В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29.08.2018 Справа №607/3494/17

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі с/з ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0002576 про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Коростень Житомирської області, громадянина України, із середньою освітою, одруженого, на утриманні 2 малолітніх дітей, непрацюючого, жителя АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, востаннє, 21 лютого 2017 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області за ч.3 ст.185 КК України на 3 роки позбавлення волі, які повністю не відбув,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

Так, 03 жовтня 2014 року близько 13 год. обвинувачений ОСОБА_3 разом із ОСОБА_6 (засуджений за вчинення даного кримінального провадження згідно вироку Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 лютого 2017 року) перебували у АДРЕСА_2 , де вступили в злочинну змову, направлену на таємне викрадення чужого майна, реалізовуючи яку вони тоді ж і там же, перебуваючи у вказаному будинку, переконавшись, що за ними ніхто не спостерігає та, що їхні дії не будуть поміченими сторонніми особами, за допомогою ключа, який знаходився у замку дверей підсобного приміщення магазину-салону « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що розміщене на 3-ому поверсі п`ятиповерхового будинку, проникли у дане приміщення, звідки таємно, повторно, з корисливих мотивів, викрали належне потерпілому ОСОБА_7 майно, а саме: сумку чорного кольору марки «Джорджіо Армані», розміром приблизно 20x25 см, вартістю 200 грн., у якій знаходились паспорт громадянина України, свідоцтво про реєстрацію на автомобіль марки «Фіат Добло» д.н.з. НОМЕР_1 , посвідчення водія, кредитна картка «ПриватБанку», вишневого кольору, із малюнком полуниці, видані на ім`я ОСОБА_7 , дисконтні картки: «Сільпо», «Нової Пошти», АЗС «Бром», «Welfare», приблизно 20 запрошень в салон «Нуга Бест», які матеріальної цінності для потерпілого не становлять, а також грошові кошти в сумі 11 900 грн., шкіряний гаманець, чорного кольору, вартістю 100 грн., в якому знаходились: грошові кошти в сумі 1 000 грн., картку пам`яті на 4 Гб «MicroCD» чорного кольору, вартістю 50 грн., а також належне ОСОБА_8 майно, а саме: шкіряний гаманець, темно-бузкового кольору, із орнаментом пір`я, який закривався на магніт, вартістю 350 грн., в якому знаходились грошові кошти в сумі 1 500 грн. Після вчинення даного кримінального правопорушення ОСОБА_3 разом із ОСОБА_6 із викраденим майном з місця вчинення даного кримінального правопорушення втекли, чим спричинили матеріальну шкоду ОСОБА_7 на загальну суму 13 250 грн. та ОСОБА_8 1 850 грн.

Допитаний під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, визнав повністю за обставин, що вказані в обвинувальному акті, підтвердив їх, щиро розкаявся, вказавши, що про вчинене він, ОСОБА_3 , на даний час сильно шкодує.

Суд, з`ясувавши думку учасників судового розгляду щодо визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню та порядку їх дослідження, згідно ч.3 ст.349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, з`ясувавши при цьому, чи правильно розуміють обвинувачений та інші учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку.

Таким чином, суд приходить до переконання про доведеність винуватості ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення та кваліфікує його дії за ч.3 ст.185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням в інше приміщення.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до тяжких, особу винного, його вік, який неодноразово судимий за вчинення злочинів проти власності, однак одружений, виховує 2 малолітніх дітей, за місцем проживання характеризується позитивно, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, зокрема до обставин, що пом`якшують покарання, суд відносить повне визнання обвинуваченим вини.

Таким чином, суд, з врахуванням фактичних обставин справи, наведених вище пом`якшуючих обставин, відсутності обтяжуючих та особи винного, приходить до висновку, що ОСОБА_3 слід призначити покарання у межах санкції статті обвинувачення, а саме у виді позбавлення волі на певний строк, що буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Разом з тим, як слідує з матеріалів судового провадження ОСОБА_3 був засудженим 21 лютого 2017 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області за ч.3 ст.185 КК України на 3 роки позбавлення волі, які повністю не відбув.

Оскільки кримінальне правопорушення за цим вироком, вчинене ОСОБА_3 до постановлення попереднього вироку, то покарання обвинуваченому слід визначити за сукупністю злочинів за правилами, передбаченими ч.4 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання, що визначене вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 лютого 2017 року, більш суворим, що визначене цим вироком, остаточно визначивши обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на певний строк, зарахувавши і перевівши згідно ч.5 ст.72 КК України (в редакції від 26 листопада 2015 року) строк попереднього ув`язнення ОСОБА_3 у цьому кримінальному провадженні, а також частково відбуте обвинуваченим покарання за попереднім вироком.

