Дата документу Справа № 336/3273/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №336/3273/17 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/778/254/18 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2018 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, громадянина України, який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

законного представника ОСОБА_8 ,

захисника-адвоката ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_7 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 25 липня 2017 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.3 ст.185 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, до 1 місяця арешту та на підставі ст.ст.75, 104 КК України звільнено від відбування призначеного судом покарання з іспитовим строком на 1 рік, та з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 КК України.

Вирішена доля речових доказів у кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи обставин справи, доведеність вини та кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_6 , просить вищевказаний вирок суду першої інстанції скасувати, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки, та на підставі ст.ст.75 104 КК України, звільнити останнього від відбування основного покарання з іспитовим строком на 1 рік. В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що призначене ОСОБА_6 покарання не відповідає вимогам ст.65 КК України, у зв`язку з тим, що суд першої інстанції не в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за те, що він 16 березня 2017 року, приблизно о 05:00 годині, маючи умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, впевнившись у тому, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, через відкриту хвіртку, проник на територію домоволодіння АДРЕСА_2 , звідки з фасадної сторони будинку вільним доступом таємно викрав майно, яке належить ОСОБА_10 , чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду на суму 2600 грн.

Заслухавши доповідь судді; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу і наполягав на її задоволенні в повному обсязі; обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_9 , законного представника ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги і вважали вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні повністю визнав себе винним, дав показання по суті пред`явленого йому обвинувачення, у зв`язку з чим, на підставі ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження всіх доказів відносно фактичних обставин справи, оскільки вони учасниками судового провадження не оспорювались.

Доведеність вини й кваліфікація дій обвинуваченого ніким з учасників провадження не оспорюється.

Відповідно до вимог п.1 постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення кримінального покарання» призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд призначив у відповідності з положеннями ст.65 КК України, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких, особу обвинуваченого, який вчинив злочин у неповнолітньому віці, свою вину у вчиненому визнав в повному обсязі, щиросердно розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, раніше не судимий, добровільно відшкодував шкоду потерпілому, думку потерпілого. Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнав щире каяття обвинуваченого, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування завданої шкоди. Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

З урахуванням обставин кримінального провадження та відомостей про особу обвинуваченого, суд зробив правильні висновки про те, що обставини, які пом`якшують покарання, істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення та дають можливість для застосування положень ст.69 КК України і призначення останньому більш м`якого покарання ніж передбачено законом, але пов`язаного з ізоляцією від суспільства.

Крім того, враховуючи відомості про особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання, навчається в НЗ «Запорізький професійний ліцей залізничного транспорту», за місцем проживання і навчання характеризується виключно позитивно, згідно з досудовою доповіддю органу пробації, ризик вчинення повторного правопорушення ОСОБА_6 оцінюється як низький, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду про можливість звільнення обвинуваченого від призначеного покарання з випробуванням на підставі ст.ст.104, 75,76 КК України.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі прокурора, на думку колегї суддів, правильність вказаних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Одна лише тяжкість вчиненого правопорушення, без врахування всіх інших обставин провадження та відомостей про особу винного у сукупності, не може бути безумовною перешкодою для застосування положень ст.69 КК України.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався вимог ст.65 КК України, і підстав для призначення обвинуваченому ОСОБА_6 більш суворого покарання не вбачає.

Порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть зміну чи скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 25 липня 2017 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.3 ст.185 КК України, - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення, та може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4