АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2018 р. м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

Головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,
потерпілої ОСОБА_5 ,
представника потепілої ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Хотинського районного суду Чернівецької області від 16 березня 2018 року в кримінальному провадженні № 0000141 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 125 ч.1 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком,
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт серії НОМЕР_1 ), уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, з вищою освітою, не одружений, на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей не має, не працюючий, раніше не судимий,-

засуджений за ст. 125 ч.1 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі сорока неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 680 гривень.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 не обирався.
Головуючий у І інст. ОСОБА_8 ; Єдиний унікальний номер 724/29/18; суддя-доповідач ОСОБА_1 ; провадження у суді № 11-кп/794/187/18; категорія справи: ст. 125 ч.1 КК України.

Згідно з вироком, ОСОБА_7 визнаний винним в тому, що 05 квітня 2017 року, приблизно о 09 годині 30 хвилин, знаходячись на межі між господарствами АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 , після словесної суперечки, на ґрунті раніше виниклих та триваючих неприязних відносин, з приводу встановлення межових знаків між господарствами, наніс потерпілій ОСОБА_5 один удар металевою частиною сапи в стопу лівої ноги, в результаті чого їй було спричинено легкі тілесні ушкодження.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , просив вирок суду щодо нього скасувати і провадження у справі закрити за відсутністю події кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 ч.1 КК України посилаючись на те, що тілесних ушкоджень він потерпілій ОСОБА_5 не наносив, суд першої інстанції в основу вироку поклав покази потерпілої ОСОБА_5 , свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , тоді як свідок ОСОБА_10 не могла бачити, що відбувається на території його господарства із-за паркана. Свідок ОСОБА_9 також не бачила всіх подій, і обидва свідки стверджують, що бачили на нозі потерпілої різану рану з якої текла кров, що не відповідає висновку експертизи, згідно якого у потерпілої виявлено синяк з садном, також не взяв до уваги його покази і покази свідка ОСОБА_11 та знятий нею відеозапис.
Також в апеляційній скарзі зазначено, що слідчий експеримент по справі проводився не на господарстві де вчинялися події, а на сусідньому господарстві свідка ОСОБА_9 , за участю лише потерпілої ОСОБА_5 , тому даний слідчий експеримент проведений з порушенням норм КПК України, що спричиняє втрату його доказавого значення.
В запереченнях на апеляційну скаргу потерпіла ОСОБА_5 просить вирок суду залишити без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, який доповів зміст оскаржуваного рішення, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу, доводи прокурора та потерпілої про залишення вироку суду без змін, провівши судові дебати та заслухавши обвинуваченого ОСОБА_7 в останньому слові, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах поданої апеляційної скарги та обговоривши її доводи, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню.
Винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 в умисному заподіянні потерпілій ОСОБА_5 легкого тілесного ушкодження, за обставин зазначених у вироку, повністю доведена дослідженими судом першої інстанції доказами, яким дана правильна юридична оцінка.
Так, сам обвинувачений, заперечуючи свою вину у вчиненні злочину, в суді першої інстанції підтвердив, що між ним та потерпілою ОСОБА_5 через неузгодження встановлення межових знаків між господарствами, виник конфлікт з цього приводу.

