УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 листопада 2018 року

м. Київ
справа № 323/3989/16-к

провадження № 51-9591ск18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу потерпілої ОСОБА_4 на ухвалу Оріхівського районного суду Запорізької області від 19 січня 2018 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 24 липня 2018 року щодо ОСОБА_5 ,
встановив:
Оріхівський районний суд Запорізької області ухвалою від 19 січня 2018 року звільнив ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження № 0000523 від 05 квітня 2013 року за її обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК, закрив.
Апеляційний суд Запорізької області ухвалою від 24 липня 2018 року ухвалу місцевого суду залишив без змін.
В адресованій Вищому спеціалізованому суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ касаційній скарзі потерпіла ОСОБА_4 , посилаючись на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків судів фактичним обставинам кримінального провадження та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати судові рішення місцевого та апеляційного судів щодо ОСОБА_5 .
Статтею 427 Кримінального процесуального Кодексу України (далі - КПК) встановлені вимоги, яким має відповідати касаційна скарга.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 427 КПК, у касаційній скарзі зазначається найменування суду касаційної інстанції.
15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким, відповідно, внесено зміни до КПК і визначено, що судом касаційної інстанції є Верховний Суд, при цьому припинено діяльність Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Однак потерпіла ОСОБА_4 , всупереч вимог КПК, звернулася до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, яку адресовано не Верховному Суду, а Вищому спеціалізованому суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Крім того, згідно з пунктами 4, 5 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень та вимоги особи, що подає касаційну скаргу.
Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).

Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.
Однак, всупереч наведеним положенням процесуального закону, у поданій скарзі потерпіла не зазначила, яких саме порушень допустилися суди першої та апеляційної інстанцій, та не конкретизувала у чому саме ці порушення полягали, як вони вплинули на законність й обґрунтованість постановлених цими судами судових рішень, та чому їх (ці порушення) слід відносити до безумовних підстав для скасування касаційним судом цих судових рішень, відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК, з огляду на положення статей 284, 370, 412, 419 цього Кодексу.
Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 фактично зводяться до її посилань на неповноту судового розгляду та заперечень правильності встановлених фактичних обставин кримінального провадження, що в силу статей 433, 438 КПКне є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Суд касаційної інстанції є судом права, відповідно до ст. 433 КПК переглядає судові рішення у межах касаційної скарги, тому недотримання особою, яка звертається з касаційною скаргою положень ст. 427 цього Кодексу, перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Крім того, вимоги до суду касаційної інстанції, викладені потерпілою у скарзі, не відповідають змісту ст. 436 КПК щодо повноважень суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги. Зокрема, цією нормою визначено, що суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу без задоволення; скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; змінити судове рішення.
В касаційній скарзі потерпіла просить скасувати судові рішення щодо ОСОБА_5 , відмовити у звільненні її від кримінальної відповідальності та засудити, що суперечить ст. 436 КПК.

Оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, які до неї ставляться, її потрібно залишити без руху та встановити строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків.
Керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Верховний Суд
постановив:
Залишити касаційну скаргу потерпілої ОСОБА_4 без руху і встановити десятиденний строк із дня отримання ухвали на усунення зазначених у ній недоліків.
У разі невиконання викладених в ухвалі вимог касаційну скаргу буде повернуто скаржникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3