ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/133/18 Справа № 204/7352/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 жовтня 2018 року про відмову у задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для забезпечення видачі особи (екстрадиційний арешт) щодо
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Республіки Узбекистан, який розшукується правоохоронними органами Республіки Узбекистан, у зв`язку із вчиненням злочину, передбаченого ст. 81 КК Республіки Узбекистан,
за участю:
секретаря ОСОБА_7 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
особи, щодо якої
вирішується питання про
екстрадиційний арешт ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 жовтня 2018 року відмовлено в задоволенні клопотання керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для забезпечення видачі особи (екстрадиційний арешт), та застосовано щодо затриманого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту без застосування електронного засобу контролю, в період часу з 20.00 години до 07.00 години строком на 60 днів, тобто до 06 грудня 2018 року включно.

Мотивуючи ухвалене рішення, слідчий суддя посилався на те, що прокурором не надано відомостей про ухилення особи від правосуддя у запитуючій стороні та дотримання нею умов, на яких відбулося звільнення її з-під варти під час цього або інших кримінальних проваджень. Окрім того, постановою слідчого прокуратури Уртачирчикського району від 01.02.1995 порушена кримінальна справа за ознаками злочину, передбаченрого ст.81 КК УзССР, та постановою від 10.02.1995 притягнуто ОСОБА_6 у якості обвинуваченого, однак це обвинувачення оголошено не було, та цією ж постановою його оголошено у розшук. Також, слідчий суддя зазначає, що ОСОБА_6 є громадянином Республіки Узбекистан, до державної міграційної служби України з питань набуття громадянства України та статусу біженця не звертався, однак 30.11.2010 отримав посвідку на постійне місце проживання в Україні, та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_6 зареєстрував шлюб з ОСОБА_10 22.06.2012 року, має постійне місце проживання зі своєю дружиною за адресою: АДРЕСА_2 , а також до його затримання мав постійне офіційне місце роботи у Підгороднянській школі №2, тобто має стійкі соціальні зв`язки, одружений, має родину і на його утриманні перебуває дружина, має місце реєстрації та проживання за місцем реєстрації.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для забезпечення видачі особи (екстрадиційний арешт) щодо ОСОБА_6 .
Обґрунтовуючи заявлені вимоги, прокурор посилається на порушення судом вимог ст. 370 КПК України. Прокурор зазначає, що в клопотанні були наведені достатні мотиви та надані належні докази на підтвердженні обґрунтованості вимог про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Між тим, слідчий суддя таким обставинам належної оцінки не дав та обґрунтував своє рішення лише тим, що ОСОБА_6 не було оголошено постанову про обрання відносно нього запобіжного заходу, а також його свідченнями про наявність постійного місця проживання та стійких соціальних зв`язків. При цьому, докази на підтвердження наданих відомостей не дослідив. На переконання прокурора, наявність посвідки та дружини не є гарантією, що ОСОБА_6 не буде переховуватись від правоохоронних органів. Прокурор вважає, що слідчим суддею не дотримано вимог ст. 585 КПК України, оскільки не встановлено відповідних підстав для застосування альтернативного запобіжного заходу. Окрім того, прокурор звертає увагу, на те що ст. 60 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22 січня 1993 року, взагалі не передбачено застосування запобіжного заходу тримання під вартою та договірна сторона повинна негайно вжити заходів до взяття під варту особи, видача якої вимагається, за винятком тих випадків, коли видача не може бути здійснена.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який апеляційну скаргу підтримав; особу, щодо якої вирішується питання про застосування екстрадиційного арешу та його захисника, які проти задоволення апеляційної скарги заперечували й просили ухвалу залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.
Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 1 КПК України, порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.
З положень ст. 9 Конституції України та ст. 19 Закону України "Про міжнародні договори України" вбачається, що чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України встановлено інші правила ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору України.
Згідно зі ст. 1, 2 Європейської конвенції про видачу правопорушників від 13.12.1957, ст. 56 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних, і кримінальних справах від 22.01.1993, договірні сторони зобов`язуються на вимогу видавати одна одній осіб, які перебувають на їх території, для притягнення до кримінальної відповідальності. Видача правопорушників здійснюється за правопорушення, за які відповідно до законів запитуваної та запитуючої сторін передбачено покарання на максимальний строк не менше одного року позбавлення волі.
Виходячи з вимог частин 1, 3, 4 статті 583 КПК України, до затриманої особи, яка вчинила злочин за межами України, застосовується тимчасовий арешт до сорока діб або інший встановлений відповідним міжнародним договором України строк до надходження запиту про її видачу. Прокурор звертається до слідчого судді, у межах територіальної юрисдикції якого здійснено затримання, із клопотанням про застосування тимчасового арешту.
Відповідно до ч. 1 ст. 584 КПК України, після надходження запиту компетентного органу іноземної держави про видачу особи за дорученням або зверненням центрального органу України прокурор звертається з клопотанням про її екстрадиційний арешт до слідчого судді за місцем тримання особи під вартою.
Згідно з вимогами ст. 585 КПК України, за наявності обставин, які гарантують запобігання втечі особи та забезпечення у подальшому її видачі, слідчий суддя може обрати щодо такої особи запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою (екстрадиційним арештом).
При вирішенні питання про можливість застосування запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, слідчий суддя обов`язково враховує:
1) відомості про ухилення особи від правосуддя у запитуючій стороні та дотримання нею умов, на яких відбулося звільнення її з-під варти під час цього або інших кримінальних проваджень;
2) тяжкість покарання, що загрожує особі в разі засудження, виходячи з обставин, встановлених під час заявленого кримінального правопорушення, положень закону України про кримінальну відповідальність і усталеної судової практики;
3) вік та стан здоров`я особи, видача якої запитується;
4) міцність соціальних зв`язків особи, у тому числі наявність у неї родини та утриманців.
У разі порушення особою, щодо якої розглядається запит про її видачу, умов обраного запобіжного заходу слідчий суддя за клопотанням прокурора має право постановити ухвалу про застосування екстрадиційного арешту для забезпечення видачі особи.
Колегія суддів вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального законодавства України при розгляді клопотання прокурора слідчим суддею були дотримані.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 31 серпня 2018 року до ОСОБА_6 на підставі ст. 583 КПК України застосовано запобіжний захід у вигляді тимчасового арешту на строк 40 діб, до надходження запиту від компетентних органів Республіки Узбекистан про його екстрадицію.
05 жовтня 2018 року до суду надійшло клопотання про застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Відмовляючи у задоволенні клопотання прокурора слідчий суддя посилався на відсутність підстав для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Перевіривши матеріали провадження, підстав вважати наведені висновки такими, що суперечать вимогам закону, суд апеляційної інстанції не вбачає.
Матеріалами провадження підтверджено, що 01 лютого 1995 року порушена кримінальна справа за ознаками злочину, передбаченого ст. 81 КК УзССР та Ппстановою слідчого прокуратури Уртачирчикського району від 10 лютого 1995 року ОСОБА_6 притягнуто у якості обвинуваченого та оголошено у розшук. При цьому, обвинувачення ОСОБА_6 пред`явлено не було.
30 листопада 2010 року ОСОБА_6 отримав посвідку на постійне місце проживання в Україні, згідно з якою зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Окрім того, ОСОБА_6 одружений, має постійне місце проживання зі своєю дружиною за адресою: АДРЕСА_2 , а також до затримання мав постійне офіційне місце роботи у Підгороднянській школі №2, на посаді різноробочого. Згідно наданих під час апеляційного розгляду відомостей, ОСОБА_6 також є пенсіонером, має пенсійне посвідчення, видане Пенсійним фондом України.
З урахуванням викладених обставин, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для застосування виключного запобіжного заходу та довів, що забезпечення належної процесуальної поведінки ОСОБА_6 можливе без ізоляції його від суспільства. При цьому, слідчий суддя надав належну оцінку всім обставинам, які дають підстави для застосування альтернативного запобіжного заходу у відповідності з вимогами ст. 585 КПК України.
Слідчим суддею вірно встановлено, що ОСОБА_6 має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання, від слідства або суду не ухилявся, а тому є достатні підстави для застосування щодо нього запобіжний заходу у вигляді домашнього арешту.
Зазначені в апеляційній скарзі доводи, якими прокурор обґрунтовує заявлені вимоги, суд розцінює як безпідставні, оскільки вказані прокурором обставини щодо необхідності застосування виключного запобіжного заходу не узгоджуються з фактичними обставинами провадження.
Отже, суд апеляційної інстанції вважає ухвалу слідчого судді законною, обґрунтованою та такою, що скасуванню з викладених в апеляційній скарзі мотивів не підлягає.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 422 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу прокурора прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 жовтня 2018 року про відмову у задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для забезпечення видачі особи (екстрадиційний арешт) щодо ОСОБА_6 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4