Справа № 130/1103/17
Провадження №11-кп/772/669/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 червня 2018 року м. Вінниця

Апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

судів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

зі секретарем: ОСОБА_5

розглянув «07» червня 2018 року у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000184 від 17.03.2017 року по обвинуваченню

ОСОБА_6 ,
народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця с. Торків Тульчинського району
Вінницької області, українця,
громадянина України,
раніше судимого:
-20.06.2017 року Літинським районним судом Вінницької області за ч. 3 ст. 187 КК України у виді 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України.

За участю сторін кримінального провадження:
прокурора: ОСОБА_7
потерпілої : ОСОБА_8
за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 27.02.2018 року ,-

В с т а н о в и в:
Вироком Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 27 лютого 2018 року ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 1 року позбавлення волі.
Відповідно до вимог ч.4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначеного покарання за цим вироком та за вироком Літинського районного суду Вінницької області від 20.06.2017 року, остаточну міру покарання ОСОБА_6 призначено у виді 9 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна.
На підставі ч.4 ст. 70, ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_6 покарання відбуте частково по 26.02.2018 року включно за вироком Літинського районного суду Вінницької області від 20.06.2017 року.

Вирішена доля речових доказів.

Судом встановлено , що 11.02.2017 року близько 09 години, обвинувачений ОСОБА_6 знаходячись у будинку своїх знайомих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , що за адресою АДРЕСА_1 , та маючи намір на протиправне заволодіння чужим майном, діючи таємно, умисно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, викрав з сумки ОСОБА_8 гроші в загальній сумі 1070 грн. та банківську картку «Ощадбанку» на ім`я останньої, на рахунку якої перебували кошти.
Після чого, обвинувачений ОСОБА_6 володіючи інформацією про пін код банківської картки ОСОБА_8 , за допомогою банкомату «Приватбанку», розташованого за адресою смт. Браїлів Жмеринського району Вінницької області, вул. Леніна,32, зняв з її рахунку у декілька етапів 8 тис. грн., та продовжуючи діяти з корисливих мотивів, за допомогою цієї ж банківської картки, здійснив безготівкові операції по оплаті товару в торгово сервісній мережі смт. Браїлів на загальну суму 244,65 грн. Таким чином, обвинувачений ОСОБА_6 незаконно, протиправно, умисно заволодів коштами ОСОБА_8 на загальну суму 9314,65 грн.

Обвинувачений ОСОБА_6 в своїй апеляційній скарзі не оспарюючи фактичних обставин кримінального провадження, ставить питання про зміну вироку Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 27.02.2018 року, щодо нього в частині призначення міри покарання, яку вважає занадто суворою.

Свої вимоги мотивував тим, що суд при призначенні покарання не врахував пом`якшуючих його вину обставин, а саме те, що свою вину в інкримінованому злочині визнає у повному обсязі, сприяв розкриттю злочину, а тому просить призначити йому більш м`яке покарання.

Заслухавши доповідача, потерпілу ОСОБА_8 , яка просила вироку суду першої інстанції залишити без змін, міркування прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги та вважає вирок суду законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає до задоволення.

Відповідно до вимог ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення має бути законним та обгрунтованим і вмотивованим. Обгрунтоване рішення це таке, що достатньо, добре аргументоване, підтверджене науково, певним досвідом, переконливими доказами, доведеними фактами.

Відповідно до ч.2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, кого обвинувачено у вчинені кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Європейський суд з прав людини зазначає, що рівень певності, якого має досягти суддя за системою «внутрішнього переконання» чи системою «поза межами розумного сумніву», який є важливим для постановлення справедливого рішення, не повинен досягатися шляхом примусу до зізнання. Таким чином буде дотримано цілковитої поваги до презумпції невинуватості та статусу обвинуваченого, що є ключовими поняттями для демократичної концепції кримінального судового розгляду.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у таємному викраденні чужого майна (кражіка), - є обґрунтованими.

Викладені у вироку висновки суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні вказаного злочину відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджені дослідженими в судовому засіданні та детально викладеними у вироку доказами, яким суд дав всебічну і об`єктивну оцінку в їх сукупності та взаємозв`язку.

Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.1 ст. 185 КК України - є правильною та в апеляційній скарзі прокурора не оспорюється.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 розглядалось відповідно до ст. 349 ч.3 КПК України, оскільки проти цього не заперечували учасники судового розгляду суд, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи , які ніким не оспорювались.
Частиною третьою ст.349 КПК України передбачено право суду, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини у апеляційному порядку.
Судом першої інстанції з`ясовувалось чи правильно розуміє обвинувачений та інші учасники судового розгляду зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи та розмір цивільного позову в апеляційному порядку.

В ході судового розгляду обвинувачений ОСОБА_6 свою вину в інкримінованому йому злочині визнав в повному обсязі та щиро розкаявся у скоєному.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції особливої частини КК України, що передбачає покарання за вчинений злочин, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання суд може визнати пом`якшуючими й інші обставини, не зазначені в ч. 1 ст. 66 КК України, однак визнання обставини такою, що пом`якшує покарання, має бути вмотивоване у вироку. Суд має дослідити, яким чином така обставина, як наявність позитивної характеристики знижує суспільну небезпеку злочину чи суспільну небезпеку особистості злочинця. Досліджуючи дані про особу, суд повинен з`ясувати вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину, як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), матеріальний стан тощо.
Також згідно ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як ними самими, так і іншими особами.

Разом з тим слід зазначити, що при призначенні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд першої інстанції врахував всі пом`якшуючі його вину обставини, відповідно до ст. 66 КК України, а саме щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, в тому числі і на які посилається сам обвинувачений в своїй апеляційній скарзі.

Призначене обвинуваченому ОСОБА_6 покарання є справедливим та обґрунтованим, яке ґрунтується на вимогах закону, а призначене у повній відповідності з вимогами ст. 65 КК України та є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів, так як ОСОБА_6 раніше судимий за корисливий злочин, і знову скоїв злочин, що вказує до небажання ставати на шлях виправлення, а тому апеляційний суд вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 408, 413, 418, 419 КПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Вирок Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 27.02.2018 року відносно ОСОБА_6 залишити без змін.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим ОСОБА_6 в той самий строк, з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4
Згідно з оригіналом: