АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-кп/796/874/2018 Головуючий в 1 інст.: ОСОБА_1
Категорія КК: ч.2 ст.185 КК України Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2018 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши, у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду, кримінальне провадження № 0016445 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 , на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 21 грудня 2017 року, щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Київ, громадянки України, з середньою спеціальною освітою, не працюючої, заміжньої, маючої на утриманні двох малолітніх дітей 2005 р.н. та 2013 р.н., зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої: 17 грудня 2015 року вироком Шевченківського районного суду м. Києва за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, з випробуванням та іспитовим строком 2 роки,

яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, -

за участю учасників кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_8 ,
обвинуваченої ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_6

в с т а н о в и л а:

Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 21 грудня 2017 року ОСОБА_7 визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, та призначено їй покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.
На підставі ст. 71 КК України до цього покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 17 грудня 2015 року та за сукупністю вироків призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 1 (один) місяць.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 встановлено відраховувати з моменту її затримання з 21 вересня 2017 року, зарахувавши у строк покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_7 , до набрання вироком законної сили, залишено без зміни - у виді тримання під вартою.
Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.
Не погоджуючись з вироком суду, захисник ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу в якій просить змінити вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 21 грудня 2017 року в частині призначеного покарання та призначити ОСОБА_7 покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, із застосуванням статті 69 КК України, а саме у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 17 грудня 2015 року виконувати самостійно.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що міра покарання призначена судом першої інстанції є надто сувора, так як, під час досудового розслідування та в суді першої інстанції обвинувачена свою вину визнала в повному обсязі, щиро розкаялась у вчиненому правопорушенні, активно сприяла розкриттю злочину, та відшкодувала шкоду.
Також апелянт зазначає, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання та реєстрації у місті Києві, за місцем проживання характеризується позитивно, на утриманні у останньої є двоє малолітніх дітей 2005 та 2013 року народження.
Крім того, апелянт зазначає, що під час досудового розслідування та судового розгляду ОСОБА_7 не порушувала обов`язків покладених на неї ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва, що в деякій мірі свідчить про те, що обвинувачена усвідомила протиправність своїх дій та зробила для себе відповідні висновки, тому враховуючи зазначені обставини апелянт вважає за можливе застосувати до його підзахисної міру покарання не пов`язану з ізоляцією від суспільства, із застосуванням статті 69 КК України.
Також обвинувачена ОСОБА_7 , подала доповнення до апеляційної скарги її захисника.
Іншими учасниками судового провадження, які мають право подати апеляційну скаргу, вирок суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржений.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, обвинувачену ОСОБА_7 та її захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченої, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 , задоволенню не підлягає.
Судом визнано доведеним, що 25 грудня 2016 року приблизно о 01 год. 00 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи в приміщенні квартири АДРЕСА_2 , у свого знайомого ОСОБА_9 звернула свою увагу на мобільний телефон марки «GIGABITE GSmart F180» і у неї виник злочинний умисел направлений на повторне, таємне викрадення чужого майна, а саме мобільного телефону марки «GIGABITE GSmart F180», та обернення його в подальшому на свою користь.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне, таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_7 , скориставшись тим, що за її діями ніхто не спостерігає та вони носять таємний характер, взяла не помітно для ОСОБА_9 мобільний телефон «GIGABITE GSmart F180» та пішла з квартири.

Таким чином ОСОБА_7 повторно, таємно викрала чуже майно, що належить ОСОБА_9 , а саме: мобільний телефон марки «GIGABITE GSmart F180», в корпусі чорного кольору, вартістю 276 грн. 67 коп.
Після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зникла, розпорядившись викраденим на власний розсуд.
Дії обвинуваченої ОСОБА_7 суд кваліфікував за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.
Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах поданої апеляційної скарги.
Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення та кваліфікація дій обвинуваченої ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185 КК України, апелянтом не оспорюються та не оскаржуються, а тому відповідно до вимог ст. 404 КПК України апеляційною інстанцією не перевіряються.
Як вбачається з оскаржуваного вироку, суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_7 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, врахував відповідно до вимог ст. 65 КК України ступінь суспільної небезпеки та тяжкість вчиненого нею кримінального правопорушення, характеризуючі дані про її особу, сімейний стан, вік обвинуваченої, пом`якшуючі та обтяжуючі обставини.

Також судом при призначенні покарання враховано, що обвинувачена ОСОБА_7 раніше судима, вчинила злочин середньої тяжкості під час іспитового строку, не працює, має на утриманні двох малолітніх дітей 2005 р.н. та 2013 р.н., має постійне місце проживання, характеризується посередньо.
Обставиною, що пом`якшує покарання, суд визнав, щире каяття у вчиненому та активне сприяння у розкритті злочину.

Обставин, що обтяжують покарання, суд не встановив.
З урахуванням викладеного, суд першої інстанціїприйшов до висновку про необхідність призначення обвинуваченій ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на певний строк в межах, передбачених санкцією закону, за яким визнав її винуватою.

Також, суд першої інстанції призначив ОСОБА_7 остаточне покарання на підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, застосувавши принцип часткового складання покарань, призначених за даним вироком та вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 17 грудня 2015 року.

Так, як даний злочин ОСОБА_7 вчинила в період випробування та іспитового строку, а тому їй призначено остаточне покарання на підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків.
З такими висновками суду першої інстанції, колегія суддів погоджується. Вважає покарання обвинуваченій ОСОБА_7 призначене з дотриманням вимог ст.65 КК України, за своїм видом та розміром є справедливим, відповідає тяжкості вчиненого та даним про особу обвинуваченої, є необхідним і достатнім для її виправлення, перевиховання та попередження вчинення нею нових кримінально караних діянь.

Таким чином, на думку колегії суддів, покарання обвинуваченій ОСОБА_7 призначено відповідно до вищезазначених вимог.
Доводи апелянта про необхідність застування щодо ОСОБА_7 ст. 69 КК України, так як призначене покарання судом першої інстанції є надто суворим є безпідставними, та не найшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.
Так відповідно до вимог ст. 69 КК України, а також роз`яснень, наведених у Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року № 7, призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або не призначення обов`язкового додаткового покарання може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Таким чином, колегія суддів позбавлена законних підстав для застосування положень ст.69 КК України, так як судом першої інстанції хоч і встановлено дві пом`якшуюча обставина, про те, під час апеляційного розгляду не встановлено істотних обставин, які знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення. Крім того, остання вчинила злочин під час встановленого іспитового строку, призначеного за вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 17 грудня 2015 року, про те на шлях виправлення не стала, належних висновків для себе не зробила, та продовжила знову вчиняти корисливі злочини.
Щодо доводів апелянта про те, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання та реєстрації у місті Києві, за місцем проживання характеризується позитивно, на утриманні у останньої є двоє малолітніх дітей 2005 та 2013 року народження, то вони були враховані судом першої інстанції, при призначенні покарання, та жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції.
Доводи апелянта про те, що під час досудового розслідування та судового розгляду ОСОБА_7 не порушувала обов`язків покладених на неї ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва, що в деякій мірі свідчить що обвинувачена усвідомила протиправність своїх дій та зробила для себе відповідні висновки, колегія суддів вважає необгрунтованими, остання вчиняє злочин не вперше, та на шлях виправлення на стає.
Інших переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду у вироку та були підставою для його скасування або зміни, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 409, 418 та 419 КПК України, колегія суддів Апеляційного суду м.Києва, -

п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.
Вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 21 грудня 2017 року, яким ОСОБА_7 визнановинуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченою - в той же строк з дня вручення їй копії даної ухвали.

Судді:

_____________ _____________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4