Справа № 752/8421/18
Провадження № 1-кс/752/3449/18
У Х В А Л А

15.05.2018 року слідчий суддя Голосіївського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчого слідчого відділу Голосіївського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_4 , про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000711 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України,

в с т а н о в и в:

слідчий слідчого відділу Голосіївського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 , за погодженням з прокурором Київської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_4 , звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000711 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, а саме: на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_5
Клопотання обгрунтовано тим, що у провадженні слідчого відділу Голосіївського управління поліції ГУ Національної поліції у м. Києві перебуває кримінальне провадження № 000711 від 26.01.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

До Голосіївського УП надійшла заява ОСОБА_6 про те, що 13.06.2017 року, перебуваючи у приміщенні стоматології за адресою: м. Київ проспект Голосіївський 30-В, ОСОБА_7 , діючи умисно, з корисливих мотивів, шахрайським шляхом заволоділа грошовими коштами гр. ОСОБА_6 .

Досудовим розслідуванням встановлено, що на початку лютого 2016 року ОСОБА_8 познайомив ОСОБА_6 з ОСОБА_7 . Під час спілкування ОСОБА_7 розповіла про наміри створити свій власний бізнес у сфері надання стоматологічних послуг, та попросила позичити їй грошові кошти на його розвиток, обіцяючи повернути їх з відсотками. 15.02.2016 ОСОБА_6 уклав з ОСОБА_7 договір позики у присутності ОСОБА_8 , який гарантував її порядність,.

Потім, через деякий час, ОСОБА_7 , пообіцяла ОСОБА_6 позачергові та високоякісні стоматологічні послуги для його близьких і випросила 20.06.2016 року ще позику у розмірі 4 900,00 доларів США та зобов`язалася повернути вказану суму у тримісячний строк (тобто до 20.09.2017 р.). Вказане підтверджується розпискою від 20.06.2016р., та листом-вимогою від 10.07.2017р.

Крім того, 13.06.2017р. ОСОБА_7 попросила гроші на термінову операцію свого чоловіка та отримала ще у позику 7 500,00 доларів США і взяла на себе обов`язок повернути зазначену суму до 13.08.2017 року. Вказана обставина підтверджується розпискою від 13.06.2017р., та листом-вимогою від 10.07.2017р. Як стало відомо згодом ніякої операції і чоловіка в неї не було і немає.

У розписці від 20.06.2016 року, як і у розписці від 13.06.2017 року, ОСОБА_7 , зазначила, що гарантує виконання своїх зобов`язань належною їй квартирою - за адресою: АДРЕСА_1 . Цим самим ОСОБА_7 прагнула створити хибне враження про свою платоспроможність та гарантованість виконання умов щодо повернення коштів.

Заявник зазначив, що вказану квартиру, як стало відомо, вже у період дії договору та після отримання коштів за розпискою від 20.06.2016 року, ОСОБА_7 , подарувала своїй матері, що свідчить про те, що ОСОБА_7 навмисно позбувалася зареєстрованого на її ім`я майна з метою уникнення ризику його втрати унаслідок звернення стягнення на таке майно. У той же час таке дарування майна близькому родичу свідчить про фіктивність такого правочину та умисел зберегти «подароване» майно під власним контролем. Отже, такі умисні та заздалегідь сплановані дії свідчать про те, що отримані кошти ОСОБА_7 повертати не мала наміру, а позбуваючись майна шляхом дарування такого родичам створювала обставини, у яких будь-яке стягнення боргу стане завідомо безперспективним.

Також у вересні 2017 року стало відомо, що ОСОБА_7 , ще багато в кого позичила гроші та не збирається їх повертати. Свідками таких дій ОСОБА_7 ,є її помічники - асистенти ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

На даний час на вимоги повернути позичені кошти ОСОБА_7 не відповідає, від дій щодо їх повернення систематично ухиляється. Тим самим є підстави вважати, що ОСОБА_7 , своїми діями свідомо склала у ОСОБА_6 враження, що вона дійсно має намір повернути позичені кошти, хоча насправді такого наміру не мала, оскільки відразу після отримання грошей припинила буд-які дії, спрямовані на виконання свого обов`язку, при чому пояснень таких дій не навела та почала всіляко ухилятися від виконання таких дій та розмов щодо часу повернення коштів.

Відповідно до отриманої з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно інформації, право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 оформлено за ОСОБА_5 , яка являється матір`ю ОСОБА_7 .

