Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/387/18 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 186 (82, 86-1, 141) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.07.2018 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кропивницькому кримінальне провадження № 0005887 від 07.05.2016 року за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , обвинуваченої ОСОБА_7 та захисника-адвоката ОСОБА_8 в її інтересах, на вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 17 квітня 2018 року.

Цим вироком ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Олександрія Кіровоградської області, українець, громадянин України, який не працює, неодружений, не має утриманців, з базовою загальною середньою освітою, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимий, останній раз09.11.2017 року Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області за ч. 2 ст. 189 КК України на 5 років позбавлення волі, ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 23.01.2018 року вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 09.11.2017 року змінено в частині призначеного покарання, постановлено вважати ОСОБА_9 засудженим за ч. 2 ст. 189 КК України на 4 роки позбавлення волі, з врахуванням того, що ОСОБА_9 вже повністю відбув призначене покарання у виді 4 років позбавлення волі, звільнений від його відбуття,
визнаний винуватим та засуджений за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка м. Олександрія Кіровоградської області, українка, громадянка України, яка не працює, незаміжня, не має утриманців, з базовою загальною середньою освітою, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судима:
20.06.2012 року Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області за ч. 1 ст. 186 КК України на 200 годин громадських робіт;
22.11.2012 року Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області за ч. 2 ст. 185 КК України на 1 рік 25 днів позбавлення волі. Звільнена 06.11.2013 року по відбуттю призначеного покарання,
визнана винуватою та засуджена за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.
Ухвалено строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з 17.04.2018 року.
Стягнуто з ОСОБА_9 та ОСОБА_7 на користь держави витрати за проведення експертиз 30 гривень, тобто по 15 гривень з кожного.
Вирішено питання речових доказів відповідно до ст. 100 КПК України.

Кримінальне провадження розглянуто за участю:

прокурора ОСОБА_10 ,

захисників адвокатів ОСОБА_11 , ОСОБА_8 ,

обвинуваченої ОСОБА_7

ВСТАНОВИЛА:

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_9 та ОСОБА_7 визнано винуватими та засуджено за вчинення відкритого викрадення чужого майна (грабіж), поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненого повторно, за попередньою змовою групою осіб, тобто за ч. 2 ст. 186 КК України, за наступних обставин.

Так, 06.05.2016 року близько 15 год. 00 хв., ОСОБА_7 та ОСОБА_9 знаходилися навпроти будинку № 44/1 по вул. Колодязній м. Кропивницький, де зустріли раніше їм знайомого ОСОБА_12 . Помітивши на потерпілому ОСОБА_12 . Bluetooth гарнітуру та достовірно знаючи, що у останнього при собі є мобільний телефон, у них виник умисел на відкрите викрадення чужого майна. Після чого, реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 , за попередньою змовою із ОСОБА_9 , діючи з корисливих мотивів, умисно, повторно, переслідуючи мету наживи, підійшли до ОСОБА_12 та застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, ОСОБА_9 дістав правою рукою із лівої кишені куртки, у яку був одягнений, газовий балончик, випустив із нього газ в ліву частину обличчя потерпілого ОСОБА_12 та схопивши потерпілого правою рукою за волосся, потягнув його вниз, тим самими примусивши його нагнутися обличчям до асфальту. Після чого, утримуючи нахиленим потерпілого за волосся, відтягнув його на перехрестя вулиць Колодязна та Кропивницького в м. Кропивницький. Подолавши таким чином опір потерпілого, ОСОБА_9 лівою рукою відкрито викрав з шиї ОСОБА_12 . Bluetooth гарнітуру марки «Motorola» моделі S305 вартістю 700 грн. 00 коп. В цей час ОСОБА_7 відкрито викрала із правої кишені олімпійки, в яку був одягнений потерпілий ОСОБА_12 мобільний телефон марки «Samsung» моделі GТ-Е2550, вартістю 150 грн. 00 коп., в якому знаходилася сім-карта оператора МТС, та карта пам`яті марки «Теаm» Місrо SD на 2 GВ, які для потерпілого матеріальної цінності не представляють.
В апеляційних скаргах:

Прокурор просить вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 17.04.2018 року стосовно ОСОБА_9 та ОСОБА_7 скасувати через невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Ухвалити новий вирок, яким визнати винною ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 187 КК України та призначити їй покарання у виді 8 років позбавлення волі із конфіскацією всього майна, яке є власністю обвинуваченої.
Кримінальне провадження щодо ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 закрити на підставі п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із смертю.
В обґрунтування вимог посилається на те, що під час досудового розслідування дії обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_7 кваліфіковано за ч. 2 ст. 187 КК України, у зв`язку із застосуванням обвинуваченим ОСОБА_9 відносно потерпілого ОСОБА_12 газового балончика «Терен 4».
Вироком суду дії ОСОБА_9 та ОСОБА_7 кваліфіковано як вчинення відкритого викрадення чужого майна (грабіж), поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненого повторно, за попередньою змовою групою осіб, тобто за ч. 2 ст. 186 КК України.
Разом з цим, під час допиту в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_12 вказав, що ОСОБА_9 та ОСОБА_7 підійшли до нього та ОСОБА_9 різко дістав із правої кишені газовий балончик металевого кольору «Терен» та бризнув із балончика речовиною із перцевим запахом у ліве око потерпілому та лівучастину обличчя. Від чого у останнього почалось пекти обличчя та око у зв`язку із чим він закрив обличчя руками. Потерпілий неодноразово вказав, що під час нападу відчував загрозу для свого здоров`я.
Сумнівів правдивість показань потерпілого не викликає, оскільки вони є логічними та узгоджуються із слідчим експериментом за участю ОСОБА_7 від 08.05.2016 та слідчим експериментом за участю ОСОБА_12 від 08.05.2016 р. дослідженими в залі судового засідання, в яких останні вказують застосування ОСОБА_9 газового балончика відносно потерпілого та письмовими матеріалами кримінального провадження, а саме: заявою потерпілого про вчинення кримінального правопорушення від 07.05.2016 та рапортом чергового інспектора Кіровоградського ВП ГУНП в області від 07.05.2016 р., в якому зафіксовано звернення потерпілого ОСОБА_12 по лінії 102 і також зазначено застосування відносно останнього газового балончика.
Висновок суду про те, що під час перегляду відеозапису слідчого експерименту від 08.05.2016 за участю потерпілого ОСОБА_12 на його обличчі та очах відсутні будь-які тілесні ушкодження спричинені в результаті застосування відносно нього газового балончику, є помилковим, оскільки слідчий експеримент було проведено на третій день після нападу на потерпілого і за такий проміжок часу почервоніння на обличчі та лівому оці зникло із сплином часу. Крім того, у кожної людини індивідуальне сприйняття та реакція організму на рідину, яка міститься в газовому балончику.
Посилається на те, що судом у мотивувальній частині вироку сформульовано обвинувачення в якому зазначено, що ОСОБА_9 випустив газ із газового балончика в обличчя потерпілому ОСОБА_12 .. Судом зроблені висновки, що вказані дії не були небезпечними, як для життя чи здоров`я потерпілого. Однак, у мотивувальній частині не вмотивовано зміни обвинувачення та дії обвинувачених.
Також вказує, що відповідно до медичної довідки «Кропивницької установи виконання покарань (№14)» обвинувачений ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в умовах КЗ туберкульозна лікарня «Лісова поляна», тому кримінальне провадження відносно ОСОБА_9 підлягає закриттю на підставі п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із смертю.
Захисник-адвокат ОСОБА_8 просить вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 17 квітня 2018 року, щодо ОСОБА_7 скасувати, а кримінальне провадження закрити.
Обгрунтовує свої вимоги тим, що докази, якими суд обґрунтував винуватість ОСОБА_7 свідчать про сам факт відібрання обвинуваченою телефону у потерпілого, що не заперечує ОСОБА_7 , але не підтверджують умислу на відкрите заволодіння чужим майном та наявність в її діях корисливого мотиву, що є обов`язковими елементами складу злочину, передбаченого ст. 186 КК України.
Зазначає, що показання потерпілого в судовому засіданні та під час проведення слідчого експерименту від 08.05.2016 року, слід оцінювати критично, враховуючи його негативне ставлення до обвинувачених. Також, в суді не знайшов підтвердження факт викрадення у потерпілого навушників (Bluetooth гарнітури марки «Motorola» моделі S305).
Доводи обвинувачених ОСОБА_7 і ОСОБА_9 щодо наявності з потерпілим ОСОБА_12 цивільно-правового конфлікту з приводу неповернення ним коштів за телефон та що ОСОБА_7 забрала мобільний телефон з метою спонукати потерпілого повернути гроші за телефон, який вони йому продали за три тижні до вказаних подій, не спростовані об`єктивними доказами.
Враховуючи конкретні обставини та безпосередні дії ОСОБА_7 , домовленість з потерпілим зустрітись наступного дня для повернення ним боргу а йому - телефону, не вбачається підстав для визнання винуватості ОСОБА_7 у вчиненні грабежу.
До того ж ОСОБА_7 та ОСОБА_9 безпідставно визнані співвиконавцями грабежу, оскільки відсутні достатні підстави стверджувати про наявність попередньої змови між ними на вчинення відкритого викрадення чужого майна, так як дії кожного з них були спонтанними, а зустріч з потерпілим на дорозі - незапланованою.
Обвинувачена ОСОБА_7 просить пом`якшити призначене їй покарання судом першої інстанції до 4 років позбавлення волі, та застосувати до неї ч. 5 ст. 72 КК України, в редакції закону № 838-УШ від 26.11.2015 року, а саме зарахувати у строк відбуття покарання час попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 26.05.2016 року по дату набрання вироку законної сили.
Обґрунтовує свої вимоги тим, що вона вину визнає у повному обсязі, щиро розкаюється у вчиненому, має тяжкі захворювання, добровільно відшкодувала шкоду потерпілому, тому заслуговує на пом`якшення призначеного покарання.

Посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно не застосував до неї ч. 5 ст. 72 КК України, в редакції закону № 838-УШ від 26.11.2015 року, тобто не зарахував у строк відбуття покарання час попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, оскільки з 26.05.2016 року вона перебуває під вартою. Незастосування вказаного закону суттєво погіршує її становище.
Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу та заперечив проти задоволення апеляційних скарг сторони захисту, захисника-адвоката ОСОБА_8 , яка узгодила свою позицію захисту з обвинуваченою та підтримала апеляційну скаргу ОСОБА_7 та свою в частині, що не суперечить апеляції обвинуваченої та заперечила проти задоволення апеляційної скарги прокурора, обвинувачену ОСОБА_7 , яка підтримала свою апеляційну скаргу та апеляційну скаргу її захисника в частині пом`якшення призначеного покарання та заперечила проти задоволення апеляційної скарги прокурора, захисника-адвоката ОСОБА_11 , яка підтримала апеляційну скаргу прокурора в частині закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_9 на підставі п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку зі смертю обвинуваченого,перевіривши матеріали кримінального провадження, дотримуючись меж перегляду судових рішень, визначених ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а апеляційні скарги обвинуваченої та захисника задоволенню не підлягають за таких підстав.

Під час апеляційного розгляду кримінального провадження обвинувачена ОСОБА_7 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення фактично визнала, при цьому додала, що забрала мобільний телефон у потерпілого з метою спонукати його повернути гроші за телефон, який вони йому продали за три тижні до вказаних подій. Просила пом`якшити покарання призначене судом першої інстанції.
Вина обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України підтверджується належними і допустимими доказами, яким суд першої інстанції дав правильну оцінку, зокрема:

