АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві 15 травня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 11 серпня 2017 року,

за участі: прокурора представника ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого слідчого відділу Святошинського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_8 , та накладено арешт на час досудового розслідування, та судового розгляду, на нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 ; квартиру АДРЕСА_2 ; земельну ділянку № НОМЕР_1 та садовий будинок АДРЕСА_3 .
Вирішуючи питання про вид заходу забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя зазначив, що вищевказане нерухоме майно має істотне значення як речовий доказ у кримінальному провадженні та існує загроза його відчуження або пошкодження і з метою збереження майна, унеможливлення його відчуження, яке може перешкодити кримінальному провадженню, на нього необхідно накласти арешт.

Не погоджуючись з таким рішенням, ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на оскарження, скасувати ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 11 серпня 2017 року, як незаконну, необґрунтовану та невмотивовану, в частині накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 .

Щодо строку апеляційного оскарження ОСОБА_5 зазначає, що 16 березня 2018 року він дізнався із сайту Єдиного державного реєстру судових рішень, про те, що існує ухвала слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 11 серпня 2017 року та того ж дня представник останнього ознайомився з матеріалами справи.

Так, в апеляційній скарзі вказується про те, що 16 травня 2016 року між громадянином України ОСОБА_5 та громадянкою України ОСОБА_9 було укладено договір купівлі-продажу квартири за реєстровим № 169. За умовами договору ОСОБА_9 передала у власність ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_1 . Таким чином, здійснення ОСОБА_5 правочину щодо укладання договору купівлі-продажу квартири стало законною підставою для виникнення права власності на останню, що підтверджуються витягом із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Як стверджує ОСОБА_5 , він не має жодного відношення до відкритого кримінального провадження, володіння квартирою здійснює виключно на законних підставах. Крім того, жодних претензій до ОСОБА_5 щодо законності володіння квартирою - ні органом досудового розслідування, ні будь-якою іншою особою пред`явлено не було.
Крім того, автор апеляційної скарги зазначає, що саме клопотання про накладення арешту на майно є не законним та таким, що порушує вимоги накладення арешту на майно, які зазначені у статті 170 КПК України.
Посилається на відсутність в матеріалах провадження постанови про визнання вищевказаної квартири речовим доказом у кримінальному провадженні, що є підставою для скасування оскаржуваної ухвали.
Звертає увагу ОСОБА_5 і на те, що слідчим суддею було допущено порушення вимог ст. 41 Конституції України, ст. 2, 7, 10, 17, 21, 22, 94, 98, 131, ч. 1 ст. 132, 135, ч. 1 ст. 170 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника власника майна, який підтримав апеляційну скаргу та просив задовольнити її в повному обсязі, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити ухвалу слідчого судді без змін, перевіривши та обговоривши доводи кожної апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Оскільки дана ухвала оскаржена тільки в частині накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , то колегія суддів, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, переглядає ухвалу слідчого судді в межах вимог апеляційної скарги, а щодо іншого майна, на яке накладено арешт вказаною ухвалою слідчого судді, то в цій частині питання законності та обґрунтованості накладення арешту на інше майно колегією суддів не вирішується.

Згідно з вимогами ст. 395 КПК України, ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення, а у випадку якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

З апеляційної скарги, доданих до неї документів та матеріалів судового провадження вбачається, що клопотання органу досудового розслідування про накладення арешту на майно було розглянуто судом у відсутність власника майна та його представника, копії судового рішення по даній справі останнім не направлялась, про її існування ОСОБА_5 дізнався 16 березня 2018 року із сайту Єдиного державного реєстру судових рішень, та того ж дня представник останнього ознайомився з матеріалами справи.
Як вбачається з матеріалів судового провадження, Святошинським управлінням поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості якого 16 вересня 2016 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0009201, за ознаками кримінального провадження, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що в період з 2015 року по 16 серпня 2016 року невстановлені особи шахрайським шляхом заволоділи майном, яке належить ОСОБА_10 .

