Дата документу Справа № 311/908/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 311/908/17 Головуючий в 1 інст.: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/778/712/18 Доповідач в 2 інст.: ОСОБА_2
Категорія: ч. 1 ст. 115 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2018 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Запорізької області в місті Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та в його інтересах адвоката ОСОБА_7 (із доповненням) на вирок Василівського районного суду Запорізької області від 29 листопада 2017 року, яким
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Товстолуг Тернопільського району Тернопільської області, українець, громадянин України, маючий середню освіту, пенсіонер, одружений, на утриманні малолітніх і неповнолітніх дітей не має, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,
визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та йому призначене покарання у вигляді 10 років позбавлення волі.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишено у вигляді тримання під вартою.
Строк відбування покарання постановлено рахувати з 18 січня 2017 року.
Зараховано у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 18 січня 2017 року по 20 червня 2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Цивільний позов задоволено частково та постановлено стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 витрати на правову допомогу в розмірі 5 000 грн. і моральну шкоду в розмірі 70 000 грн., а всього 75 000 грн. У задоволенні позову в іншій частині відмовлено.
Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України за наступних обставин.
17 січня 2017 року приблизно о 16 год. 00 хв., знаходячись за місцем свого мешкання у приміщенні однієї з кімнат будинку АДРЕСА_2 , ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи з прямим умислом, направленим на протиправне заподіяння смерті іншій людині, а саме ОСОБА_10 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин до останньої, з мотивів ревнощів, утримуючи в правій руці кухонний ніж лезом ближче до великого пальця руки, усвідомлюючи, що завдає удар в життєво важливий орган людини, від якого може наступити смерть потерпілої, та бажаючи настання цих наслідків, маховим рухом умисно наніс один удар вказаним ножем в область лівого боку поверхні тулуба ОСОБА_10 , чим спричинив одиночне проникаюче сліпе колото-різане поранення тулуба з ушкодженням м`яких тканин на лівої легені, яке супроводжувалося обтурацією кров`ю, яке кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження за ознакою небезпеки для життя, у даному випадку, що спричинило смерть потерпілої ОСОБА_10 і знаходиться у прямому причинному зв`язку з її настанням, тим самим ОСОБА_8 умисно вбив ОСОБА_10 . Одразу після цього, бажаючи доведення свого злочинного умислу до кінця, реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 взяв з підлоги фрагмент деревини та, у той момент, коли ОСОБА_10 знаходилась на підлозі у положенні лежачи на спині, наніс ним не менше 10 ударів в область голови ОСОБА_10 , спричинивши останній закриту черепно-мозкову травму: синці, садна на обличчі, забійні рани на волосистій частині голови, інфільтруючи крововиливи у м`яких тканинах волосистої частини голови, лінійний перелам кісток склепіння черепу, субарахноїдальний церебральний крововилив, які кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя, проте, які у даному випадку, в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті не знаходяться.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить вирок скасувати та призначити йому більш м`яке покарання.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що призначене йому покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а тому є несправедливим внаслідок своєї суворості. До того ж, суд першої інстанції не в повному обсязі взяв до уваги всі обставини, що пом`якшують покарання.
Зазначає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального правопорушення, оскільки суд першої інстанції не взяв до уваги докази, що могли істотно вплинути на його висновки.
В апеляційній скарзі (з урахуванням доповнень) адвокат ОСОБА_7 , зазначає, що оскаржуваний вирок є незаконним у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального правопорушення та суттєвим порушенням вимог кримінального процесуального закону, просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що висновки суду ґрунтуються на неналежних доказах, носять суб`єктивний характер і не спростовують тих доводів і обставин, на які посилався обвинувачений під час судового розгляду, а тому докази, що містяться в матеріалах кримінального провадження свідчать про те, що пред`явлене йому обвинувачення є недоведеним.

Вказує, що показання обвинуваченого відрізняються від обставин, які були викладені в обвинувальному акті та оскаржуваному вироку, і враховуючи спосіб та механізм завданих тілесних ушкоджень, знаряддя, яким було спричинено тілесні ушкодження та суб`єктивне ставлення ОСОБА_8 до вчиненого, є всі підстави для кваліфікації його дій за ст. 119 КК України.

