УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2018 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю представників власника майна адвокатів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , слідчого ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва клопотання ОСОБА_7 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 17.04.2018 року, у кримінальному провадженні №0001224 від 24.11.2017 року за ч.4 ст.190 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:
17 липня 2018 року ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням в порядку ст. 174 КПК України, про скасування арешту майна, накладеного ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 17 квітня 2018 року, у кримінальному провадженні №0001224 від 24.11.2017 року за ч.4 ст.190 КК України на квартиру АДРЕСА_1 , в обгрунтування якого зазначив наступне.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 17.04.2018 року було задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУ НП у місті Києві ОСОБА_6 за погодженням із прокурором прокуратури міста Києва ОСОБА_8 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0001224 за фактом у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна належить ОСОБА_7 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , паспорт громадянина України, серія та номер: НОМЕР_2 , виданий 02.11.2011 року Шевченківським РУ ГУ МВС України в місті Києві, країна громадянства: України.

Такий арешт заявник вважає незаконним та необґрунтованим з огляду на те, що він є законним та добросовісним власником квартири, є належним набувачем майна відповідно до ст.64-2 КПК України третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт. Крім того, зазначає про те, що з клопотанням про арешт майна третьої особи відповідно до норм КПК України мав би звертатися не слідчий, а прокурор. Заявник зазначає про те, що як органом досудового розслідування, так і судом застосовано формальний підхід до розгляду питання про арешт квартири АДРЕСА_1 , без реального врахування даних про особу, яка виступила продавцем квартири - гр. ОСОБА_9 , особу, яка виступила покупцем квартири - ОСОБА_10 , та яка в подальшому продала дану квартиру ОСОБА_7 ; тих обставин, що ОСОБА_7 є належним набувачем майна; наявності дійсних на даний час правочинів по укладанню двох договорів купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 та документів права власності на цю квартиру на кожного власника - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_7 (належний набувач майна); відсутності в кримінальному провадженні №0001224 заяви потерпілого про злочин, відсутності осіб із процесуальним статусом «потерпілий», «підозрюваний», відсутності таких же статусів у колишніх власників квартири ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , статусу підозрюваного у власника квартири ОСОБА_7 (належний набувач майна), відсутності доказів, які б встановлювали підробку будь-якого документу або підпису в ньому, рішення суду щодо визнання гр. ОСОБА_9 обмежено дієздатним або недієздатним, відсутності постанови про накладання арешту на квартиру.

Так, заявник наголошує на тому, що матеріали кримінального провадження не містять належних доказів на підтвердження наявності у ОСОБА_9 психічної хвороби, а також доказів підробки довідки житлово-експлуатаційної організації від 11.07.2016 року №524 дільниці по експлуатації житла №902, з використанням якої здійснений незаконний правочин та гр. ОСОБА_10 набуте право власності на квартиру АДРЕСА_1 , яка в подальшому цю квартиру продала новому власнику ОСОБА_7 . А документ про те, що нібито ОСОБА_9 перебуває на обліку «К» з січня 1986 року з діагнозом :F-20.00 параноїдна шизофренія, вважає не належним підтвердженням того, що це саме ОСОБА_9 є тією особою, яка зазначена в довідці та не може бути доказом психічного стану останнього. Таким доказом є лише висновок судово-психіатричної експертизи, який у матеріалах кримінального провадження відсутній. Крім того, така довідка видана особою, якав не уповноважена вчиняти такі дії. При цьому, запит щодо отримання інформації з Київського міського психоневрологічного диспансеру №5 надіслано в рамках іншого кримінального провадження та не уповноваженою на це особою.

Також, в рамках вказаного кримінального провадження відсутній потерпілий, а відповідно відсутня шкода та цивільний позов. Разом з тим, ОСОБА_7 немає жодного відношення до кримінального провадження №0001224 за ч.4 ст.190 КК України, не є підозрюваним у кримінальному провадженні.

Водночас, заявник зазначає про те, що матеріали клопотання про накладення арешту на майно не містять доказів того, що квартира, на яку слідчий просить накласти арешт, визнана у вказаному кримінальному провадженні речовим доказом, а також відповідає критеріям визначеним ст.98 КПК України, а тому арешт на вказану квартиру з підстав, передбачених ч.1 ст.170 КПК України є необґрунтованим та підлягає негайному скасуванню.

