АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер судової справи: 766/8503/18
Справа №11-сс/791/325/18 Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: накладення арешту на майно Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 липня 2018 року м. Херсон

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Херсонської області у складі:

Головуючого судді - ОСОБА_2
Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4
При секретарі - ОСОБА_5
З участю прокурора - ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Херсоні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 05.06.2018 року про накладення арешту на майно, у кримінальному провадженні №0001196 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 249 КК України, -

в с т а н о в и л а :

З матеріалів провадження вбачається, що слідчий звернувся до суду з клопотанням в якому просив: задовольнити клопотання старшого слідчого СВ Дніпровського ВП ХВП ГУНП в Херсонській області ОСОБА_10 та винести ухвалу про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, а саме автомобіль Москвич 2141 д/н НОМЕР_1 , та раків річкових у кількості 436 штук.

Ухвалою суду частково задоволено клопотання слідчого СВ Дніпровського ВП ХВП ГУНП в Херсонській області ОСОБА_10 та накладено арешт на тимчасово вилучене майно, а саме автомобіль Москвич 2141 д/н НОМЕР_1 , шляхом заборони користування та розпорядження, в решті частини клопотання було відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції адвокат ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 та ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій вважає оскаржувану ухвалу незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню. В обґрунтування своєї апеляції вказав, що в порушення вимог ст.173 КПК України, слідчим суддею не перевірено належним чином наявність правової підстави для арешту вилученого майна, яка відповідно ч.1 ст.170 КПК України, передбачає існування сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що майно є доказом злочину. А також можливість його використання як доказу в кримінальному провадженні. Вважає, що вилучений автомобіль не є знаряддям злочину, засобом скоєння злочину передбаченого ст.249ч.1 КК України. біль того гр. ОСОБА_8 який є належним користувачем даного автомобіля на підставі довіреності від 21.01.2015 року жодного відношення до кримінального провадження не має.

Просить ухвалу суду скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволені слідчого про накладення арешту на тимчасово вилучене майно.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який вважає за необхідне відмовити в задоволенні апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляції, колегія суддів приходить до наступного.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів встановлено, що зазначені вимоги закону слідчим суддею не дотримані.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Речовим доказом в розумінні ст. 98 КПК України є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінальних протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як вбачається з наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів провадження, старшим слідчим СВ Дніпровського ВП Херсонського ВП ГУНП в Херсонській області розпочато кримінальне провадження №0001196 від 08.05.2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 249 КК України.

17.05.2018 року старший слідчий СВ Дніпровського ВП ХВП ГУНП в Херсонській області ОСОБА_10 за погодженням з прокурором Херсонської місцевої прокуратури Херсонської області ОСОБА_11 , звернувся до Херсонського міського суду Херсонської області з клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, а саме автомобіль Москвич 2141 д/н НОМЕР_1 , та раків річкових у кількості 436 штук, посилаючись на те, що вони мають ознаки речового доказу.

Задовольняючи клопотання, внесене в межах кримінального провадження №0001196, про накладення арешту на автомобіль Москвич 2141 д/н НОМЕР_1 , слідчий суддя, дійшовши до висновку, що даний автомобіль, в багажнику якого було виявлено та вилучено 436 штук раків, має значення для кримінального провадження, у відповідності до ст.98 КПК України містить ознаки речового доказу та визнаний таким відповідною постановою слідчого, а тому слід задовольнити клопотання слідчого та накласти на даний автомобіль арешт.

Статтею 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна, накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 КПК України); можливість спеціальної конфіскації (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 КПК України); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 КПК України); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Однак, зазначених вимог закону слідчий не дотримався.

Відповідно до ч.2 ст. 170 КПК України, слідчий суддя накладає арешт на майно якщо є підстави вважати, що вони відповідають критеріям зазначеним у ч.2 ст. 167 КПК. Крім цього, у разі задоволення цивільного позову, суд може вирішити питання про накладання арешту майна для забезпечення позову до набрання вироком законної сили.

Відповідно до ст. 249 КК України, покарання за незаконне зайняття рибним, промислом карається штрафом від ста до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеженням волі на строк до трьох років.

Частина 2 ст. 167 КПК передбачає право вилучення майна слідчим, у разі якщо є достатні підстави вважати, що вони:

1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди;

2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення;

4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

На момент внесення на розгляд клопотання про арешт вказаного майна власник не є підозрюваною у кримінальному провадженні №0001196, тобто не є суб`єктом ст. 170 КПК України, норма ст. 249 ч.1 КК України не передбачає конфіскацію майна, цивільний позов про відшкодування завданих збитків матеріали кримінального провадження не містять, також, а отже правових підстав для накладення арешту на майно за матеріалами справи не встановлено.

Колегія суддів вважає, що автомобіль Москвич 2141 д/н НОМЕР_1 , не може бути визнаним знаряддям злочину, передбаченого ст. 249 КК України, оскільки він був застосований лише для перевезення незаконно добутого, і який не використовувався для виконання об`єктивної сторони злочинного посягання, а також не може бути речовим доказом критерії якого вказані в ст.98 КПК України, а саме автомобіль не був знаряддям

вчинення кримінального правопорушення, в клопотанні слідчого не зазначено які саме сліди злочину збереглися на даному автомобілі, або які він містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що рішення прийнято без належного дослідження всіх матеріалів провадження, що привело до винесення рішення, яке не відповідає нормам закону, а тому постанова суду першої інстанції в частині накладення арешту на автомобіль Москвич 2141 д/н НОМЕР_1 е такою, що підлягає скасуванню з винесенням нового рішення.

Керуючись статтями 117, 170, 171, 173, 309, 404, 405, 407 ч. 3 п. 2, 418 ч. 1, 422 КПК України, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 та ОСОБА_9 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 05.06.2018 року в частині накладення арешту на майно, а саме автомобіль Москвич 2141 д/н НОМЕР_1 , у кримінальному провадженні №0001196 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 249 КК України, - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Дніпровського ВП ХВП ГУНП в Херсонській області ОСОБА_10 про накладеня арешту на тимчасово вилучене майно, а саме автомобіль Москвич 2141 д/н НОМЕР_1 відмовити.

В решті ухвалу залишити без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: (підписи)
З оригіналом згідно:

Суддя ОСОБА_2