Крім того, вказує на те, що показання свідків, допитаних в судовому засіданні є неналежними, так як про обставини кримінального правопорушення їм стало відомо зі слів працівників поліції, а тому вони є показаннями з чужих слів.

Також вважає призначене обвинуваченому покарання явно несправедливим внаслідок своєї суворості.

Вказує на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги часткове визнання вини, активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування матеріальної шкоди як обставини, що пом`якшують покарання.

Крім того, суд належним чином не врахував те, що обвинувачений раніше не судимий, за місцем проживання характеризується задовільно.

Також просить зарахувати ОСОБА_8 у строк призначеного йому покарання строк перебування під вартою з 18 січня 2017 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Від обвинуваченого на адресу апеляційного суду надійшло клопотання, в якому він також просить зарахувати йому у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 21 червня 2017 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 , якій підтримав доводи апеляційних скарг і просив їх задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційних скаргах і провівши судові дебати, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Суд першої інстанції згідно з вимогами ст.ст. 370, 374 КПК України та відповідно до ст. 337 КПК України в межах пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення, встановивши фактичні обставини кримінального провадження, обґрунтовано прийшов до висновку щодо обсягу та доведеності його вини у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, виклавши їх у вироку.

В оскаржуваному вироку суд першої інстанції навів всі встановлені обставини, які відповідно до ст. 91 КПК України підлягають доказуванню, а також виклав оцінку та аналіз досліджених в судовому засіданні доказів, зазначив підстави, з яких приймає одні докази та відкидає інші.

Вина ОСОБА_8 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України підтверджується доказами, які були безпосередньо досліджені в судовому засіданні, а саме показаннями потерпілого, свідків, дослідженими документами.

Так, в суді першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав частково та пояснив, що 17 січня 2017 року між ним та ОСОБА_10 виникла сварка, у нього в цей час у руках був кухонний ніж, і коли вона почала виходити з кімнати, він схватив її за ліве плече та притягнув до себе. У зв`язку з тим, що ніж в цей момент був у нього в руці, то вона на нього наткнулась, після чого присіла та продовжувала лаятись. У цей момент він взяв дерев`яний брусок, який знаходився біля плити, та правою рукою наніс більше 10 ударів ОСОБА_10 по голові. Додатково зазначив, що умислу на вбивство ОСОБА_10 не мав, а сталося все через її необережність.

Таким чином, в суді першої інстанції та в апеляційній скарзі сторона захисту заперечує факт того, що обвинувачений ОСОБА_8 мав умисел на вчинення вбивства ОСОБА_10 .

Позиція обвинуваченого зводилась до того, що ОСОБА_10 сама наткнулась на ніж, який він тримав у руці, а тому смерть наступила внаслідок необережності.

Разом з тим, суд першої інстанції, дослідивши безпосередньо всі надані докази, прийшов до правильного висновку про неспроможність такої версії обвинуваченого та доведення в повному обсязі його вини саме у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, оскільки сукупність досліджених доказів дає підстави зробити лише такі висновки.

Так, потерпілий ОСОБА_9 показав в суді першої інстанції, що 18 січня 2017 року від працівників поліції стало відомо про вбивство ОСОБА_11 його доньки ОСОБА_10 , яка проживала разом з обвинуваченим з 2014 року. Він повідомив, що між обвинуваченим та його донькою постійно виникали сварки. Коли вона приїжджала до нього, то в неї були синці та гематоми на голові і ногах. ОСОБА_10 неодноразово уходила від обвинуваченого, але потім знову поверталась.

Показання потерпілого в суді першої інстанції є логічними та послідовними, вони повністю узгоджуються з показаннями свідків та дослідженими письмовими доказами.

Зокрема, свідок ОСОБА_12 в суді першої інстанції показала, що обвинувачений проживав разом з ОСОБА_10 приблизно чотири роки, яка часто уходила від нього з дому, оскільки він її бив. ОСОБА_13 вживав спиртні напої, але був добродушним та спокійним. З приводу обставин, що трапились 17 січня 2017 року у будинку обвинуваченого, їй нічого не відомо.

Свідок ОСОБА_14 в суді першої інстанції показала, що про вбивство ОСОБА_10 їй стало відомо від працівників поліції. Обвинувачений та потерпіла постійно зловживали алкогольними напоями. ОСОБА_10 постійно скаржилась на те, що обвинувачений її бив. У нетверезому стані він був агресивний.