Представник заявника адвокат ОСОБА_3 клопотання підтримала з підстав у ньому наведених, зазначає про те, що слідчим суддею при накладенні арешту на майно ОСОБА_7 був застосований формальний підхід. Матеріали кримінального провадження не містять належних доказів на підтвердження існування підстав для накладення арешту на майно ОСОБА_7 . Зокрема, у матеріалах кримінального провадження відсутня заява потерпілого про злочин та взагалі особа, статус якої визначений як «потерпілий», також відсутні докази підробки довідок. Довідка щодо нібито особи ОСОБА_9 видана раніше ніж почато кримінальне провадження, крім того вона не містить прізвища, ім`я та по батькові особи, щодо якої надано інформацію про перебування на обліку «К» з січня 1986 року з діагнозом параноїдна шизофренія. Також ця довідка №580 від 04.10.2017 року видана медичним реєстратором, тобто особою, яка не уповноважена на видачу такої інформації. Слідчий суддя при накладенні арешту на квартиру ОСОБА_7 не дослідив вказані документи та не надав їм належну оцінку. При цьому, жодного експертного висновку про психічне захворювання ОСОБА_9 або судового рішення про визнання останнього недієздатним слідчому судді надано не було. Слідчий суддя накладаючи арешт на квартиру АДРЕСА_1 , зазначив, що така квартира є речовим доказом у кримінальному провадженні, а метою накладення арешту на вказане майно є забезпечення збереження речових доказів. Однак, матеріали кримінального провадження не містять належних доказів на підтвердження того, що вказана квартира є речовим доказом у кримінальному провадженні та відповідає критеріям ст.98 КПК України, а також постанови про визнання такої квартири речовим доказом. А тому наведені обставини свідчать про те, що підстав для накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 не було та на даний час не має, а тому арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва від 17.04.2018 року, підлягає скасуванню.

Представник заявника адвокат ОСОБА_4 підтримала клопотання з підстав у ньому наведених, а також підтримала позицію колеги адвоката ОСОБА_3 . Зазначила також про те, що арешт на квартиру АДРЕСА_1 , було накладено на підставі матеріалів, отриманих в іншому кримінальному провадженні, а тому ґрунтується на неналежних доказах.

Представник заявника адвокат ОСОБА_5 підтримав клопотання з підстав у ньому наведених, а також підтримав позицію колег. Крім того, адвокат ОСОБА_5 звертає увагу на те, що з моменту порушення кримінального провадження минуло вісім місяців, однак жодних слідчих дій на підтвердження доводів слідчого щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, не здійснено. А такий захід забезпечення кримінального провадження як арешт майна, а саме квартири АДРЕСА_1 , перешкоджає ОСОБА_7 як власнику майна вільно володіти та розпоряджатися своїм майном, що є порушенням його конституційних прав. Крім того, органом досудового розслідування не підтверджено необхідність подальшого застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження.

Старший слідчий СУ ГУ НП у м.Києві ОСОБА_6 , за клопотанням якого було накладено арешт на майно, заперечував з приводу задоволення клопотання про скасування арешту майна, накладеного на квартиру АДРЕСА_1 , з огляду на те, що така квартира є предметом злочину, вона була набута кримінально-протиправним шляхом, а тому відповідно є речовим доказом у кримінальному провадженні. Арешт на зазначену квартиру було накладено з метою забезпечення збереження речових доказів та необхідність в такому заході забезпечення кримінального провадження на даний час не відпала. Більше того, ним розслідувався ряд кримінальних проваджень щодо заволодіння цією групою осіб квартирами і 15 епізодів вже направлено до суду. У даному провадженні також готуються документи для оголошення підозри з подальшим складанням обвинувального акту та направленням для розгляду до суду.

Крім того, з Апеляційного суду м.Києва витребовувались матеріали кримінального провадження про накладення арешту на майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 (справа №761/14054/18, провадження №1-кс/761/9601/2018), однак такі матеріали до суду направлені не були.

