Комінтернівський районний суд м.Харкова
Номер провадження №1-в/641/179/2018 Справа №641/2840/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 серпня 2018 року

Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участі прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
представника Качанівської ВК №54 ОСОБА_5 ,
засудженої ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Харкові клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженки Чернігівської області, з неповною середньою освітою, не одруженої, не працюючої, засудженої вироком Сосницького районного суду Чернігівської області від 24.01.2013 року за ч. 2 ст.307 КК України, із застосуванням ст. 71 КК України до 6 років 1 місяця позбавлення волі, відбуває покарання у Качанівській ВК №54, -
ВСТАНОВИВ:
До Комінтернівського районного суду м. Харкова з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у відповідності до вимог ст. 81 КК України звернулася засуджена ОСОБА_6 .
В судовому засіданні засуджена підтримала подане клопотання та просила його задовольнити.
Прокурор ОСОБА_4 проти задоволення клопотання заперечував, посилаючись на те, що на теперішній час засуджена своєю поведінкою та ставленням до праці не довела свого виправлення.
Представник Качанівської ВК №54 не заперечувала проти задоволення клопотання засудженої ОСОБА_6 .
Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. За змістом даної норми умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є правом, а не обов`язком суду.
Вимогами п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року визначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Матеріали про умовно-дострокове звільнення, які подають органи, що відають виконанням покарання мають відображати процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, у зв`язку з чим орган має надати дані про попередні судимості, відшкодування матеріальних збитків та витяг із рішення спостережної комісії (п.13постанови Пленуму ВСУ №2 від 26.04.2002 року).

Згідно положень п.17 вказаної постанови Пленуму ВСУ №2 від 26.04.2002 року, суду слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_6 раніше судима 19.10.2012 року Сосницьким районним судом Чернігівської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнена від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки.
Вироком Сосницького районного суду Чернігівської області від 24.01.2013 року за ч. 2 ст.307 КК України, із застосуванням ст. 71 КК України до 6 років 1 місяця позбавлення волі.
Початок строку: 13.02.2013 року, кінець строку: 11.03.2019 року.
Як вбачається з характеристики засудженої, ОСОБА_6 в місцях позбавлення волі знаходиться з 13.02.2013 року. За час тримання в установі виконання покарань ( №31) м. Новгород-Сіверський характеризувалася посередньо, заохочень не мала, до праці не залучалася. З 18.05.2013 року відбуває покарання в Червонопартизанській виправній колонії ( № 68). За час перебування в установі характеризується посередньо, мала сім стягнень. З 29.06.2014 року засуджена перебувала в Луганському слідчому ізоляторі. Під час перебування характеризувалася посередньо. Заохочень та стягнень не мала. З 16.10.2014 року засуджена перебуває в державній установі «Качанівська виправна колонія ( №54) Під час перебування в установі характеризувалась доборе, мала три стягнення, які погашені встановленому режиму порядку. В установі працевлаштована швачкою. У відношенні до представників адміністрації колонії ввічлива, виконує передбачені законом вимоги персоналу установи. На заходи виховного характеру та дисциплінарного впливу реагує правильно.
Суд зазначає, що сумлінна поведінка полягає у дотриманні правил внутрішнього розпорядку, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.
Згідно матеріалів наданих до суду, до ОСОБА_6 за час перебування останньої в установі було застосовано чотири заохочення.
Разом з цим, на засуджену ОСОБА_6 накладалися стягнення у вигляді попередження, доган, за порушення режиму тримання, які на теперішній час зняті у встановленому законом порядку.
Відповідно до ст. 12 КК України злочин, передбачений ч. 2 ст. 307 КК України, за вчинення якого була засуджена ОСОБА_6 відноситься до умисних тяжких злочинів. Крім того, зазначений злочин ОСОБА_6 вчинила у період іспитового строку.
Суд зазначає, що сам по собі факт сумлінного ставлення засудженої до праці та задовільного реагування на заходи виховного впливу, не може служити переконливою підставою для висновку про те, що засуджена виправилася та не буде продовжувати вчиняти нові злочини. Висновок суду про виправлення засудженої повинен бути зроблений і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також даних, що характеризують її особу.
Таким чином, суд враховує тяжкість та характер вчиненого ОСОБА_6 умисного тяжкого злочину та форму вини, а саме вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, строк невідбутого покарання, накладення стягнень, які на теперішній час зняті у встановленому законом порядку, що свідчить про те, що засуджена ОСОБА_6 змінила свою поведінку на кращу у період, який безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання, відтак суд приходить до висновку, що засуджена не має усіх належних умов, передбачених ст. 81 КК України, для її умовно-дострокового звільнення, оскільки наданими матеріалами не доведено виправлення засудженої на даний час, а тому суд вважає дане клопотання передчасним та таким, що не підлягає задоволенню.
На підставі викладеного та керуючись ст. 81 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, суд,-
УХВАЛИВ:
У задоволенні клопотання засудженої ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовити.
Відповідно до ч. 7 ст. 539 КПК України розяснити засудженій, що повторне звернення з приводу умовно-дострокового звільнення від відбування покарання може мати місце не раніше ніж через шість місяців з дня винесення ухвали суду про відмову.
Ухвала суду може бути оскаржена до апеляційного суду Харківської області протягом 7 (семи) днів з моменту її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Комінтернівський районний суд м. Харкова, а засудженим, який тримається під вартою з моменту вручення копії судового рішення.

Суддя- ОСОБА_1