Справа № 299/3451/17
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К А Ї Н И

16.05.2018 м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі ОСОБА_4 , за участю прокурора ОСОБА_5 , захисників адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження №11-кп/777/312/18 за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Закарпатської області ОСОБА_8 на вирок Виноградівського районного суду Закарпатської області від 25.01.2018.

Цим вироком:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, українець, не працюючий, без освіти, не судимий, засуджений:
- за ч.2 ст.185 КК України до одного року позбавлення волі.

Напідставі ст.ст.75-76,104 КК України ОСОБА_10 звільнений від відбування призначеного покарання, якщо він протягом одного року іспитового строку не скоїть новий злочин та виконає покладені на нього судом обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу уповноваженого органу з питань пробації - Виноградівський районний відділ з питань пробації Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України; повідомляти Виноградівський районний відділ з питань пробації Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтись для реєстрації в Виноградівський районний відділ з питань пробації Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України.
Звільнено ОСОБА_10 від відбування призначеного основного та додаткового покарання за цим вироком на підставі п. «а» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016.

ОСОБА_11 ,ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець та мешканець АДРЕСА_2 , громадянин України, українець, не працюючий, без освіти, не судимий, засуджений:

- за ч.2 ст.185 КК України до дного року позбавлення волі.

-2-

На підставі ст. ст. 75-76, 104 КК України ОСОБА_12 звільнений від відбування призначеного покарання, якщо він протягом одного року іспитового строку не скоїть новий злочин та виконає покладені на нього судом обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу уповноваженого органу з питань пробації - Виноградівський районний відділ з питань пробації Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України; повідомляти Виноградівський районний відділ з питань пробації Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтись для реєстрації в Виноградівський районний відділ з питань пробації Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України.
Звільнено ОСОБА_12 від відбування призначеного основного та додаткового покарання за цим вироком на підставі п. «а» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016.
Визнані постановою слідчого від 06.05.2017 речові докази по справі: автомагнітола марки «Рioner», чорно-сірого кольору, з маркуванням DVD 1688; GPS навігатор марки «Xvizion», моделі XG 507 чорного кольору; автомагнітолу марки «Digital» чорного кольору, які знаходяться на відповідальному збереженні в кімнаті зберігання речових доказів Виноградівського відділення поліції - повернуто потерпілому ОСОБА_13 , як законному володільцю.
Стягнуто з ОСОБА_10 та ОСОБА_12 на користь держави солідарно процесуальні витрати в сумі 711, 84 грн. за залучення експерта.

Згідно вироку суду ОСОБА_10 та ОСОБА_12 визнано винними у вчинення кримінального правопорушення за таких обставин.

ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , за попередньою змовою між собою, 20.04.2017, близько 14 год., маючи єдиний умисел спрямований на крадіжку чужого майна, знаходячись біля будинку, АДРЕСА_3 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та суспільну небезпечність, з метою збагачення за рахунок крадіжки чужого майна, скориставшись тимчасовою відсутністю власника автомобіля марки «ВАЗ-2107», реєстраційний номер НОМЕР_1 - ОСОБА_13 , який залишив автомобіль біля вищевказаного будинку, де ОСОБА_10 таємно, проник до автомобіля, звідки викрав автомагнітолу марки «X-DigitalCSD-620B» вартістю 517,05 грн., а ОСОБА_12 в свою чергу, в той час коли ОСОБА_10 проникав до автомобіля, спостерігав, щоб їхні дії не були помічені для сторонніх осіб, які б могли викрити їх протиправні дії.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, доведеність винуватості обвинувачених та призначену їм міру покарання, просить змінити вирок в частині застосування норм закону, на підставі якої ОСОБА_10 та ОСОБА_12 звільнено від відбування призначеного покарання та вирішено питання про долю речових доказів. В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що суд першої інстанції безпідставно застосував щодо неповнолітніх ОСОБА_10 та ОСОБА_12 два види звільнення від відбування призначеного покарання, зокрема, звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. ст. 75-76,104 КК України та звільнення від відбування покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році».

-3-

На думку прокурора, у зв`язку з тим, що під час судового розгляду обвинуваченими були заявлені клопотання про звільнення їх від відбування покарання підставі Закону України «Про амністію у 2016 році» з огляду на наявність законних підстав (п.2 ст.1 закону) , суд першої інстанції повинен був застосувати саме цю норму закону, оскільки така, на відміну від ст.ст.75-76,104 КК України, є більш сприятливою для обвинувачених. Крім того зазначає, що під час вирішення судом першої інстанції питання про долю речових доказів, в резолютивній частині вироку, окрім майна, що було предметом вчиненого ОСОБА_10 та ОСОБА_12 кримінального правопорушення, помилково зазначено і про повернення потерпілому ОСОБА_13 , інших речей, а саме: автомагнітолу марки «Рioner», чорно-сірого кольору, з маркуванням DVD 1688; GPS навігатор марки «Xvizion» моделі XG 507, чорного кольору, відомостей про їх викрадення обвинуваченими, матеріали кримінального провадження не містять. У зв`язку з наведеним прокурор просить вирок Виноградівського районного суду Закарпатської області від 25.01.2018 щодо ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , обвинувачених за ч.2 ст.185 КК України змінити та вважати: ОСОБА_10 - засудженим за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України до одного року позбавлення волі; на підставі п. «а» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_10 звільнити від відбування призначеного покарання; ОСОБА_12 - засудженим за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України до одного року позбавлення волі; на підставі п. «а» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_12 звільнити від відбування призначеного покарання. Визнані постановою старшого слідчого СВ Виноградівського ВП Берегівського ВП ГУ НП в Закарпатській області від 06.05.2017 речові докази, а саме: автомагнітола марки «Рioner», чорно-сірого кольору, з маркуванням DVD 1688; GPS навігатор марки «Xvizion» моделі XG 507 чорного кольору залишити в кімнаті зберігання речових доказів Виноградівського ВП Берегівського ВП ГУНП в Закарпатській області до прийняття відносно них законного рішення. В решті вирок залишити без змін.

Інші учасники судового розгляду апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Заслухавши доповідь судді, промову прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги, пояснення захисників адвокатів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які не заперечували щодо задоволення апеляційної скарги прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, які ніким з учасників судового розгляду не оспорюють ся, і стосовно яких відповідно до вимог частини третьої статті 349 і статті 363 цього Кодексу доказами не досліджувалися, апеляційним судом не перевіряються.

Оскільки обвинувачені ОСОБА_10 та ОСОБА_12 вину у вчиненні кримінального правопорушення визнавали повністю, тому суд першої інстанції обґрунтовано визнав недоцільним, обмежившись допитом обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , досліджувати зібрані органом досудового розслідування докази. При визначенні обсягу доказів, що підлягають дослідженню, встановленню порядку їх дослідження та роз`яснені при цьому прав ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , судом першої інстанції вимоги ч.3 ст.349 КПК України порушені не були. Тому, апеляційним судом висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження не перевіряються.

-4-

Кваліфікація судом першої інстанції діяння вчиненого обвинуваченими ОСОБА_10 та ОСОБА_12 за ч.2 ст.185, 395 КК України, є правильною.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції частини статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Ці вимоги закону судом першої інстанції належним чином дотримані.
Покарання обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_12 призначено у відповідності з вимогами ст.ст. 65, 70 КК України, у межах мінімальної санкції ч.2 ст.185 цього Кодексу, з урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, даних, що характеризують їх особу, і таке покарання є справедливим, достатнім для їх виправлення, і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Призначаючи обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_12 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ними злочину, їх особи, визнання ними вини, щире каяття останніх, вчинення злочину неповнолітніми, сприяння розкриттю злочину і відсутність обтяжуючих обставин, і належним чином умотивував у цій частині своє рішення.
У відповідності до ст.ст. 1, 3 Закону України «Про застосування амністії в Україні» амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили. Амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального кодексу України та цього Закону. Установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