Зокрема, 15 травня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_11 , яка здійснює приватну нотаріальну діяльність за адресою: АДРЕСА_4 , посвідчено договір купівлі-продажу № 169 від 16 травня 2016 року, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується копіями документів.
Згідно зі свідоцтвом про право власності від 18 грудня 2007 року, встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_10 .

Враховуючи вищевикладене, та приймаючи до уваги те, що згадане майно було незаконно відчужене та з метою забезпечення збереження вищевказаного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню у органу досудового розслідування виникла необхідність у накладенні арешту квартиру АДРЕСА_1 , на строк проведення досудового розслідування та судового розгляду.

11 серпня 2017 року старший слідчий Святошинського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_8 , за погодженням прокурора Київської місцевої прокуратури № 8 ОСОБА_12 , звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на нерухоме майно, зокрема: квартиру АДРЕСА_1 .
Ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 11 серпня 2017 року зазначене клопотання задоволено.

З таким рішенням слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на такі обставини.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу
Приймаючи рішення, слідчий суддя місцевого суду зазначених вимог закону дотримався.

Задовольняючи клопотання, внесене в межах кримінального провадження № 0009201, в частині накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , слідчий суддя, як вбачається з журналу судового засідання, заслухав пояснення слідчого та, дослідивши матеріали, додані до клопотання, прийшов до правильного висновку, що вищевказане нерухоме майно має істотне значення як речовий доказ у кримінальному провадженні та існує загроза його відчуження або пошкодження, або інші тяжкі наслідки з метою збереження майна, унеможливлення його відчуження, яке може перешкодити кримінальному провадженню, на нього необхідно накласти арешт.
Такі висновки слідчого судді цілком доведені матеріалами провадження, специфікою обставин вчинення та розслідування самого злочину, що потребує проведення певних слідчих дій. Арештована квартира з великою вірогідністю може бути доказом злочину, відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, що підтверджується відповідним процесуальним рішенням, а саме постановою старшого слідчого від 13 липня 2018 року про визнання вищевказаного майна речовим доказом, яка була надана в судовому засіданні апеляційної інстанції. Метою ж арешту майна є забезпечення кримінального провадження, його завданням є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, що прямо передбачено ст. 170 КПК України в якості правових підстав застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження.
Як вважає колегія суддів, слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на вищезазначену квартиру, перевірив співрозмірність втручання у діяльність ОСОБА_5 з потребами кримінального провадження.

Крім того, матеріали судового провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання зникнення чи відчуження майна, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Як вбачається з ухвали слідчого судді, суд дослідив зазначені обставини та не знайшов у висновках органу досудового розслідування при зверненні з клопотанням про накладення арешту на майно, порушень вимог КПК України та чогось очевидно безпідставного чи довільного.
При цьому колегія суддів враховує і те, що у відповідності до вимог ст. 174 КПК України законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна, а також і те, що арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Доводи автора апеляційних скарг про те, що арешт на вищевказане майно накладено безпідставно без наявності правових підстав, не можуть прийматися до уваги, оскільки арешт слідчим суддею накладено правомірно, відповідно до вимог ст.ст. 170-173 КПК України.

Посилання автора апеляційних скарг на те, що здійснення ОСОБА_5 правочину щодо укладання договору купівлі-продажу квартири стало законною підставою для виникнення права власності на останню, що підтверджує витяг із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, - не може бути безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання зникнення чи відчуження майна, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, автором апеляційної скарги не надано та колегією суддів не встановлено.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.

Рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційна скарга ОСОБА_5 , навіть з урахуванням усіх викладених в них доводів, задоволенню не підлягає.

На підставі вищевикладених обставин, керуючись ст.ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Поновити ОСОБА_5 строк на апеляційне оскарження.

Ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 11 серпня 2017 року, в частині задоволення клопотання старшого слідчого слідчого відділу Святошинського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_8 , та накладення арешту на час досудового розслідування, та судового розгляду, на нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , - залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_5 , - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа №11-сс/796/1945/2018 Категорія: ст.170 КПК УкраїниГоловуючий у першій інстанції ОСОБА_13 Доповідач: ОСОБА_1