печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 серпня 2018 року слідчий суддя Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у місті Києві клопотання адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ТОВ «ТЕХЕНЕРГОТРЕЙД», ТОВ «ЄВРОБЕТОН», ТОВ «ІНРАЙС ДЕВЕЛОПМЕНТ»про скасування арешту майна, накладеного ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 18 липня 2018 року у справі № 757/34892/18-к в рамках кримінального провадження №0004294, -

В С Т А Н О В И В:
До провадження слідчого судді надійшло вказане клопотання, подане в порядку ст. 174 КПК України, про скасування арешту майна, накладеного ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 18 липня 2018 року у справі № 757/34892/18-к в рамках кримінального провадження №0004294.

Арешт був накладений відповідно ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 18 липня 2018 року у справі № 757/34892/18-к на грошові кошти у безготівковому вигляді, що знаходяться на рахунках товариств, в частині видатку коштів, з можливістю зарахування на зазначені рахунки коштів, що надходять. Фактично та юридично було накладено арешт на всі грошові суми, що є та будуть надходити на банківські рахунки товариств без жодного обмеження суми. Тобто суб`єкти господарювання позбавлені можливості вести звичайну фінансово-господарську діяльність, закуповувати та оплачувати товари, роботи та послуги, сплачувати податки та збори, виплачувати заробітну плату.

Адвокат ОСОБА_3 у вимогах вказаного клопотання просить скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 18 липня 2018 року у справі №757/34829/18-к в частині арешту грошових коштів у безготівковому вигляді, які знаходяться в банківських установах на рахунка ТОВ «ТЕХЕНЕРГОТРЕЙД», ТОВ «ЄВРОБЕТОН», ТОВ «ІНРАЙС ДЕВЕЛОПМЕНТ».

Мотивуючи подане клопотання про скасування арешту майна товариств, адвокат вказує, що арешт було накладено безпідставно, необґрунтовано та з порушенням приписів ст. 170 КПК України, також посилається на те, що кошти, на рахунках які арештовано, здобуті в ході господарської діяльності Товариств, не є речовими доказами та не відповідають критеріям визначеними ст. 98 КПК України. Прокурором не було надано доказів, що майно, на яке накладено арешт, є предметом кримінального правопорушення, здобуте в результаті вчинення кримінального правопорушення, а тому при накладенні арешту не було враховано відсутність правової підстави для арешту майна, а сам арешт рахунків товариств негативно впливає на їх господарську діяльність, та спричиняє значних збитків, товариствам, їх працівникам та інтересам держави.

В судове засідання представник власника майна не з`явилась, повідомлялась належним чином, через канцелярію суду надавши заяву про розгляд клопотання у її відсутність підтримавши його вимоги.

Прокурор в судове засідання не з`явився про дату та час розгляду повідомлений належним чином, через канцелярію суду надавши заяву про розгляд справи за його відсутності, що у відповідності до ст. 174 КПК України не створює процесуальних перешкод у формі неможливості розгляду вказаного клопотання.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали провадження, приходить до наступного висновку.

Управлінням з розслідування кримінальних проваджень у сфері економіки Департаменту з розслідування особливо важливих справ у сфері економіки Генеральної прокуратури України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0004294 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 205, ч. 2 ст. 209, ч. 3 ст. 212, ч. 3 ст. 358 КК України.
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 18 липня 2018 року у справі №757/34892/18-к задоволено клопотання прокурора четвертого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих Головного слідчого управління Департаменту процесуального керівництва у кримінальних провадженнях, підслідних Державному бюро розслідувань Генеральної прокуратури України ОСОБА_4 та серед іншого накладено арешт на грошові кошти, які у безготівковому вигляді знаходяться на рахунках ТОВ "ЄВРОБЕТОН" () № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 ; ТОВ "ІНРАЙС ДЕВЕЛОПМЕНТ" () № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 ; ТОВ "ТЕХЕНЕРГОТРЕЙД" () № НОМЕР_5 , № НОМЕР_6 , які відкриті в АТ "ОЩАДБАНК" (МФО 300465), який розташований за адресою: м. Київ вул. Госпітальна, а також на грошові кошти, які у безготівковому вигляді знаходяться на рахунках 12гТОВ "ЄВРОБЕТОН" () № НОМЕР_7 , які відкриті в ПАT "ПУМБ (МФО 334851) який розташований за адресою: м. Київ вул. Андріївська, 4.