Згідно п. «а» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, підлягають особи визнані винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, особи, визнані винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також особи, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, які на момент вчинення злочину були неповнолітніми.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та вироку, судом першої інстанції встановлено винуватість ОСОБА_10 та ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України, є злочином середньої тяжкості, обвинувачені ОСОБА_10 та ОСОБА_12 на момент вчинення цього кримінального правопорушення були неповнолітніми, подали до суду письмові клопотання про застосування до них амністії та звільнити їх від відбування покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році» і прийнято обґрунтоване рішення про звільнення ОСОБА_10 та ОСОБА_12 від відбування покарання на підставі п. «а» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році»

-5-

Проте, зі змісту вироку вбачається, що суд першої інстанції, звільняючи ОСОБА_10 та ОСОБА_12 від відбування покарання на підставі п. «а» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році», застосував до обвинувачених ще й звільнення від відбування покарання на підставі ст. ст. 75-76, 104 КК України, що на думку колегії суддів, є зайвим та не відповідає загальним засадам призначення покарання та закону України про кримінальну відповідальність що, у відповідності до вимог п.4 ч.1 ст.409 КПК України, є підставою для зміни судового рішення.

Обгрунтованими є й наведені прокурором в апеляційній скарзі доводи про те, що під час вирішення питання про долю речових доказів, судом першої інстанції помилково зазначено про повернення потерпілому ОСОБА_13 не належного йому майна.
Відповідно до п.5 ч.9 ст.100 КПК України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили. При цьому: гроші, цінності та інше майно, що були предметом кримінального правопорушення або іншого суспільно небезпечного діяння, конфіскуються, крім тих, які повертаються власнику (законному володільцю), а якщо його не встановлено - переходять у власність держави в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.
Із матеріалів кримінального провадження та вироку суду вбачається, що всупереч вимогамп.5 ч.9 ст.100 КПК України, суд першої інстанції при ухваленні вироку вирішив долю тих речових доказів, які не належали потерпілому ОСОБА_13 і були об`єктом кримінального правопорушення, у вчиненні якого визнані винними ОСОБА_10 та ОСОБА_12 та визнані постановою старшого слідчого СВ Виноградівського ВП Берегівського ВП ГУ НП в Закарпатській області від 06.05.2017 речовими доказами, а саме: автомагнітола марки «Рioner», чорно-сірого кольору, з маркуванням DVD 1688; GPS навігатор марки «Xvizion» моделі XG 507, чорного кольору, які необхідно залишити в кімнаті зберігання речових доказів Виноградівського ВП Берегівського ВП ГУ НП в Закарпатській області до прийняття відносно них законного рішення.
За таких обставин, апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення, а вирок суду до зміни.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 408, 419, КПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу першого заступника прокурора Закарпатської області ОСОБА_8 - задовольнити.

Вирок Виноградівського районного суду Закарпатської області від 25 січня 2018 року щодо ОСОБА_10 та ОСОБА_12 в частині звільнення обвинувачених від відбування призначеного покарання та вирішення питання про речові докази змінити.

Виключи з резолютивної частини вироку щодо обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_12 вказівку на застосування ст.ст.75-75,104 КК України.

Виключити з резолютивної частини вироку щодо обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_12 рішення суду про повернення речових доказів потерпілому ОСОБА_13 , а саме: - автомагнітоли марки «Рioner», чорно-сірого кольору, з маркуванням DVD 1688; GPS навігатор марки «Xvizion» моделі XG 507 чорного кольору, які залишити в кімнаті зберігання речових доказів

-6-

Виноградівського ВП Берегівського ВП ГУ НП в Закарпатській області до прийняття відносно них законного рішення.
В решті вирок Виноградівського районного суду Закарпатської області від 25.01.2018 щодо ОСОБА_10 та ОСОБА_12 - залишити без змін.

На ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: