ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
іменем України
Справа № 210/4792/18
Провадження № 1-в/210/373/18

"28" вересня 2018 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції (дистанційного судового провадження) з приміщенням Державної установи «Криворізька виправна колонія (№ 80)» подання начальника Державної установи «Криворізька виправна колонія (№ 80)» та спостережної комісії про заміну не відбутої частини покарання більш м`яким у вигляді обмеження волі засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який відбуває покарання за вироком Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 02.07.2015 року, яким засуджений за ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 71 КК України до 5 років 3 місяців позбавлення волі,

учасники кримінального провадження, які беруть участь у розгляді заяви: прокурор ОСОБА_4 , представник КВК № 80 ОСОБА_5 , засуджений ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:
До Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу надійшло подання начальника Державної установи «Криворізька виправна колонія (№ 80)» та спостережної комісії про заміну не відбутої частини покарання більш м`яким у вигляді обмеження волі засудженого ОСОБА_3 .

Прокурор, просив суд задовольнити подання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, пославшись на те, що засуджений став шлях виправлення.

Представник колонії просив задовольнити подання, оскільки він своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці став на шлях виправлення.

Засуджений просив задовольнити подання начальника КВК-80.

Суд, вислухавши думку прокурора, засудженого, вивчивши надані матеріали особової справи дійшов наступних висновків.

Так, відповідно до вимог ч.1 ст.82 КК України, особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, не відбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. Заміна невідбутої частини покарання більш м`якою згідно до ч.3 ст.82 КК України, дійсно може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення, після фактичного відбуття засудженим не менше половини строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, коли особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона була засуджена до позбавлення волі. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.
Вимогами ч.2 ст.67, ч.2 ст.103 КВК України встановлено, що засуджені, які стали на шлях виправлення або сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, можуть бути у встановленому законом порядку представлені до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким або до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

Згідно положень п.17 вказаної постанови Пленуму ВСУ №2 від 26.04.2002 року, судам слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Як слідує зі змісту кримінального закону та постанови Пленуму ВСУ №2 від 26.04.2002 року, положення про те, що засуджений став на шлях виправлення, означає, що його сумлінна поведінка і ставлення до праці свідчать про успішність процесу виправлення і можливості ефективного продовження його при умові заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.

Таким чином, однією з умов застосування до засудженого положень ст. 82 КК України є те, що він став на шлях виправлення. Про вказане може свідчити його поведінка і ставлення до праці.

За змістом зазначеного кримінального закону становлення особи на шлях виправлення це прагнення засудженого до такого виправлення, позитивні зрушення в його поведінці, добросовісне ставлення до праці, які свідчать про сумлінне здійснення процесу виправлення, що може ефективно продовжуватись і в умовах відбування більш м`якого покарання.
Суд звертає увагу, що дотримання порядку та умов відбування покарання, а також добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання є обов`язком засудженого відповідно до ст. 9 КВК України

В ході судового засідання відомості щодо того, що засуджений ОСОБА_3 став на шлях виправлення матеріалами та документами особової справи не підтверджено, в матеріалах особової справи наявні відомості про те, що засуджений протягом строку відбування покарання мав дев`ять стягнень, за одне з яких був поміщений на п`ять діб до ДІЗО, має два заохочення, в матеріалах особової справи № 282-С-15 наявні висновки по факту порушення режиму тримання засудженим ОСОБА_3 , а саме: від 25.06.2015 року, згідно якого ОСОБА_3 було оголошено догану, від 07.09.2015 року, згідно якого ОСОБА_3 було поміщено на п`ять діб у ДІЗО, від 30.03.2016 року, згідно якого з ОСОБА_3 було проведено профілактичну бесіду за порушення ним вимог ст. 107 КВК України, від 09.02.2016 року, згідно якого з ОСОБА_3 було проведено профілактичну бесіду за порушення ним вимог ст. 107 КВК України, від 17.08.2016 року, згідно якого ОСОБА_3 було оголошено догану, від 20.03.2017 року, згідно якого ОСОБА_3 було оголошено догану, та від 16.11.2017 року, згідно якого з ОСОБА_3 було проведено профілактичну бесіду.

Дані факти не можуть свідчити, що засуджений став на шлях виправлення. Інших даних на підтвердження вказаного факту представник колонії та засуджений ОСОБА_3 не навели та не надали при розгляді клопотання.

Згідно до ст. 6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.

Проте, оцінюючи у сукупності всі дані, які можуть служити чинником для визнання поведінки засудженого такою, що свідчить про його виправлення, суд вважає, що процес виправлення ОСОБА_3 не досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим призначеного покарання у вигляді позбавлення волі, перестає бути доцільним і подальше його виправлення можливе в інших умовах.

Враховуючи вищевикладене, суд звертає увагу, що аналізуючи дані про поведінку засудженого та ставлення його праці за весь період відбування покарання, який мав дев`ять стягнень, два заохочення, одне з яких отримав в 2018 році, 09.02.2016 року, 30.03.2016року, 16.11.2017 року ним було порушено вимоги ст. 107 КВК України, з призначеного покарання у вигляді 5 років 3 місяців позбавлення волі за тяжкий злочин, що спричинив тяжкі тілесні ушкодження потерпілому, фактично відбув 3 роки 8 місяців позбавлення волі, невідбута частина покарання становить трохи більше одного року, вважає заміну невідбутої частини покарання більш м`яким передчасним.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

На думку суду, заміна невідбутої частини покарання більш м`яким, більш ніж на 1 рік, з огляду на тяжкість злочину, скоєного ОСОБА_3 , не буде гарантувати такої цілі покарання як кара, тобто не буде відповідати засадам призначення покарання, визначеним у ст.ст. 50, 65 КК України.

Враховуючи тяжкість вчиненого злочину, а саме: злочин за ч. 1 ст. 121 КК України є тяжким злочином, що спричинило тяжкі тілесні ушкодження потерпілому, наявні відомості про порушення засудженим за період відбування покарання вимог режиму 25.06.2015 року, 07.09.2015 року, 09.02.2016 року, 30.03.2016 року, 17.08.2016 року, 20.03.2017 року, 16.11.2017 року, суд приходить до висновку, що надані матеріали не свідчать про те, що засуджений на даний час став на шлях виправлення та щодо нього може бути прийнято рішення щодо заміни невідбутої частини покарання більш м`яким в порядку, визначеному ст.82 КК України, а тому у задоволенні заяви засудженого необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ч. 2 ст. 376 КПК України, ст. 81 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
У задоволенні подання начальника Державної установи «Криворізька виправна колонія (№ 80)» та спостережної комісії про заміну не відбутої частини покарання більш м`яким у вигляді обмеження волі засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який відбуває покарання за вироком Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 02.07.2015 року, яким засуджений за ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 71 КК України до 5 років 3 місяців позбавлення волі відмовити.

На ухвалу протягом семи днів з дня її оголошення прокурор та засуджений можуть подати апеляції до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу.

Повний текст складено 01 жовтня 2018 року.

Суддя: ОСОБА_1