Свідок ОСОБА_15 в суді першої інстанції показала, що обвинувачений та потерпіла постійно зловживали спиртними напоями, до того ж, остання скаржилась, що обвинувачений постійно її бив.

Свідок ОСОБА_16 в суді першої інстанції показав, що постійно бачив потерпілу та обвинуваченого в нетверезому стані. Повідомив, як одного разу обвинувачений, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, скаржився на те, що ОСОБА_10 йому зраджує.

Підстав не довіряти показанням потерпілого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , які були попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, а свідки також приведені до присяги, у суду не було, а в апеляційній скарзі не вказані ймовірні причини обмови обвинуваченого з боку потерпілого та свідків.

Також суд першої інстанції на вимогу процесуального закону дослідив надані сторонами інші докази, яким зробив обґрунтовану оцінку.

Зокрема з дослідженого судом протоколу огляду місця події від 17 січня 2017 року вбачається, що відповідно до об`єктом огляду є домоволодіння АДРЕСА_2 , де у кімнаті було виявлено ніж, на краю леза якого мається нашарування речовини бурого кольору. В цій же кімнаті ліворуч від стола у нижній частині шпалер маються множинні краплі речовини бурого кольору, а на дивані лежить труп ОСОБА_10 з численними ранами. Праворуч від входу в кімнату розташована саморобна глиняна вугільна піч, на підлозі біля якої складено 24 фрагменти деревини, різні за формою та розмірами. На двох фрагментах деревини маються нашарування речовини бурого кольору (а.с. 61-69).

З протоколу огляду трупа ОСОБА_10 від 18 січня 2017 року вбачається, що у останньої на лівій тім`яно-скроневій області розташовано декілька рана, у лобно-тім`яній потиличній області маються також рани, у зовнішньому краю лівої брови є садно, синці на правій кістці на поверхні стопи, а також на губі, на задній поверхні правого стегна, на задній поверхні лівого плеча, передпліччя лівого та правого. Проникаюче ножове поранення в область лівої легені. У 7, 8, 9 лопаточній лінії виявлено перелам ребер. По нижньому краю 6-го ребра зліва пахвовій лінії щеленоподібне пошкодження плеври. На боковій поверхні нижньої долі лівої печені мається крововилив, у центрі якого мається почервоніння шириною 1 см (а.с. 72-78).