У зв`язку з вищевикладеним, на даний час у органу досудового розслідування виникла необхідність у накладенні арешту на вищевказане нерухоме майно, з метою встановлення обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Прокурор та слідчий в судове засідання не з`явились, слідчий подав заяву про розгляд клопотання у його відсутність в зв`язку з участі в інших слідчих діях, клопотання просив задовольнити.

Власник майна ОСОБА_5 в судове засідання не викликалася на підставі ч.2 ст.171 КПК України.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя вважає, що клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.

В ході розгляду клопотання встановлено, що у провадженні слідчого відділу Голосіївського управління поліції ГУ Національної поліції у м. Києві перебуває кримінальне провадження № 000711 від 26.01.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

В ході досудового розслідування установлено, що ОСОБА_7 , діючи умисно, з корисливих мотивів, шахрайським шляхом заволоділа грошовими коштами гр. ОСОБА_6 .
У розписці від 20.06.2016 року, як і у розписці від 13.06.2017 року, ОСОБА_7 , зазначила, що гарантує виконання своїх зобов`язань належною їй квартирою - за адресою: АДРЕСА_1 . Цим самим ОСОБА_7 прагнула створити хибне враження про свою платоспроможність та гарантованість виконання умов щодо повернення коштів.

У зв`язку з вищевикладеним, на даний час у органу досудового розслідування виникла необхідність у накладенні арешту на вищевказане нерухоме майно.

Слідчий слідчого відділу Голосіївського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 , за погодженням з прокурором Київської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_4 , звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000711 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, а саме: на квартири за адресою: АДРЕСА_1 яка належить ОСОБА_5 , матері ОСОБА_7 .

Відповідно до положень ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Метою арешту майна є забезпечення кримінального провадження, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації. Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді.
Треті особи, майно яких може бути арештовано, - особи, які отримали чи придбали у підозрюваної, обвинуваченої чи засудженої особи майно безоплатно або в обмін на суму, значно нижчу ринкової вартості, або знали чи повинні були знати, що мета такої передачі - отримання доходу від майна, здобутого внаслідок вчинення злочину, приховування злочину та/або уникнення конфіскації.
Вищезазначені відомості щодо третьої особи повинні бути встановлені в судовому порядку на підставі достатності доказів.
Підставою арешту майна є наявність ухвали слідчого судді чи суду за наявності сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що майно є предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, набуте злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину або отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину. Арешт майна можливий також у випадках, коли санкцією статті Кримінального кодексу України, що інкримінується підозрюваному, обвинуваченому, передбачається застосування конфіскації, до підозрюваної, обвинуваченої особи заявлено цивільний позов у кримінальному провадженні. Арешт також може бути застосовано до майна третіх осіб з урахуванням частини другої цієї статті.
Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, які перебувають у власності або володінні, користуванні, розпорядженні підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
У випадках, передбачених п.1 ч.2 ст.170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.
Майно, на яке спрямоване кримінальне правопорушення повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправні впливу (відчуження, знищення, приховування) на певне майно, що, як наслідок перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Арешт майна з підстав передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України по суті являє собі форму забезпечення доказів, є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від дій останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальне провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

В силу положень ст.171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

Як встановлено з клопотання та долучених до нього документів, а саме інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Режстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єжиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, квартира АДРЕСА_2 на праві власності зареєстрована за ОСОБА_5 .

З наданих суду до клопотання письмових доказів вбачається, що майно, на яке слідчий просить накласти арешт, відповідає критеріям, визначеним ст.170 КПК України, оскільки ОСОБА_7 відчужила зазначену квартиру з метою уникнення від заздалегідь взятих на себе зобов`язань, та подальшої можливості її конфіскації, що також свідчить про відсутність у останньою повертати борг ОСОБА_6 .

З врахуванням викладеного, вважаю, що не застосування арешту може призвети до зникнення зазначеного майна, в зв`язку з чим з метою забезпечення збереження даного майна, вважаю за необхідне задовольнити заявлене клопотання.

Керуючись вимогами ст. ст.131, 132, 170-173 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в:

клопотання слідчого слідчого відділу Голосіївського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_4 , про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000711 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, задовольнити.
Накласти арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_5 .

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду міста Києва протягом п`яти днів з моменту проголошення.

Слідчий суддя