Справа № 171/1043/18
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2018 року м.Апостолове

Апостолівський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

потерпілого ОСОБА_5

розглянувши у підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000473 від 18.04.2018 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Апостолове Дніпропетровської області, громадянина України, маючого повну середню освіту, не одруженого, дітей чи інших осіб на утриманні не має, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 09.01.2002 року Апостолівським районним судом Дніпропетровської області за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ст.70 КК України до 4 років позбавлення волі;

- 22.09.2005 року Апостолівським районним судом Дніпропетровської області за ч.3 ст.185, ст.69 КК україни до 1 року 6 місяців позбавлення волі на підставі ст.71 КК України, частково приєднано невідбутий строк за вироком Апостолівського районного суд від 09.01.2002 року до відбуття покарання у виді 2 років позбавлення волі;

- 23.04.2009 року Апостолівським районним судом Дніпропетровської області за ч.2 ст.185 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком на 2 роки;

- 09.02.2011 року Апостолівським районним судом Дніпропетровської області за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ст.70 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст.71 КК України частково приєднано не відбутий строк 1 рік 3 місяці за вироком Апостолівського районного суду від 23.04.2009 року до відбуття покарання у виді 5 років 3 місяців позбавлення волі;

- 31.03.2014 року Апостолівським районним судом Дніпропетровської області за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі, на підставі ст.71 КК України частково приєднано не відбутий строк за вироком Аплостолівського районного суду від 09.02.2011 року до відбуття покарання у виді 3 років позбавлення волі;

у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, -

встановив:
Обвинувачений ОСОБА_4 17.04.2018 року приблизно о 09 год. 30 хвилин, прийшов до своєї знайомої ОСОБА_6 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , де перебуваючи на території вищевказаного домоволодіння в гаражі побачив кутову шліфувальну машину марки «Інтерскол УШМ 180/1800М», яка належить ОСОБА_5 , після чого у ОСОБА_4 виник злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна.
Реалізуючи свій злочинний намір, 17.04.2018 року о 09 год. 35 хв. ОСОБА_4 , скориставшись відсутністю ОСОБА_6 , повторно, таємно з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, з гаражу, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , викрав кутову шліфувальну машину марки «Інтерскол УШМ 180/1800М», яка належить ОСОБА_5 , після чого з місця злочину зник обернувши викрадене на свою користь, тим самим заподіявши ОСОБА_5 матеріальної шкоди на загальну суму 1522 гривні 78 копійок.
Вказані дії обвинуваченого ОСОБА_4 кваліфіковано за ч.2 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.
31 травня 2018 року між сторонами кримінального провадження - потерпілим ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_4 досягнуто та підписано угоду про примирення, за змістом якої сторони погодили, що ОСОБА_4 за скоєння кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 185 КК України понесе покарання у вигляді арешту строком на три місяці. В угоді зазначено наслідки укладення та затвердження угоди, наслідки невиконання угоди.
У підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 185 КК України в повному обсязі. Також пояснив суду, що він розуміє права, надані йому законом, угоду він укладав добровільно і наслідки укладання та затвердження зазначеної угоди для нього зрозумілі. Просив затвердити зазначену угоду.
Потерпілий ОСОБА_5 пояснив суду, що претензій будь-якого характеру до обвинуваченого не має, зазначену угоду уклав добровільно, наслідки укладання та затвердження зазначеної угоди для нього зрозумілі. Просив затвердити зазначену угоду.
Прокурор в судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні угоди про примирення дотримані вимоги КК України та КПК України, просив угоду про примирення затвердити і призначити обвинуваченому ОСОБА_4 узгоджену в угоді міру покарання.
Вирішуючи питання щодо наявності підстав для затвердження угоди про примирення суд виходить з наступного.
Згідно п.1 ч.3 ст. 314 КПК України, при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду про примирення.
Так, ст. ст.468, 469 КПК України передбачено, що у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення може бути укладена угода про примирення між потерпілим та обвинуваченим.
Судом встановлено, що дана угода про примирення за своїм змістом та порядком укладення відповідає вимогам ст.ст.468, 469, 471 КПК України, відповідає закону про кримінальну відповідальність, в тому числі щодо правової кваліфікації кримінального правопорушення та щодо узгодженої міри покарання, яка передбачена санкцією цієї статті.
Суд переконався згідно з ч. 6 ст. 474 КПК України, що укладення угоди є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Також згідно з вимогами ч. 7 ст. 474 КПК України встановлено, що умови угоди відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.
Крім того, обвинуваченому роз`яснено та ним усвідомлено, що наслідком укладення та затвердження угоди є його відмова від здійснення прав, передбачених п. 1 ч.4 ст.474 КПК України, а саме права на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, також усвідомлено, що наслідком укладення та затвердження угоди є обмеження його права оскарження вироку згідно з положеннями статей 394 та 424 цього Кодексу, а саме можливість оскарження вироку лише з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами п`ятою-сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі, не роз`яснення йому наслідків укладення угоди. Наслідки невиконання угоди передбачені ст.476 КПК України обвинуваченому зрозумілі.
Обвинувачений ОСОБА_4 розуміє, що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення його до кримінальної відповідальності за ст. 389-1 КК України.

Після таких роз`яснень обвинувачений не заперечував проти затвердження угоди.
Потерпілому в судовому засіданні роз`яснено та ним усвідомлено, що наслідком укладення та затвердження угоди є обмеження його права оскарження вироку згідно з положеннями статей 394 та 424 цього Кодексу, а саме можливість оскарження вироку лише з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; не роз`яснення йому наслідків укладення угоди; невиконання судом вимог, встановлених частинами п`ятою-сьомою статті 474 цього Кодексу, також усвідомлено, що наслідком укладення та затвердження угоди є позбавлення права вимагати в подальшому притягнення особи до кримінальної відповідальності за відповідне кримінальне правопорушення. Наслідки невиконання угоди передбачені ст. 476 КПК України потерпілому зрозумілі.
Після таких роз`яснень потерпілий ОСОБА_5 не заперечував проти затвердження угоди.
Заподіяну майнову шкоду потерпілому обвинуваченим відшкодовано.

Суд переконався, що укладення угоди є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Також в даній угоді відсутні підстави для відмови в її затвердженні, що передбачені ч. 7 ст. 474 КПК України.
ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України. Вказаний злочин відноситься до злочинів середньої тяжкості.
Міра покарання, яка узгоджена сторонами є достатньою для виправлення та перевиховання обвинуваченого, відповідає вимогам і загальним засадам призначення покарання.
Таким чином, за наслідками розгляду угоди у судовому засіданні, суд, перевіривши відповідність угоди вимогам кримінального процесуального закону, врахувавши доводи сторін кримінального провадження, приходить до висновку про наявність правових підстав для прийняття рішення про затвердження угоди про примирення між сторонами кримінального провадження - потерпілим ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_4 та призначення останньому узгодженої сторонами міри покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України і ухвалення обвинувального вироку.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.314, 369, 370, 371, 373, 374,375 376, 395, 468, 471, 473, 474, 475 КПК України, суд, -
ухвалив:

Затвердити угоду про примирення від 31.05.2018 року, укладену між потерпілим ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_4 .

Визнати винним ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, та призначити йому покарання у вигляді арешту строком на три місяці.

Запобіжний захід ОСОБА_4 не обирався.

Речовий доказ по справі - кутову шліфувальну машину марки "Інтерскол УШМ 180/1800М", повернуту потерпілому, залишити власнику.

На вирок може бути подано апеляцію до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Апостолівський районний суд Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору.

Суддя ОСОБА_1