З висновку експерта судово-медичної експертизи № 22 від 18 січня 2017 року вбачається, що смерть ОСОБА_10 настала від одиночного проникаючого сліпого колото-різаного поранення тулуба з ушкодженням м`яких тканин та лівої легені. Пошкодження, яке було причиною смерті, могло утворитися напередодні смерті та кваліфікується як тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя, у даному випадку, що спричинили смерть і знаходяться в прямому причинному зв`язку з її настанням. При проведенні експертизи трупа виявлено одиночне проникаюче колото-різане поранення грудної клітки, яке утворилось від дії плоского односторонньо-гострого колючо-ріжучого предмета, яким міг би бути клинок ножа, що має обух та лезо. Ширина частини клинка, що занурилася, становила близько 12-14,5 мм. Враховуючи локалізацію пошкоджень, розташування потьоків крові на одежі (брюках), можна сказати, що у момент спричинення колото-різаного пошкодження, ймовірно всього, потерпіла знаходилася у вертикальному або близькому до такого положенні. Після спричинення колото-різаного пошкодження, потерпіла вірогідніше всього, не могла виконувати активні, цілеспрямовані дії. При дослідженні трупа також були виявлені: закрита черепно-мозкова травма, яка могла утворитися напередодні смерті, кваліфікується як тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя, у даному випадку в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті не знаходиться; закрита тупа травма тулуба, яка могла утворитися напередодні смерті, в сукупності кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості та в даному випадку в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті не знаходиться; садна та синці на кінцівках, які могли утворилися напередодні смерті, як кожне окремо, так і у сукупності кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження та у даному випадку в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті не перебуває (а.с. 89-96).
З висновку експерта судово-медичної експертизи № 24-Д від 20 січня 2017 року, яким досліджувався протокол слідчого експерименту за участю ОСОБА_8 вбачається, що смерть ОСОБА_10 настала від одиночного проникаючого сліпого колото-різаного поранення тулуба з ушкодженням м`яких тканин і лівої легені і не виключена можливість утворення пошкоджень, виявлених на трупі так, як вказував обвинувачений при проведенні слідчого експерименту. На голові ОСОБА_10 при зовнішньому дослідженні було виявлено шість значних ран невизначеної форми, але при проведенні судової медико-криміналістичної експертизи було встановлено, що одна з ран утворилася з тринадцяти окремих ран, а тому ударних впливів на волосисту частину голови було не менш ніж сімнадцять (а.с. 97-101).
З висновку експерта судово-імунологічної експертизи № 445 від 3 березня 2017 року вбачається, що на речах, які були вилучені під час проведення огляду місця події, виявлена кров людини, походження якої від трупа ОСОБА_17 не виключається, походження крові від обвинуваченого ОСОБА_8 не виключається за наявності у нього на момент події тілесних ушкоджень з зовнішню кровотечею (а.с. 103-106).
З висновку експерта судово-імунологічної експертизи № 447 від 3 березня 2017 року вбачається, що на речах, вилучених під час огляду трупа ОСОБА_17 , знайдена кров людини, походження якої від трупа ОСОБА_17 не виключається, походження крові від обвинуваченого ОСОБА_8 не виключається за наявності у нього на момент події тілесних ушкоджень з зовнішню кровотечею (а.с. 107-110).
З висновку експерта судово-імунологічної експертизи № 112 від 3 березня 2017 року вбачається, що на фрагментах деревини виявлена кров людини, походження якої від трупа ОСОБА_17 не виключається, походження крові від обвинуваченого ОСОБА_8 не виключається за наявності у нього на момент події тілесних ушкоджень з зовнішню кровотечею (а.с. 112-114).
З висновку експерта судово-медичної експертизи № 113 від 30 березня 2017 року вбачається, що на представленому для дослідження клапті шкіри з скронево-тім`яної області від трупа ОСОБА_10 , виявлено тринадцять окремих ран, які утворилися від дії тупого предмета, що має у структурі травмуючої частини ребро (ребра). Досліджені рани утворилися, як мінімум, від тринадцяти окремих ударно-травматичних дій. Можливість утворення досліджуваних ран від дії ребра (ребер) представлених на експертизу двох фрагментів деревини не виключається. Рана на клапті шкіри із області грудної клітки зліва утворилась від дії плоского одностороннього гострого колючо-ріжучого предмета, яким міг бути клинок ножа, що має обух та лезо. Ширина частини клинка, що занурилася, становила близько 12-14,5 мм. Результати проведеного експериментально-порівняльного дослідження дають підстави вважати, що справжнє ушкодження на клапті шкіри із області грудної клітки зліва могло утворитися від дії наданого на експертизу ножа (а.с. 115-122).
З мотивувальної частини вироку вбачається, що суд першої інстанції вірно оцінивши всі докази, в тому числі і надані стороною захисту, прийшов до обґрунтованого висновку, що вчинений ОСОБА_8 злочин слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 115 КК України.

Крім того з мотивувальної частини вироку вбачається і те, що суд, об`єктивно оцінивши позицію захисту, прийшов до висновку про її неспроможність та зазначив підстави, з яких він приймає до уваги докази сторони обвинувачення та відкидає докази захисту.
Так, суд проаналізував спосіб нанесення тілесних ушкоджень, їх характер і локалізацію, поведінку учасників події, їх нетверезий стан, та обґрунтовано визнав, що ОСОБА_8 мав умисел на позбавлення життя ОСОБА_10 , так як саме від удару ножем наступили наслідки у вигляді смерті потерпілої, що спростовує показання обвинуваченого у частині того, що потерпіла сама наштовхнулась на ніж. При цьому, обвинувачений усвідомлював характер та можливі наслідки своїх дій і свідомо бажав настання таких наслідків, що у цілому вказує на те, що обвинувачений мав умисел на заподіяння смерті потерпілій.
Інші доводи апеляційних скарг обвинуваченого щодо наявності сумнівів з приводу доведеності його вини, а також кваліфікації його дій, які суд першої інстанції повинен був враховувати на його користь, судова колегія до уваги не приймає, оскільки досліджені судом першої інстанції докази в їх сукупності в достатній мірі доводять вчинення ОСОБА_8 інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Що стосується доводів апеляційних скарг з приводу суворості призначеного обвинуваченому покарання, то, на думку колегії суддів, вони є необґрунтованими з огляду на наступне.