У кримінальному провадженні потерпілими ОСОБА_7 та ОСОБА_8 заявлено цивільні позови, у тому числі, до обвинуваченого ОСОБА_3 , про стягнення з останнього матеріальної та моральної шкоди, завданої унаслідок кримінального правопорушення на суми зокрема: матеріальної 13 200 грн., 1 850 грн. та моральної 5 000 грн., 1 000 грн., вирішити які слід наступним чином.

За ч.1 ст.1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Враховуючи наведене, а також повне визнання обвинуваченим ОСОБА_3 цивільних позовів у частині відшкодування матеріальної шкоди, суд вважає, що наведені цивільні позови у цих їх частинах є обґрунтованими та такими, що підлягає до повного задоволення шляхом стягнення з ОСОБА_3 на користь потерпілого ОСОБА_7 13 200 грн., а також потерпілої ОСОБА_8 1 850 грн. на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням матеріальної шкоди, з урахуванням виконання вироку Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 лютого 2017 року відносно ОСОБА_6 .

Крім цього, відповідно до ст.23 ЦК України моральна шкода полягає, у тому числі у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності і справедливості, а також приймає до уваги те, що внаслідок злочинних дій ОСОБА_3 потерпілим було спричинено моральні страждання та душевні хвилювання, які виразились у перенесенні ними сильного нервового стресу унаслідок кримінального правопорушення, що створювало нервозність, змушувало докладати додаткових зусиль до нормалізації свого життя, а тому, з урахуванням наведеного та глибини перенесених страждань потерпілим, суд вважає, що з обвинуваченого ОСОБА_3 слід стягнути на користь потерпілого ОСОБА_7 5 000 грн. та на користь потерпілої ОСОБА_8 1 000 грн. на відшкодування завданої унаслідок кримінального правопорушення моральної шкоди, повністю задовольнивши таким чином цивільні позови останніх також і в цих їх частинах, з урахуванням виконання вироку Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 лютого 2017 року відносно ОСОБА_6 .

У кримінальному провадженні є процесуальні витрати за проведення судових дактилоскопічних експертиз: №17/327 від 10 жовтня 2014 року в сумі 491, 92 грн., та №17/326 від 13 жовтня 2014 року в сумі 368, 94 грн., вартості яких слід стягнути із ОСОБА_3 в користь держави із відповідними призначеннями платежів.

Речові докази у кримінальному провадженні, що знаходяться в камері зберігання речових доказів ТВП ГУНП в Тернопільській області, а саме: 2 мобільні телефони марки «Нокія» із однією сім-карткою, а також пояс коричневого кольору необхідно повернути ОСОБА_3 .

Раніше обраний ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 30 000 грн. слід скасувати, повернувши вказану суму грошових коштів заставодавцю ОСОБА_9 .

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначити йому за даним кримінальним правопорушенням і покарання у виді 3 (трьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання, що визначене вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 лютого 2017 року, більш суворим, що визначене цим вироком, остаточно визначити покарання у виді 3 (трьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Згідно ч.5 ст.72 КК України (в редакції від 26 листопада 2015 року) перевести строк попереднього ув`язнення ОСОБА_3 , а саме з 04 жовтня 2014 року по 29 грудня 2014 року включно, що становить загалом 2 місяці і 25 днів у 5 місяців і 20 днів позбавлення волі, які зарахувати у строк відбування призначеного покарання.

Крім цього, зарахувати ОСОБА_3 частково відбуте ним покарання за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 лютого 2017 року терміном 2 роки 3 місяці і 19 днів, вважати не відбутими ОСОБА_3 на дату ухвалення даного вироку 3 місяці 21 день позбавлення волі.

Цивільні позови потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 задовольнити повністю та стягнути із ОСОБА_3 на користь: потерпілого ОСОБА_7 13 200 грн., а також потерпілої ОСОБА_8 1 850 грн. на відшкодування матеріальної, а також відповідно 5 000 грн. та 1 000 грн. моральної шкоди, завданих унаслідок кримінального правопорушення, з урахуванням виконання вироку Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 лютого 2017 року відносно ОСОБА_6 .

Стягнути із ОСОБА_3 в користь держави із відповідними призначеннями платежів вартості процесуальних витрат за проведення судових дактилоскопічних експертиз: №17/327 від 10 жовтня 2014 року в сумі 491, 92 грн. та №17/326 від 13 жовтня 2014 року в сумі 368, 94 грн.

Речові докази у кримінальному провадженні, що знаходяться в камері зберігання речових доказів ТВП ГУНП в Тернопільській області, а саме: 2 мобільні телефони марки «Нокія» із однією сім-карткою, а також пояс коричневого кольору повернути ОСОБА_3 .

Раніше обраний ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 30 000 грн. скасувати, повернувши вказану суму грошових коштів заставодавцю ОСОБА_9 .

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копії вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Головуючий суддяОСОБА_1