Вислухавши думку представників заявника адвокатів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , слідчого ОСОБА_6 , вивчивши матеріали клопотання про скасування арешту майна, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Судовим розглядом встановлено, що Слідчим управлінням Головного управління Національної поліції у м.Києві проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 24.11.2017 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001224 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 17.04.2018 року було задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУ НП у місті Києві ОСОБА_6 за погодженням із прокурором прокуратури міста Києва ОСОБА_8 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0001224 за фактом у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна належить ОСОБА_7 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , паспорт громадянина України, серія та номер: НОМЕР_2 , виданий 02.11.2011 року Шевченківським РУ ГУ МВС України в місті Києві, країна громадянства: України.

Порядок скасування арешту майна визначений ст. 174 КПК України, якою передбачено, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Між тим, при розгляді клопотання, поданого в порядку ст. 174 КПК України, слідчий суддя не надає оцінку дотриманню вимог закону при постановленні ухвали про арешт майна та її законності, що є виключно прерогативою суду апеляційної інстанції, а лише оцінює обґрунтованість підстав для скасування арешту.

Згідно з ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

При цьому, у відповідності до ч.2, ч.3 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Так, відповідно до вимог ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

З мотивувальної частини ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва від 17 квітня 2018 року вбачається, що при арешті майна слідчий суддя виходив з того, що на час розгляду клопотання органу досудового розслідування були достатні підстави для висновку, що квартира АДРЕСА_1 , є речовим доказом у кримінальному провадженні в розумінні ст.98 КПК України, тобто існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що вона є доказом злочину, а арешт майна необхідний з метою забезпечення збереження речових доказів.

Крім того, зі змісту ухвали вбачається, що слідчий суддя виходив з того, що на час розгляду клопотання про арешт майна потреби органу досудового розслідування виправдовували таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а сукупність отриманих судом даних, відповідно до ст.170 КПК України, була достатньою для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як накладення арешту на майно.

Що стосується доводів заявника та його представників щодо відсутності у матеріалах клопотання про арешт майна постанови про визнання квартири АДРЕСА_1 , речовим доказом у кримінальному провадженні №0001224, то такі доводи не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Відповідно до критеріїв ст.98 КПК України, приналежність до речових доказів вирішується компетентною особою з урахуванням конкретних правових ознак відповідного майна, які визначені цією статтею.

З огляду на викладене, слідчий суддя вважає, що при ухваленні рішення слідчим суддею Шевченківського районного суду м.Києва ОСОБА_11 були належним чином враховані як фактичні обставини кримінального провадження, так і зазначені вище вимоги КПК України, у зв`язку з чим слідчий суддя обґрунтовано дійшов висновку, що квартира АДРЕСА_1 , відповідає критеріям, визначеним ст.98 КПК України та наклав арешт на таке майно з метою забезпечення збереження речових доказів.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів клопотання та долучених до нього документів, вони не містять належного обґрунтування та доказів того, що на даній стадії розслідування вищезазначений захід забезпечення втратив свою актуальність та які б спростували висновки, викладені в ухвалі слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 17 квітня 2018 року, якою накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , що дає слідчому судді підстави дійти висновку що необхідність накладення арешту на зазначене в клопотанні майно на теперішній час не відпала, оскільки обставини, на які посилається власник майна ОСОБА_7 підлягають з`ясуванню в ході досудового розслідування.

При цьому твердження заявника та його представників про відсутність, на їх думку, достатніх доказів того, що ОСОБА_9 мав психічне захворювання на момент укладення угоди про продаж вказаної квартири ОСОБА_10 , недостовірність інших доказів, відсутність заяви потерпілого та цивільного позову, підлягають з?ясуванню в ході проведення досудового розслідування та не свідчать безумовно на даний час про відсутність події кримінального правопорушення, а тому не є підставою для скасування заходів забезпечення кримінального провадження, а саме арешту майна.

На підставі викладеного, у задоволенні клопотання слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 170-174, 309, 372, 392 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И Л А:
У задоволенні клопотання ОСОБА_7 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 17.04.2018 року, у кримінальному провадженні №0001224 від 24.11.2017 року за ч.4 ст.190 КК України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали оголосити 03 серпня 2018 року о 08 год. 55 хв.

Слідчий суддя ОСОБА_1