У відповідності до ст. 65 КК України суд призначає покарання в межах, встановлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за скоєний злочин, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного, обставини пом`якшуючи та обтяжуючі покарання. Особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, повинно бути призначено покарання, необхідне та достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Як вбачається з мотивувальної частини вироку, суд, призначаючи ОСОБА_8 покарання, виконав вимоги ст. 65 КК України, а саме: врахував ступень тяжкості вчиненого злочину, який відносяться до категорії особливо тяжких злочинів проти життя та здоров`я особи, визнав за обставину, що обтяжує покарання вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння, встановив відсутність обставин, що пом`якшують покарання, взяв до уваги добровільне відшкодування матеріальної шкоди потерпілому, дав належну оцінку даним про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, є пенсіонером, неповнолітніх та непрацездатних осіб на утриманні не має, за місцем проживання характеризується задовільно.
Суд першої інстанції врахував обставини вчиненого кримінального правопорушення, обстановку, спосіб вчинення злочину, наслідки, що настали та часткове визнання вини обвинуваченим, яке свідчить про те, що він належного висновку щодо неправомірності та злочинності своїх дій не зробив, а тому не втратив свою суспільну небезпечність.
Відповідно до положень ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Судова колегія вважає, що розмір призначеного ОСОБА_8 покарання відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та даним про його особу, а також відповідає критерію справедливого покарання, відповідає вимогам ст. 65 КК України та його меті.
Доводи апеляційної скарги вказаних висновків суду не спростовують, оскільки судом першої інстанції в повній мірі встановлено та належним чином оцінено і враховано всі обставини, які за законом повинні бути врахованими при призначенні особі покарання.
З урахуванням викладеного, фактичних обставин кримінального провадження, характеру вчиненого правопорушення, яке становить особливу суспільну небезпеку, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність призначення ОСОБА_8 покарання у межах санкції ч. 1 ст. 115 КК України - у виді позбавлення волі на строк 10 років.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника та клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 про зарахування у строк призначеного йому покарання всього строку перебування під вартою з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, то воно задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Стаття 58 Конституції України проголошує, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Частина 2 статті 5 КК України визначає, що Закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

Із вироку вбачається, що судом застосовані положення ч. 5 ст. 72 КК України в редакції закону № 838-VIII від 26.11.2015 року та зараховано у строк покарання обвинуваченому строк попереднього ув`язнення із 18 січня 2017 року по 20 червня 2017 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В той же час, Законом України № 2046-VIII від 18 травня 2017 року, який набрав чинності 21 червня 2017 року, частину 5 ст. 72 КК України викладено у наступній редакції: «Попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті. При призначенні покарань, не зазначених у частині першій цієї статті, суд, враховуючи попереднє ув`язнення, може пом`якшити покарання або повністю звільнити засудженого від його відбування».

Таким чином Закон України № 2046-VIII від 18 травня 2017 року погіршує становище осіб, а тому не має зворотної дії у часі, тобто він не може поширюватися на факти й відносини, що виникли до його прийняття, як і зазначено в апеляційній скарзі засудженого.

Проте, на переконання колегії суддів, частину 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України № 2046-VIII від 18 травня 2017 року слід застосовувати після набрання останнім чинності, тобто з 21 червня 2017 року, що є прямою дією закону у часі.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 6 червня 2018 року у справі № 51-576км18 (єдиний унікальний номер 180/746/16-к).

У зв`язку з наведеним колегія суддів приходить до висновку про відсутність для зарахування обвинуваченому строку тримання під вартою після 20 червня 2017 року на підставі ч. 5 ст. 72 КК України в попередній редакції закону.

Істотних порушень органами досудового слідства чи судом норм кримінально-процесуального закону, які були б підставою для скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И ЛА:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та в його інтересах адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Василівського районного суду Запорізької області від 29 листопада 2017 року у відношенні ОСОБА_8 , за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, залишити без змін.
Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня її оголошення безпосередньо до Верховного Суду, а засудженим, який утримується під вартою - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4