Відповідно до п. 18 ст. 3 КПК України, до повноважень слідчого судді суду першої інстанції належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні. У відповідності до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98). При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадженні слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя, згідно вимог ст. 94, ст. 132, ст. 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатніх доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту для третіх осіб, а також розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

З тексту ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 18 липня 2018 року вбачається, що слідчий суддя дійшов висновку про достатність доказів, що вказують на вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 205, ч. 2 ст. 209, ч. 3 ст. 212, ч. 3 ст. 358 КК України, наявність даних про належність майна, на яке прокурор просить накласти арешт до речових доказів та накладення арешту з метою забезпечення збереження речових доказів, слідчий суддя вважає необхідним клопотання прокурора задовольнити та накласти арешт на майно, оскільки наявні передбачені ч. 2 ст. 170 КПК України підстави для його накладення. Будь-яких інших правових підстав для застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження в вищевказаній ухвалі не наведено.

Між тим, відповідно до вимог ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Слідчий суддя погоджується з доводами клопотання адвоката, що грошові кошти у безготівковій формі на банківському рахунку не є матеріальними об`єктами, які можуть зберегти сліди злочинів. Отже, при об`єктивному з`ясуванні обставин справи, очевидно, що за допомогою вказаних вище доказів не можливо логічно обґрунтувати в законний спосіб необхідність накладення арешту на майно заявника.

Необґрунтованість накладення арешту на майно також доводиться позицією Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду кримінальних справ, який в пункті 2.6 Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження від 07 лютого 2014 року зазначив, що: «...Щодо осіб, які не є підозрюваними (яким у порядку, передбаченому ст. ст. 276 - 279 КПК, повідомлено про підозру, або яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення), обвинуваченими (особа, обвинувальний акт щодо якої передано до суду в порядку, передбаченому ст. 291 КПК) або особами, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, не може бути прийнято ухвалу про арешт майна. Отже, навіть якщо у слідчого судді є достатні підстави вважати, що певною особою було вчинено кримінальне правопорушення, він не має повноважень накладати арешт на майно особи, яка не є підозрюваним. З огляду на наведене правильною є практика, коли слідчі судді визнають клопотання про накладення арешту на майно передчасними та відмовляють у їх задоволенні, оскільки на момент їх розгляду, особам, про майно яких йдеться в клопотанні, не повідомлено про підозру...».

Отже, в умовах реалізації сторонами конституційного принципу змагальності і свободи в наданні ними суду своїх доказів, слідчим суддею вставлені фактичні дані для висновку про відсутність у справі обставин, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння юридичної особи майном та обумовлювали арешт її майна, оскільки посадові особи товариств не є підозрюваними у вказаному кримінальному провадженні, процесуальний статус самих товариств органом досудового розслідування не визначено. Отже, очевидно, що в подальшому в застосуванні цього заходу відпала потреба.

Згідно ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів часників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та упередженого розслідування і судового розгляду

Частиною 1 ст. 174 КПК України встановлено, що арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Викладені в клопотанні представника власника майна доводи та додані до клопотання матеріали переконують в необґрунтованості накладеного арешту від 18 липня 2018 року у даній справі, а тому клопотання представника власників майна підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 98, 167, 170, 171, 172, 173, 174 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В :
Клопотання задовольнити.
Скасувати частково арешт, накладений ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 18 липня 2018 року у справі № 757/34892/18-к на грошові кошти, які знаходяться на рахунках у наступних банківських установах по вказаним рахункам: ТОВ «ЄВРОБЕТОН» () № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 ; ТОВ «ІНРАЙС ДЕВЕЛОПМЕНТ» () № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 ; ТОВ «ТЕХЕНЕРГОТРЕЙД» () № НОМЕР_5 , № НОМЕР_6 , які відкриті в АТ "ОЩАДБАНК" (МФО 300465), який розташований за адресою: м. Київ вул. Госпітальна, 12г; ТОВ "ЄВРОБЕТОН" () № НОМЕР_7 , який відкритий в ПАT "ПУМБ (МФО 334851), який розташований за адресою: м. Київ вул. Андріївська, 4, в частині видатку коштів, з можливістю зарахування на зазначені рахунки коштів, що надходять.
Ухвала слідчого судді не може бути оскаржена і набирає законної сили з моменту її оголошення.
Слідчий суддя ОСОБА_1