АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/326/18 Справа № 691/828/17 Категорія: ч. 1 ст. 122 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2018 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
з участю прокурораОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальне провадження за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_9 на вирок Городищенського районного суду Черкаської області від 16 січня 2018 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Хлистунівка Городищенського району Черкаської області, зареєстрований по АДРЕСА_1 , проживає: АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, фізичної особи підприємця, раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, та призначено йому покарання у виді двох років обмеження волі.

На підставі пункту «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнено засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі.

Цивільний позов задоволено частково. Стягнуто на користь ОСОБА_9 3 719,44 грн. у рахунок відшкодування витрат на лікування, 3 000 грн. у рахунок відшкодування завданої моральної шкоди, та 6 500 грн. у рахунок відшкодування витрат на правову допомогу. В іншій частині цивільний позов залишено без задоволення,

в с т а н о в и л а :

Згідно з вироком суду ОСОБА_7 02.05.2016 року близько 20 год. 00 хв., перебуваючи по вул. Шевченка неподалік від будинку № 31 у с. Хлистунівка Городищенського району, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин до ОСОБА_9 , діючи умисно, з прямим умислом на нанесення тілесних ушкоджень, завдав останньому декілька ударів правою рукою в ліву частину обличчя та декілька ударів ногами по тулубу, чим спричинив тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, синців обличчя зліва, тупої закритої травми грудної клітки зліва, перелому 9 ребра зліва та синця грудної клітини.

Відповідно до висновків експерта № 99 від 22.06.2016 року та № 05-11-01/274 від 24.03.2017 року, тілесні ушкодження у вигляді тупої закритої травми грудної клітки зліва, перелому 9 ребра зліва, синця грудної клітки зліва в проекції 5 - 10 ребер, яка ускладнилася розвитком післятравматичної пневмонії, відносяться до ушкоджень середньої тяжкості, які спричинили тривалий розлад здоров`я. Тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, синців обличчя зліва відносять до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Не погоджуючись з вироком суду, потерпілий ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок Городищенського районного суду Черкаської області від 16 січня 2018 року та постановити новий вирок, яким засудити ОСОБА_10 до позбавлення волі строком на 3 роки без застосування положень закону про амністію, та стягнути моральну шкоду в сумі 50 000 грн., витрати на правову допомогу в сумі 6 500 грн. і витрати, пов`язані з лікуванням, в сумі 3 719, 44 грн.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що вирок суду є незаконним, необґрунтованим та невмотивованим, у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам справи та невідповідністю призначеного покарання особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Вказує, що позбавлення волі буде найбільш оптимальним покаранням для перевиховання винного, а строк покарання в три роки позбавлення волі буде строком для того, аби винний усвідомив, що він вчинив суспільно небезпечне діяння і зміг покаятися, оскільки, під час розгляду справи у першій інстанції з поведінки обвинуваченого було видно, що він не покаявся, вину визнав частково лише для пом`якшення вироку та зменшення відшкодування.

Крім того, зазначає, що суд першої інстанції, призначаючи покарання, помилково застосував до обвинуваченого положення Закону України «Про амністію у 2016 році». Зазначає, що суд не мав права на його застосування, оскільки дія такого закону відносно звільнення засудженого від покарання закінчилась ще в 2017 році, а тому вирок є незаконним.

Вказує, що факт перебування потерпілого в стані алкогольного сп`яніння, як про це вказав суд першої інстанції у вироку, не відповідає дійсності та є неправдивим, оскільки матеріали справи не містять будь-якого документу, який це підтверджує.

Також судом не вірно встановлено обставину, що потерпілий як депутат у вечірній час не представляє інтереси громади, на території якої є депутатом, і відповідно, як випливає з вироку суду, втрачає повноваження. Зазначає, що повноваження депутата місцевої ради є постійно діючими протягом строку, на який його було обрано.

Вказує, що відшкодування моральної шкоди є занадто малим відносно тяжкості злочину та ставлення винного до нього. Обвинувачений не розкаявся у вчиненому злочині, допомогу на лікування в період лікування не надавав і виплатив частину витрат лише в суді з метою показати те, що здійснив відшкодування, однак не надав допомогу в момент перебування потерпілого в безпорадному стані після заподіяння останньому тілесних ушкоджень.

У судовому засіданні потерпілий ОСОБА_9 підтримав подану апеляційну скаргу з мотивів, які в ній зазначені.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник заперечили проти апеляційної скарги потерпілого.

Прокурор просив залишити вирок місцевого суду без змін.

Клопотань про дослідження чи повторне дослідження окремих доказів заявлено не було.

Заслухавши суддю-доповідача, думки учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає наступне.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 408 КПК України, суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі: 1) пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого; 2) зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення і застосування статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність про менш тяжке кримінальне правопорушення; 3) зменшення сум, які підлягають стягненню, або збільшення цих сум, якщо таке збільшення не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення; 4) в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.

Колегія суддів вбачає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини вчиненого правопорушення, обґрунтовано визнав вину ОСОБА_7 доведеною, вірно визначив кваліфікацію злочину.

Доводи апелянта про необхідність призначення обвинуваченому більш суворого покарання як за видом, так і за розміром, колегія судді не вбачає обґрунтованими і вважає, що покарання у виді двох років обмеження волі є достатньо суворим покаранням, враховуючи, що обвинувачений до відповідальності притягується вперше.

Також колегія суддів вбачає безпідставними доводи апелянта щодо незаконності застосування судом першої інстанції положень Закону України «Про амністію» у 2016 році відносно обвинуваченого, оскільки відповідно до п. «в» ч. 1 ст. 1 цього закону вирішено звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.

Відповідно до наявних в матеріалах справи даних, обвинувачений є батьком неповнолітньої ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 139). Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано застосував указану вище норму закону.

Посилання апелянта на положення ст. 18 вказаного закону про те, що він підлягає виконанню протягом трьох місяців, а тому не мав бути застосований взагалі, адже рішення суду першої інстанції ухвалювалося значно пізніше, є необґрунтованими, оскільки вказана норма закону стосується осіб, які, вже будучи засудженими, підпадають під дію окремих положень цього закону станом на дату набрання ним чинності, тоді як обвинувачений ОСОБА_7 на час вступу указаного закону про амністію у законну силу засудженим ще не був.

Стосовно доводів апеляційної скарги потерплого про замалий розмір морального відшкодування, яке визначив стягнути з обвинуваченого на користь потерпілого суд першої інстанції, колегія суддів погоджується з їх обґрунтованістю в певній частині. За змістом цивільного позову (а.с. 34-35) потерпілий просив стягнути з обвинуваченого моральне відшкодування у розмірі 50 000 грн., обґрунтовуючи це в тому числі стражданнями, пов`язаними з тривалим лікуванням після отриманих з вини обвинуваченого травм.

Суд першої інстанції в цій частині цивільного позову стягнув лише 3 000 грн., обґрунтувавши це тим, що потерпілий сам спровокував конфлікт і був ініціатором з`ясування стосунків з обвинуваченим, а перед цим також мав конфлікт з батьком обвинуваченого. Колегія суддів вбачає, що зазначені вище підстави не випливають зі змісту обвинувачення, визнаного судом доведеним, оскільки щодо мотивів вчиненого обвинуваченим діяння у змісті вироку зазначено лише раптову неприязнь між обвинуваченим і потерпілим.

З огляду на це, колегія суддів вбачає, що визначений судом розмір морального відшкодування дійсно є замалим, виходячи, що потерпілий у будь-якому разі отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження незалежно від обставин конфлікту, а тому зазнав моральних страждань, пов`язаних з порушенням на певний час звичного способу життя, необхідністю лікуватися.

Колегія суддів вбачає, що в даному разі, виходячи з принципів розумності і справедливості, співмірним та адекватним розміром морального відшкодування є сума 10 000 грн. 00 коп. (десять тисяч гривень).

Доводи апелянта щодо вчинення відносно нього злочину саме як депутата місцевої ради, колегія суддів відхиляє, оскільки такі дані не випливають зі змісту висунутого у кримінальному провадженні обвинувачення, а вихід за його межі при розгляді провадження по суті є недопустимим.

Враховуючи це, колегія суддів вбачає необхідним змінити вирок суду в частині цивільного позову, а саме щодо збільшення суми морального відшкодування, і не вбачає підстав для задоволення інших апеляційних вимог потерпілого.

На підставі викладеного, керуючись ст. 405, 407, 409, 413, 414, 420 КПК України колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Городищенського районного суду Черкаської області від 16 січня 2018 року щодо ОСОБА_7 змінити в частині цивільного позову, стягнувши з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 10 000 грн. (десять тисяч гривень) у рахунок відшкодування моральної шкоди.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді :