнено ОСОБА_9 на підставі п. «є» ст. 1 ЗУ «Про амністію у 2016 році» від відбування призначеного покарання.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_11 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_11 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 16 228 грн. 07 коп. В рахунок відшкодування моральної шкоди 1 000 000 грн.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_12 про стягнення з ОСОБА_9 на її користь в рахунок відшкодування моральної шкоди задоволено.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Стягнути з ОСОБА_9 на користь держави витрати на проведення експертизи у сумі 2 819 грн. 20 коп.

Представник потерпілих в своїй апеляційній скарзі просить вирок щодо ОСОБА_9 в частині застосування Закону України «Про амністію у 2016 році» та звільнення від відбування призначеного покарання - скасувати, в решті залишити без зміни.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що в матеріалах кримінального провадження не міститься доказів на підтвердження, що ОСОБА_15 , 1938 року народження - мати обвинуваченого, є живою на момент винесення оскаржуваного вироку, а саме відсутня інформація з органів державної реєстрації актів цивільного стану.

Крім того, судом першої інстанції не перевірено наявність чи відсутність у неї інших працездатних дітей.

Потерпіла ОСОБА_12 та представник потерпілих адвокат ОСОБА_16 в судове засідання апеляційної інстанції не з`явилися, про дату, час та місце слухання справи повідомлені належним чином. З урахуванням думки учасників провадження, колегія суддів вважає за можливе розглянути подану апеляційну скаргу за їх відсутності, відповідно до вимог ст. 405 КПК.
Під час апеляційного розгляду потерпілий підтримав апеляційну скаргу свого представника, просив її задовольнити в повному обсязі.
Обвинувачений, його захисник та прокурор заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вважали вирок законним та обґрунтованим.
В судових дебатах учасники кримінального провадження підтримали такі ж позиції.

Заслухавши суддюдоповідача, думки учасників судового засідання, дослідивши та перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляції, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Суд першої інстанції, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до вимог ч. 1 ст. 337 КПК, згідно з якими, судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Судом чітко дотримано ст. 17 ЗУ від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», де передбачено, що при розгляді справ суду застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 КПК, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Судом першої інстанції повністю враховано і п. 65 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом».

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як вбачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, викладених у вироку, а також правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 286 КК України - вірна та ґрунтується на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, оцінці сукупності доказів з точки зору належності, допустимості та достовірності, і ніким з учасників кримінального провадження не оскаржуються.
При обранні обвинуваченому виду та міри покарання, суд першої інстанції враховував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно зі ст. 12 КК України, відноситься до категорії необережних тяжких, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем мешкання характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не працює, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що обвинуваченому ОСОБА_9 необхідно призначити покарання в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі із застосуванням додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Зазначений висновок є обґрунтованим та відповідає вимогам ст. ст. 65 67 КК України, а призначене судом покарання у відповідності до ст. 50 КК України є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та для запобігання вчиненню ним нових злочинів.

Враховуючи, що обвинувачений має на утриманні матір, 1938 року народження, і в судовому засіданні не встановлено, що вона має інших працездатних дітей, суд прийшов до висновку по можливість звільнення обвинуваченого від відбування призначеного основного і додаткового покарання на підставі п. «є» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Даний висновок суду на переконання колегії є законним та обґрунтованим, оскільки відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1 Закону України "Про застосування амністії в Україні", амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального Кодексу України та цього Закону.

Згідно зі ст. 3 даного Закону, установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

07 вересня 2017 року набрав чинності Закону України "Про амністію у 2016 році" від 22.12.2016 №1810-VIII. Дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до набрання ним чинності включно (ст. 13 вказаного Закону).

Відповідно до п. "є" ст. 1 Закону України "Про амністію у 2016 році", звільненню від покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних із позбавленням волі, підлягають особи, визнані винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України, особи, визнані винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України, а також особи, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, які на день набрання чинності цим Законом мають одного чи обох батьків, які досягли 70-річного віку або визнані інвалідами першої групи, за умови, що в цих батьків немає інших працездатних дітей.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження (т. 1 а.с. 134, 135, 136) а також відповідей на запити апеляційного суду (т. 3 а.с. 34, 43), обвинувачений ОСОБА_9 має матір ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з якою вони проживають однією сім`єю. Інших членів сім`ї та не має.

Обмежень щодо застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_9 амністії, передбачених ст. 4 Закону України "Про застосування амністії в Україні" та ст. 9 Закону України "Про амністію у 2016 році", судом не встановлено.

За таких обставин висновок суду першої інстанції про можливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_9 підстав Закону України «Про амністію у 2016 році» є законним та обґрунтованим.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про амністію у 2016 році», особи, на яких поширюється дія цього Закону, можуть бути звільнені від відбування основного і додаткового покарання, призначеного судом, крім конфіскації майна, у частині вироку, що не була виконана на день набрання чинності цим Законом.

Як вбачається із суті зазначеної норми закону, суд, приймаючи рішення про застосування до особи амністії, звільняє останнього як від основного, так і від додаткового покарання призначеного судом.

За таких підстав, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги потерпілих є безпідставними, а вирок щодо ОСОБА_9 законним та обґрунтованим.

Керуючись ст. ст. 407, 409, 419 КПК України, п. 3 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів», колегія судді, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 адвоката ОСОБА_13 залишити без задоволення.

Вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 листопада 2017 року щодо ОСОБА_9 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з дня проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст. 426 КПК України до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4