Номер провадження: 11-кп/785/1038/18
Номер справи місцевого суду: 500/8388/14-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.07.2018 року м. Одеса

Суддя апеляційного суду Одеської області ОСОБА_2

розглянувши апеляційну скаргу прокурора Ізмаїльської місцевої прокуратури ОСОБА_3 на вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області, від 01.06.208 року, стосовно ОСОБА_4 , засудженого за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.309 КК України, та виправданого за недоведеністю вини у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.307, ч.2 ст.317 КК України, в кримінальному провадженні № 0002978,

встановив:

Вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області, від 01.06.208 року, ОСОБА_4 , засуджений за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.309 КК України, та виправданий за недоведеністю вини у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.307, ч.2 ст.317 КК України.

На вказаний вирок, прокурором Ізмаїльської місцевої прокуратури ОСОБА_3 була подана апеляційна скарга, в якій прокурор вказує на те, що оскаржений вирок в частині виправдання обвинуваченого є необґрунтованим.

Зокрема, прокурор в апеляційній скарзі стверджує, про:

-невідповідність висновків суду фактичним обставина кримінального провадження;

-неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність;

-істотне порушення кримінального процесуального закону.

В обгрунтування апеляційної скарги прокурор посилається на такі обставини:

- необгрунтоване виправдання ОСОБА_4 за ч.2 ст.307, ч.2 ст.317 КК України, оскільки суд першої інстанції не взяв до уваги і не спростував докази обвинувачення, а саме показання свідка ОСОБА_5 , який виступав закупником наркотичних засобів і повідомив про обставини незаконного збуту ОСОБА_4 наркотичних засобів.

Також прокурор в апеляційній скарзі стверджує, що суд першої інстанції не дав оцінки:

-протоколу про результати контролю за вчиненням злочину, від 29.10.2014 року, в результаті якого проведено оперативну закупку наркотичних засобів у ОСОБА_4

- протоколу помітки грошових коштів, від 29.10.2014 року

- протоколу обшуку, від 29.10.2014 року, в ході якого в будинку обвинуваченого були виявлені наркотичні засоби та грошові кошти, що використовувались при проведенні оперативної закупки;

На думку прокурора, суд першої інстанції необґрунтовано не розглядав як доказ вини обвинуваченого протокол слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_6 , від 18.11.2014 року, в ході якого свідок показав за яких обставин ОСОБА_4 передав йому наркотичний засіб, де в будинку обвинуваченого він вжив цей наркотичний засіб, що підтверджує збут обвинуваченим наркотичних засобів та організацію і утримання місця для незаконного вживання наркотичних засобів;

Крім того, прокурор стверджує, що суд першої інстанції необґрунтовано послався на рішення ЄСПЛ щодо провокації з боку працівників міліції.

Враховуючи викладені обставини, прокурор просить скасувати оскаржений вирок, та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.307, ч.2 ст.309, ч.2 ст.317 КК України і призначити йому покарання:

-за ч.2 ст.307 КК України шість років позбавлення волі, з конфіскацією майна,

- за ч.2 ст.309 КК України два роки позбавлення волі,

- за ч.2 ст.317 КК України чотири роки позбавлення волі.

На підставі ст.70 КК України, остаточне покарання ОСОБА_4 визначити вісім років позбавлення волі, з конфіскацією майна.

Розглянувши зазначену апеляційну скаргу, суддя-доповідач приходить до висновку про те, що вона підлягає залишенню без руху з таких підстав.

Відповідно до положень п.4) ч.2 ст.396 КПК України, в апеляційній скарзі мають бути зазначені вимоги особи, яка подає апеляційну скаргу, та їх обґрунтування із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.
Між тим, з апеляційної скарги прокурора вбачається, що його апеляційна скарга не відповідає вимогам закону, зважаючи на таке.
Положення статті 409 КПК України, встановлюють чотири групи підстав для скасування судового рішення, а положення ст. 410-413 КПК України конкретизують, які саме порушення віднесені до кожної із зазначених груп.

Між тим, в апеляційній скарзі прокурор послався на ст. 409 КПК України лише в переліку правових норм, на підставі яких він просить скасувати оскаржений вирок.

При цьому, прокурор не зазначив в чому саме полягають зазначені в апеляційній скарзі недоліки оскарженого вироку, в розумінні ст.ст.410-412 КПК України, з посиланням на конкретні пункти і частини вказаних правових норм, які передбачають конкретні положення в якості підстав для скасування вироку.

Таким чином, незрозумілими є вимоги прокурора стосовно того, які обставини свідчать про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, в чому полягає неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що свідчить про істотне порушення кримінального процесуального закону.

Крім того, положення ст.409 КПК України передбачають підстави для скасування або зміни судового рішення, однак прокурор в апеляційній скарзі, посилаючись на вказану правову норму, не зазначив з яких підстав оскаржений вирок підлягає саме скасуванню, а не зміні.

Згідно з положеннями п.3) ч.1 ст.407 КПК України, вирок може бути скасований апеляційним судом повністю або частково.

При цьому, прокурор, не оспорюючи обгрунтованості засудження обвинуваченого за ч.2 ст.309 КК України, не зазначив в апеляційній скарзі з яких підстав вирок, на його думку, підлягає скасуванню в повному обсязі.

Також слід зазначити, що згідно з оскарженим вироком, за ч.2 ст.309 КК України обвинуваченому призначено покарання у виді трьох років, чотирьох місяців двох днів позбавлення волі.

Вимагаючи скасування вироку, в тому числі в частині засудження ОСОБА_4 за ч.2 ст.309 КК України, прокурор просить ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому за ч.2 ст.309 КК України покарання у виді двох років позбавлення волі, не мотивуючи призначення менш суворого покарання, ніж призначено судом першої інстанції, а також не зазначає чому призначення менш суворого покарання можливо на його думку шляхом скасування вироку та ухвалення нового вироку.

Наполягаючи на скасуванні оскарженого вироку та ухваленні нового вироку, прокурор просить, серед іншого, визнати обвинуваченого винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України і призначити йому покарання за ч.2 ст.307 КК України шість років позбавлення волі, з конфіскацією майна.

При цьому, згідно з положеннями ч.1 ст.59 КК України, покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилучені у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Якщо конфіскується частина майна, суд повинен зазначити яка саме частина майна конфіскується, або перелічити предмети, що конфіскуються.

Призначення покарання у виді конфіскації майна, як це запропоновано прокурором, унеможливлює виконання вироку в цій частині, оскільки залишається невирішеним питання стосовно того повна чи часткова конфіскація застосована, а якщо часткова, - то в якій частині, або яке майно конфісковано.

Відповідно до положень п.5) ч.2 ст.396 КПК України апеляційна скарга має містити клопотання особи, яка подає апеляційну скаргу, про дослідження доказів.
Прокурор в апеляційній скарзі наполягаючи на скасуванні вироку та ухваленні нового вироку, зазначає, що суд першої інстанції дав невірну оцінку дослідженим доказам, а інші докази взагалі не дослідив. При цьому, всупереч вимогам п.5) ч.2 ст.396 КПК України, апеляційна скарга прокурора не містить клопотання про дослідження доказів з обгрунтуванням підстав для такого дослідження в контексті положень ч.3 ст.404 КПК України.

Згідно з положеннями ст. 399 КПК України, судця-доповідач, встановивши, що апеляційну скаргу на вирок чи ухвалу суду першої інстанції подано без додержання вимог, передбачених ст. 396 КПК України, постановляє ухвалу про залишення апеляційної скарги без руху, в якій зазначаються недоліки скарги і встановлюється достатній строк для їх усунення.

За таких обставин, апеляційна скарга прокурора Ізмаїльської місцевої прокуратури ОСОБА_3 на вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області, від 01.06.208 року, стосовно ОСОБА_4 , підлягає залишенню без руху, з встановленням достатнього строку для усунення вищезазначених недоліків.

Керуючись ст.ст. 370, 396, 399, 404, 409, 411-413, 419 КПК України, суддя-доповідач

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора Ізмаїльської місцевої прокуратури ОСОБА_3 на вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області, від 01.06.208 року, стосовно ОСОБА_4 , залишити без руху.

Встановити прокурору строк до 21 серпня 2018 року для усунення недоліків апеляційної скарги, зазначених в мотивувальній частині ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду

Одеської області (підпис) ОСОБА_2

Згідно з оригіналом.

Суддя апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_2