Потерпіла ОСОБА_5 пояснила суду, що 05 квітня 2017 року, приблизно о 09 годині 30 хвилин, знаходилась під своїм будинком на відмосці та побачила, що обвинувачений ОСОБА_7 та ОСОБА_12 працювали із сапою на городі біля її господарства, розкидаючи глину на відмостку її території. Під час словесної суперечки, обвинувачений вихватив у неї мітлу та наніс ій один удар металевою частиною сапи в стому лівої ноги, після чого вона викликала працівників поліції.
Свідок ОСОБА_9 показала суду, що проживає по сусідству із потерпілою ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_7 , і 05 квітня 2017 року знаходячись на сходах свого будинку на території власного господарства чітко бачила, як ОСОБА_7 наніс удар сапою по лівій нозі ОСОБА_5 . Після того, як приїхала поліція, вона прийшла до ОСОБА_5 додому і побачила її ушкоджену ногу.
Свідок ОСОБА_10 показала суду, що проживає по сусідству із потерпілою ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_7 і, 05 квітня 2017 року, приблизно о 10 годині 00 хвилин, знаходячись у себе на городі, який розташований через дорогу від городу обвинуваченого ОСОБА_7 , почула крик й запитала, що сталось та бачила, як ОСОБА_5 змітала землю біля межі свого господарства, ОСОБА_7 та ОСОБА_12 сапали на своїй території та кидали землю в бік господарства ОСОБА_5 , згодом виник конфлікт в ході якого ОСОБА_7 наніс удар сапою в ліву ногу ОСОБА_5 . Після того, як приїхала поліція, вона прийшла до ОСОБА_5 додому і побачила її ушкоджену ногу.
Свідок ОСОБА_13 показала суду, що 05 квітня 2017 року він та його колега отримали повідомлення від ОСОБА_5 про те, що ОСОБА_7 вчинив із нею сварку, в ході якої вдарив її, після чого вони поїхали до неї та вона написала заяву з приводу нанесення їй тілесних ушкоджень, і він побачив у неї тілесне ушкодження на лівій нозі, у вигляді рани, з якої текла кров, яка вже частково була оброблена.
Експерт ОСОБА_14 показав суду, що синець із садном на тильній поверхні лівої стопи у ОСОБА_5 виник в результаті не менше як одної (можливо більше) травмуючої дії твердого тупого предмету, яким могла бути сапа, в тому числі гостра її частина.
З протоколу слідчого експерименту (а.с.30-33) видно, що потерпіла ОСОБА_5 , в присутності двох понятих, показала як ОСОБА_7 наніс їй тілесні ушкодження.
Згідно з висновком судово-медичної експертизи (а.с. 15), у потерпілої ОСОБА_5 виявлено наступні тілесні ушкодження: синець з садном по тильній поверхні лівої стопи; синець по передній поверхні грудної клітки справа в проекції 3-4-го ребер по середньо-ключичній лінії. Дані тілесні ушкодження виникли в результаті не менш як двократної травмуючої дії твердих предметів, по строку та обставинам можуть відповідати вказаним у постанові та відноситися до легких тілесних ушкоджень.
Як вбачається з характеристики міської ради, свідок ОСОБА_11 є співмешканкою обвинуваченого ОСОБА_7 , тому її покази про те що обвинувачений нікому не завдав тілесних ушкоджень та інших свідків крім неї даної події не було, суд розцінює як спосіб захисту обвинуваченого з метою уникнути відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення. Знятий нею відеозапис також не спростовує вини обвинуваченого, оскільки на ньому частково зафіксовано події, які мали місце 05 квітня 2017 року.
Некоректними та такими, що не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження є доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що покази свідків про те, що вони бачили на нозі потерпілої рану з якої текла кров, не відповідає висновку експертизи, згідно якого у потерпілої виявлено синяк з садном, оскільки як вбачається з висновку експерта (а.с 15) у потерпілої виявлено не тільки синець, а й садно овальної форми покрите кірочкою темно-червоного кольору, тобто садно супроводжувалось кровотечею і на момент експертизи вже зажило покрившись корочкою. Крім того з показів експерта видно, що синець з садном виник в результаті травмуючої дії твердого тупого предмету, яким могла бути сапа, в тому числі гостра її частина.
Суд першої інстанції правильно поклав в основу обвинувального вироку покази потерпілої ОСОБА_5 , свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 та експерта ОСОБА_14 , у даному кримінальному провадженні, оскільки вони є послідовними, не суперечать письмовим доказам, є взаємодоповнюючими та об`єктивними.
Крім того, доводи обвинуваченого про те, що слідчий експеримент проведено з порушенням норм КПК України, є необґрунтованими.
У ч.1 ст. 240 КПК України зазначено, що з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань.
Згідно із ч.2 ст. 240 КПК України, до участі в слідчому експерименті можуть бути залучені підозрюваний, потерпілий, свідок, захисник, представник.
У відповідності до ч.5 ст. 240 КПК України, слідчий експеримент, що проводиться в житлі чи іншому володінні особи, здійснюється лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді за клопотанням слідчого, погодженого з прокурором, або прокурора, яке розглядається в порядку, передбаченому цим Кодексом, для розгляду клопотань про проведення обшуку в житлі чи іншому володінні особи.
В матеріалах кримінального провадження відсутні дані, які б давали підстави вважати, що при проведенні слідчого експерименту слідчим були вчинені діяння, якими були б порушені вимоги кримінального процесуального закону, не містять спростувань цьому й доводи апеляційної скарги, оскільки обставини викладені в протоколі слідчого експерименту, з яких вбачається, як та яким чином потерпілій були спричинені тілесні ушкодження, підтверджують покази потерпілої.

Досліджені судом докази повністю спростовують доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , що він тілесних ушкоджень ОСОБА_5 не завдав.
Таким чином, суд прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_7 в умисному заподіянні ОСОБА_5 легких тілесних ушкоджень, тому його дії правильно кваліфіковані за ст. 125 ч.1 КК України.
Що стосується міри покарання, то вона обрана ОСОБА_7 у відповідності до вимог ст.ст. 65, 66, 67 КК України, з урахуванням тяжкості скоєного злочину, даних про особу винного і обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, зокрема, що він вперше притягається до кримінальної відповідальності за злочин невеликої тяжкості, за місцем проживання характеризується посередньо.
Взявши до уваги ці обставини, суд призначив ОСОБА_7 найбільш м`яке покарання із передбачених санкцією ст. 125 ч.1 КК України у виді штрафу.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 407, 418 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Чернівецької області,-
УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 , залишити без задоволення, а вирок Хотинського районного суду Чернівецької області від 16 березня 2018 року щодо ОСОБА_7 , без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Головуючий- суддя ОСОБА_1
Судді ОСОБА_2
ОСОБА_3
Згідно з оригіналом: суддя