Справа № 307/1622/16-к
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.04.2018 м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі ОСОБА_4 , за участю прокурора ОСОБА_5 , засудженого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 на ухвалу Тячівського районного суду Закарпатської області від 30.06.2016.

Цією ухвалою суду приведено у відповідності із законодавством України вирок Лефортовського районного суду м. Москви Російської Федерації від 13.02.2013 щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , не одруженого, непрацюючого, засудженого:

- за ч.3 ст.30, п. «г» ч.3 ст.228.1 КК Російської Федерації за замах на незаконний збут психотропної речовини - амфетаміну, в особливо великому розмірі на вісім років шість місяців позбавлення волі, без призначення додаткового покарання у виді позбавлення права займати певні посади чи займатися певною діяльністю і штрафу;

- за ч.3 ст.30, п. «б» ч.3 ст.228.1 КК Російської Федерації за замах на незаконний збут психотропної речовини - амфетаміну, у великому розмірі, на шість років позбавлення волі без призначення додаткового покарання у виді обмеження волі і штрафу;

- за ч.1 ст.30, п. «г» ч.3 ст.228.1 КК Російської Федерації приготування на незаконний збут психотропної речовини - амфетаміну, в особливо великому розмірі на вісім років позбавлення волі без призначення додаткового покарання у виді позбавлення права займати певні посади чи займатися певною діяльністю і штрафу.

На підставі ч.2 ст.69 КК Російської Федерації за сукупністю злочинів шляхом часткового складання, ОСОБА_6 остаточно призначено покарання у виді дев`ять років шість місяців позбавлення волі.

Строк покарання постановлено рахувати з 22.09.2012, тобто з часу фактичного затримання.

Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 30.06.2016 вказаний вирок приведено у відповідності із законодавством України та ухвалено ОСОБА_6 вважати засудженим:

- за ч.2 ст.15, ч.3 ст.307 КК України на вісім років шість місяців позбавлення волі;

- за ч.2 ст.15 ч.2 ст.307 КК України на шість років позбавлення волі;

-2-

- за ч.1 ст.14, ч.3 ст.307 КК України на вісім років позбавлення волі.

На підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань, ухвалено вважати ОСОБА_6 остаточно засудженим до покарання у виді дев`ять років шість місяців позбавлення волі.
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 просять зупинити виконання ухвали Тячівського районного суду від 30.06.2016, вказану ухвалу суду скасувати та прийняти нову, якою зарахувати строк попереднього ув`язнення ОСОБА_6 з моменту затримання 22.09.2012 по 06.05.2013 та строк перебування під вартою в Україні з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Вважають за необхідне привести у відповідність вирок Лефортовського районного суду м. Москви Російської Федерації від 13.02.2013 у відповідність до законодавства України та вважати ОСОБА_6 засудженим: за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 307 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки; за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 307 КК України у виді позбавлення волі строком на чотири роки; за ч. 1 ст. 14, ч. 1 ст. 307 КК України у виді позбавлення волі строком на чотири роки. На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно ОСОБА_6 вважати засудженим до покарання у виді чотирьох років одного місяця позбавлення волі. Вказують на відбуття покарання ОСОБА_6 , а тому такий підлягає звільненню з під-варти. На їх думку, суд першої інстанції помилково застосував ч. 3 ст. 307 КК України, а не ч. 1 ст. 307 КК України при приведенні вироку у відповідність та порушив вимоги ч. ч. 2, 3 ст. 68 КК України, що призвело до незаконного рішення. Вказують на порушення судом Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року та порушення вимог ст. 610 КПК України під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України. Звертають увагу суду на те, що законодавством Російської Федерації визначено, що особливо великий розмір амфетаміну становить 1,4 г., а 0,8 г. великим розміром, однак згідно українського законодавства, а саме Таблиці 2 «Невеликі, великі та особливо великі розміри психотропних речовин, що знаходяться у незаконному обігу», затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України №188 від 01.08.2000 великий розмір амфетаміну починається із 1,5 г.. Крім того, зазначають про порушення права засудженого брати участь у розгляді справи та необґрунтоване не зарахування ч. 5 ст. 72 КК України при визначенні остаточного покарання. Просять врахувати, що долучені до клопотання судові рішення Російської Федерації не були перекладені на українську мову, а тому клопотання не могло бути розглянуто судом.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника - адвоката ОСОБА_7 та засудженого ОСОБА_6 , які підтримали доводи поданої апеляційної скарги, промову прокурора, який частково підтримав апеляційну скаргу, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга ОСОБА_6 та його захисника підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно положень ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

-3-

Однією з умов постановлення законного і обгрунтованого судового рішення у кримінальному провадженні є суворе дотримання судом визначених законом вимог до його змісту та форми.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення у кримінальному провадженні є актом правосуддя, покликаним забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини, правопорядку та здійснення проголошеного Конституцією України принципу верховенства права. Тому суду слід неухильно додержуватись вимог про законність, обгрунтованість та вмотивованість вироку і ухвали в кримінальному провадженні.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до статті 94 КПК України.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд першої інстанції вказаних вимог законодавства не дотримався.
Так, з матеріалів провадження вбачається, що вирок Лефортовського районного суду м. Москви Російської Федерації від 13.02.2013, який ухвалою судової колегії по кримінальних справах Московського міського суду Російської Федерації від 06.05.2013 залишено без змін набрав законної сили 06.05.2013.

02.06.2016 Міністерство юстиції України звернулось з клопотанням про приведення вироку відносно ОСОБА_6 у відповідність з чинним законодавством України, оскільки ОСОБА_6 є громадянином України, останнє відоме місце проживання АДРЕСА_1 .
Відповідно до ч. 3 ст. 610 КПК України під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України суд визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку суду іноземної держави.
Проте, як вбачається із оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції, розглядаючи клопотання Міністерства юстиції України та визначивши статті, частині статті закону України про кримінальну відповідальність, передбачені ч.2 ст.15 ч.3 ст.307, ч.1 ст.14, ч.3 ст.307 КК України, не врахував, що за вказаними частинами статтей передбачено покарання більше ніж на 10 років.
Відповідно до ч. 2 ст. 31 КПК України кримінальне провадження у суді першої інстанції щодо злочинів, за вчинення яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк більше десяти років, здійснюється колегіально судом у складі трьох суддів.
Згідно до ч.1 ст.21 КПК України кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним та неупередженим судом, створеним на підставі закону. Ця норма закону є виконанням вимог Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в пункті 1 статті 6 якої закріплено право кожного на справедливий, публічний судовий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Згідно з вимогами ч.3 ст.43 КПК України засуджений має права обвинуваченого, передбачені ст. 42 цього Кодексу, в обсязі необхідному для його захисту на відповідній стадії судового провадження.

-4-
В порушення вказаних вимог кримінального процесуального закону провадження щодо засудженого ОСОБА_6 розглянуто судом першої інстанції одноособово, незважаючи на те, що санкцією ч. 3 ст. 307 КК України ( чинною на час вчинення злочину ), передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна
Відповідно до ч. 1 ст. 415 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу суду і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлено порушення, передбачені пунктами 2, 3, 4, 5, 6, 7 частини другої статті 412 цього Кодексу.

Підставами для скасування чи зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є такі порушення норм кримінального процесуального закону, які шляхом позбавлення, чи обмеження гарантованих КПК України прав учасників кримінального провадження, недотримання процедури судочинства, чи іншим шляхом вплинули, чи могли вплинути на винесення законного, обґрунтованого та вмотивованого судового рішення.
Колегія суддів уважає, що неухильне дотримання передбаченої законом процесуальної форми є неодмінною умовою повного, всебічного й об`єктивного дослідження обставин кримінального провадження, встановлення істини в справі й прийняття правильного рішення. При цьому конкретне порушення кримінального процесуального закону може бути визнано апеляційним судом істотним чи неістотним, залежно від обставин кримінального провадження.
Установлені та наведені в ухвалі апеляційного суду порушення кримінального процесуального закону є істотними, оскільки торкаються прав та законних інтересів як обвинуваченого так і потерпілих, які перешкодили суду повно, і всебічно розглянути кримінальне провадження, і вплинули, чи могли вплинути на постановлення законного, обґрунтованого та вмотивованого судового рішення, а тому вирок підлягає до скасування.
Згідно п. 2 ч. 2 ст. 412 КПК України судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо ухвалено незаконним складом суду.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасування, як така, що винесена незаконним складом суду, тобто з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону.

Не відповідає вимогам кримінального процесуального закону і вирішення судом першої інстанції з власної ініціативи питання щодо запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 , оскільки таке питання виходить за межі повноважень суду першої інстанції при розгляді судом питання про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України, і суперечить вимогам ст. 203 КПК України щодо порядку припинення дії запобіжних заходів.

Колегія суддів вважає, що встановлені та наведені в ухвалі апеляційного суду порушення процесуального закону є істотними, оскільки торкаються прав та законних інтересів засудженого, перешкодили суду повно і всебічно розглянути провадження і вплинули на постановлення законного й обґрунтованого судового рішення. При цьому суд апеляційної інстанції позбавлений можливості усунути виявленні порушення кримінального процесуального закону.

Оскільки підставами для скасування ухвали суду є істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, у зв`язку з чим колегія суддів позбавлена можливості перевірити решту доводів апеляційної скарги засудженого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 , в тому числі доводи, викладені в апеляційній скарзі обвинуваченого щодо правильності кваліфікації дій засудженого, призначення покарання, а так само і дотримання правил складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення.

-5-

При новому розгляді провадження суду першої інстанції необхідно з чітким дотриманням вимог кримінального процесуального закону, всебічно, повно й об`єктивно дослідити всі обставини кримінального провадження, дати відповідну оцінку доказам у їх сукупності та ухвалити судове рішення, яке б відповідало вимогам ст. 370 КПК України.

З врахуванням наведеного, апеляційна скарга засудженого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню, ухвала Тячівського районного суду від 30.06.2016 - скасуванню, а матеріали провадження щодо ОСОБА_6 - направленню до суду на новий розгляд.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 412, 415, 419, 610 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу Тячівського районного суду Закарпатської області від 30.06.2016, якою приведено у відповідності із законодавством України вирок Лефортовського районного суду м. Москви Російської Федерації від 13.02.2013 щодо ОСОБА_6 - скасувати, а матеріали провадження направити на новий розгляд до суду першої ін6станції.

Засудженого ОСОБА_6 залишити під вартою.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: