Номер провадження: 11-сс/785/985/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.06.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючого - судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 ,

підозрюваної: ОСОБА_7 ,

захисників: ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ,

розглянувши апеляційні скарги захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , діючих в інтересах захисту підозрюваної ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 05 червня 2018 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою,-

встановив

Оскарженою ухвалою у рамках кримінального провадження №0000432 від 03.06.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України було задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 , погодженого прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_6 про застосування відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Пласт, Челябінської області РФ, громадянки України, із вищою освітою, пенсіонерки, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
підозрюваної у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 57 діб в УВП ОСІ №21, до 01.08.2018 року.

Органами досудового розслідування ОСОБА_7 підозрюється у тому, що 02.06.2018 року приблизно о 19 годині 10 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем «TOYOTA RAV4», н.з. НОМЕР_1 , по правій смузі проїзної частини вул. Тираспольського шосе, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, розташованого навпроти будинку №46, діючи з необережності та в порушення вимог п.п. 1.7, 2.3. ПДР України, не надала перевагу пішоходам ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які перетинали проїзну частину по вказаному пішохідному переходу зліва направо, та здійснила наїзд на зазначених пішоходів. Внаслідок ДТП та наїзду, малолітній пішохід ОСОБА_12 померла на місці події, а пішохід ОСОБА_11 від отриманих тілесних ушкоджень померла в медичному закладі 04.06.2018 року.

Приймаючи рішення про задоволення клопотання слідчого та застосування до підозрюваної ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя дійшла висновку, що остання обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України; прокурором та слідчим було доведено, що є наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема того, що підозрювана з метою уникнення кримінальної відповідальності за скоєння тяжкого злочину може переховуватись від органів досудового розслідування, незаконно впливати на потерпілих, свідків у цьому кримінальному провадженні, а також прокурором та слідчим було надано докази, які є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти доведеним під час судового розгляду ризикам.
Окрім цього, слідчий суддя зазначив, що ризик того, що підозрювана може вчинити інше кримінальне правопорушення прокурором та слідчим доведений не був, оскільки підозрювана раніше не судима.
При цьому, слідчий суддя також не встановила обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, які є перешкодою для застосування до підозрюваної запобіжного заходу у виді тримання під вартою та не визначила розмір застави відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України, оскільки злочин пов`язаний із спричиненням загибелі людей.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 , діючий в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 , не погоджуючись з постановленою слідчим суддею ухвалою, вказав, що вважає висновки суду, викладені в оскаржуваній ухвалі такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та саму оскаржувану ухвалу незаконною та не обґрунтованою з наступних підстав:

- слідчий суддя не врахував, що слідчий не обґрунтував неможливості запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, а лише послався на тяжкість злочину та тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 у разі визнання її винуватою;

- слідчий суддя також залишив поза увагою те, що слідчим не було доведено наявності жодних ризиків, а сама по собі наявність обґрунтованої підозри не є автоматично фактом наявності ризиків та не може бути єдиною підставою для застосування до особи найбільш суворого запобіжного заходу у виді тримання під вартою;

- слідчим суддею не було враховано того, що підозрювана є людиною похилого віку (69 років), має поганий стан здоров`я, має міцні соціальні зв`язки та сім`ю, постійне місце проживання, за яким позитивно характеризується, допомагає утримувати двох внуків, має добру репутацію, не судима, на обліку у наркологічному, психоневрологічному диспансері не перебуває, перебуває у дуже пригніченому стані та щиро кається.

Посилаючись на викладене вище, захисник просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого та застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою, а саме у виді домашнього арешту або особистого зобов`язання.

В своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 , діюча в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 , вказала, що вважає оскаржувану ухвалу необґрунтованою та незаконною у зв`язку з тим, що слідчий суддя не обгрунтував застосування до підозрюваної найбільш суворого запобіжного заходу та не врахував, що слідчим та прокурором не була доведена наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Натомість зазначила, що слідчим суддею було залишено поза увагою те, що ОСОБА_7 є людиною похилого віку, визнає свою провину, щиро кається, дає пояснення, тобто не перешкоджає встановленню істини в кримінальному провадженні, має велику родину, позитивно характеризується за місцем мешкання та має хвороби, які потребують постійного лікування та нагляду.

Посилаючись на викладене, захисник просила ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваної більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, або визначити розмір застави.

Заслухавши доповідь судді-доповідача; захисників, які підтримали доводи своїх апеляційних скарги та просили їх задовольнити; підозрювану, яка підтримала доводи апеляційних скарг захисників та просила обрати їй більш м`який запобіжний захід; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін; вивчивши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги захисників підлягають частковому задоволенню, а ухвала слідчого судді - скасуванню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, але положеннями ч. 2 цієї ж статті передбачено, що суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий і прокурор; недостатність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно вимог ч. 1 ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність його соціальних зв`язків в місці постійного проживання, у тому числі наявність родини й утриманців; наявність постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; його майновий стан; наявність судимостей та інші.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених ст. 177 КПК України.

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в п.84 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року в справі "Харченко проти України", п.4 ст.5 Конвенції передбачає право заарештованих або затриманих осіб на судовий контроль щодо матеріально-правових і процесуальних підстав позбавлення їх волі, що, з погляду Конвенції, є найважливішими умовами забезпечення «законності». Це означає, що суд відповідної юрисдикції має перевірити не тільки питання дотримання процесуальних вимог національного законодавства, але й обґрунтованість підозри, яка послужила підставою для затримання, і законність мети, з якою застосовувались затримання та подальше тримання під вартою (див. справу «Буткевічус проти Литви» (Butkevicius v. Lithuania) № 48297/99, п. 43, ЄКПЛ 2002-ІІ).

Відповідно до практики ЄСПЛ, «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.F. проти Німеччини, 27.11.1997 р., § 57).

Відповідно до §. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 р., заява №42310/04 суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.
Апеляційний суд вважає, що надані слідчим та прокурором докази, які містяться в матеріалах провадження доводять обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК країни.
Так, обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення підтверджується зібраними органом досудового розслідування доказами, які містяться в матеріалах провадження, зокрема: протоколом огляду місця ДТП від 02.06.2018 року (а.с. 5-9) та протоколом допиту підозрюваної ОСОБА_7 від 03.06.2018 року (а.с. 17).
Окрім цього, підозрювана ОСОБА_7 не заперечує свою провину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, що свідчить про не оспорювання стороною захисту обґрунтованості підозри.
Разом з тим, апеляційний суд не в змозі погодитись із доводами захисників щодо того, що слідчий суддя не обгрунтував застосування до підозрюваної найбільш суворого запобіжного заходу та не врахував, що слідчим та прокурором не була доведена наявність ризиків, з наступних підстав.

Як вбачається з висновків слідчого судді, викладених в мотивувальній частині ухвали (а.с. 53), та з якими погоджується апеляційний суд, існують доведені прокурором та слідчим ризики того, що підозрювана може переховуватись від органу досудового розслідування або суду, оскільки підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, який спричинив загибель двох осіб, за яким законом передбачена можливість призначення покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років.

Крім того, з урахуванням обставин вчиненого злочину та його наслідків, апеляційний суд вважає, що існує незначний ступінь ризику того, що підозрювана може незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні.

При цьому апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді та вважає, що ризик того, що підозрювана може вчинити нове кримінальне правопорушення є недоведеним, оскільки остання раніше до кримінальної відповідальності не притягувалась.

Вирішуючи питання щодо застосування відносно підозрюваної найбільш суворого запобіжного заходу, апеляційний суд також приймає до уваги існуючу практику Європейського суду з прав людини, якою визначено, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Пунктом 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 року - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», апеляційний суд вважає обґрунтованим висновок слідчого судді про необхідність обрання на даній стадії досудового розслідування підозрюваній ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для забезпечення існуючих ризиків, що узгоджується з вимогами вказаних вище норм закону і правовими позиціями ЄСПЛ.

Крім того, апеляційний суд враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Тому, враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, його тяжкі наслідки та тяжкість можливого призначеного покарання, слідчим та прокурором було доведено те, що інший із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти доведеним ризикам, а слідчий суддя вірно оцінив та відобразив ці факти в своїй ухвалі.

Водночас, апеляційний суд погоджується з рішенням слідчого судді в частині не визначення при обранні запобіжного заходу у виді тримання під вартою розміру підозрюваній застави, оскільки ОСОБА_7 підозрюється у вчинення тяжкого злочину, що спричинив загибель двох людей.

Разом з тим, апеляційний суд погоджується з доводами сторони захисту та вважає безпідставним посилання як на підставу відмови визначення розміру застави - запобігання вчинення іншими громадянами аналогічних злочинів, оскільки вказана в ухвалі мета незастосування застави не є такою, що передбачена кримінальним процесуальним законом, а тому посилання слідчого судді на таку обставину є зайвим.

Апеляційний суд також приймає до уваги твердження захисників про те, що слідчим суддею не було враховано матеріалів щодо характеристики особи підозрюваної ОСОБА_7 , зокрема, того, що вона є особою похилого віку, визнає свою провину, щиро кається, має родину та має хвороби, які потребують постійного лікування та нагляду, однак, на думку апеляційного суду вказані обставини, з урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його наслідків, не можуть спростовувати існування зазначених вище ризиків та вказувати на необхідність та можливість обрання підозрюваній більш м`якого запобіжного заходу.

Водночас, апеляційний суд також вважає слушними доводи захисників про поганий стан здоров`я підозрюваної, однак приймає до уваги, що стороною захисту не було надано доказів того, що наявні у підозрюваної хронічні хвороби унеможливлюють її тримання під вартою.

Наведені обставини вказують на те, що на даний час досудового розслідування обрання підозрюваній запобіжного заходу, не пов`язаного з її ізоляцією, може призвести до обставин, які унеможливлять запобіганню існуванню зазначених вище ризиків та можуть призвести до вчинення підозрюваною дій, направлених на перешкоджання кримінальному провадженню.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Частина 2 зазначеної статті, в свою чергу, встановлює, що строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту затримання.

Так, як вбачається з резолютивної частини ухвали (а.с. 54), слідчий суддя лише зазначив, що «строк дії ухвали обчислюється з 02.06.2018 року та припиняє свою дію 01.08.2018 року», витлумачивши невірно зазначені вимоги кримінального процесуального закону.

Таким чином, апеляційний суд вважає за необхідним привести у відповідність до вимог кримінального процесуального закону ухвалу слідчого судді із визначенням в резолютивній частині строку дії ухвали слідчого судді та строку застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваної ОСОБА_7 , зазначивши, що строк застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою необхідно обчислювати з моменту затримання, тобто з 02.06.2018 року (а.с. 10-12).

Відповідно до п. 3 ч. ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

За наведених вище обставин, апеляційні скарги захисників підлягають частковому задоволенню, а ухвала слідчого судді скасуванню з постановленням нової ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваної ОСОБА_7 з 02.06.2018 року, тобто з моменту затримання в межах строку досудового розслідування до 01.08.2018 року.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд -

постановив

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , діючих в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 05 червня 2018 року, якою у рамках кримінального провадження №0000432 від 03.06.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, було задоволено старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 , погодженого прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваної ОСОБА_7 - скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 , погодженого прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваної ОСОБА_7 .
Застосувати до підозрюваної ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою в УВП ОСІ №21 Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України без визначення застави.
Строк застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 обчислювати з 02.06.2018 року, тобто з моменту затримання.
Строк дії ухвали апеляційного суду обчислюється з 13.06.2018 року та закінчується 01.08.2018 року, тобто в межах строку досудового розслідування.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3