показаннями допитаного у суді першої інстанції потерпілого ОСОБА_12 , відповідно до яких ОСОБА_7 та ОСОБА_9 він знає, були випадки, коли перебували в одній компанії, оскільки їх запрошував його кум до нього додому, але особисто з ними не спілкувався. На початку травня 2016 року після обіду приблизно о 13 годині йшов до друга по вулиці Колодязній. Йшов в навушниках, слухав музику. Помітив з боку дороги ОСОБА_7 , яка щось йому казала. На відстані приблизно 1-2 метри від неї стояв ОСОБА_9 біля водокачки. Тоді не знав, що ОСОБА_13 звати ОСОБА_14 , думав, що ОСОБА_15 . Він зупинився, зняв навушники з вух на шию. В цей час ОСОБА_9 підійшов до нього. Дістав з правого карману газовий балончик та бризнув йому в обличчя, попавши при цьому в ліве око. ОСОБА_9 схопив його за волосся, яке тоді було довгим, та потягнув у бік дороги до гаражів. Волосся тягнув у низ і він не міг випрямитись, тому і не чинив опір. ОСОБА_9 тримав його за волосся обличчям до землі. ОСОБА_9 стояв зліва, а ОСОБА_16 стояла з права. Потім ОСОБА_9 сказав ОСОБА_7 , щоб та забрала у нього телефон і вона витягнула його у нього з карману олімпійки. Вказав, що телефон був марки «Самсунг» рожевого кольору. Після цього ОСОБА_9 зірвав у нього з шиї навушники і вони пішли в сторону 26 школи. Він пішов додому та промив обличчя. На наступний день побачив ОСОБА_9 та ОСОБА_7 біля медичного училища на проспекті Комуністичному. Він підійшов до них і сказав, щоб вони віддали йому його мобільний телефон, на що вони відповіли, що віддадуть, коли він дасть гроші. В той час проїжджав патрульний автомобіль, який він зупинив. Показав, що боргових відносин перед обвинуваченими у нього не було:
протоколом огляду місця події від 08.05.2016 року з фото таблицею до нього, під час якого потерпілий ОСОБА_12 , в присутності двох понятих, вказав на місце відкритого викрадення у нього мобільного телефону та навушників ОСОБА_9 та ОСОБА_7 (а.к.п.16-17);
протоколом огляду місця події від 08.05.2016 року з фото таблицею до нього, під час якого в присутності двох понятих, підозрювана ОСОБА_7 в кабінеті №3 в Кіровоградському відділі поліції ГУНП в області за адресою: вул. Вокзальна, 58, у м. Кропивницький, на підставі власноручно написаної заяви добровільно видала мобільний телефон марки «Samsung GT-E 2550» (а.к.п.19-20);
протоколом огляду предметів від 10.05.2016 року з фото таблицею до нього, під час якого оглянуто мобільний телефон марки «Samsung GT-E2550», який після огляду визнано речовим доказом та передано потерпілому ОСОБА_12 на зберігання (а.к.п.26-27);
протоколом пред`явлення речей для впізнання від 10.05.2016 року, під час якого в присутності понятих, потерпілий ОСОБА_12 серед чотирьох пред`явлених для впізнання мобільних телефонів, впізнав під номером 1 свій мобільний телефон, який був в нього викрадений 06.05.2016 року (а.к.п.28);
висновком судової товарознавчої експертизи №347 від 13.05.2016 року, згідно якого ринкова вартість мобільного телефону марки «Samsung GT-E2550» станом на 06.05.2016 року складає 150,00 грн., Bluetooth гарнітури марки «Motorola» моделі S305 станом на 06.05.2016 року складає 700,00 грн. (а.к.п.32-36);
протоколом проведення слідчого експерименту від 08.05.2016 року та додатком до нього DVD-R диском з відеозаписом на камеру «Сanon» (переглянутий в судовому засіданні), в ході проведення якого в присутності понятих, потерпілий ОСОБА_12 розповів та показав обставини вчинення відкритого викрадення його майна, а саме, телефону та наушників обвинуваченими ОСОБА_9 та ОСОБА_7 (а.к.п.24-25);
протоколом проведення слідчого експерименту від 08.05.2016 року та додатком до нього DVD-R диском з відеозаписом на камеру «Сanon» (переглянутий в судовому засіданні), в ході проведення якого в присутності понятих, підозрювана ОСОБА_7 розповіла та показала обставини застосування ОСОБА_9 газового балончику, фізичної сили та вчинення викрадення мобільного телефону у ОСОБА_12 (а.к.п.53-54).
Захисник-адвокат ОСОБА_8 , узгодивши свою позицію захисту з обвинуваченою, не підтримала свою апеляційну скаргу в частині відсутності у діях ОСОБА_7 складу злочину передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, у зв`язку з чим колегія суддів не переглядає вирок суду в цій частині.

Під час досудового розслідування дії обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_7 кваліфіковано за ч. 2 ст. 187 КК України, у зв`язку із застосуванням обвинуваченим ОСОБА_9 відносно потерпілого ОСОБА_12 газового балончика «Терен 4».
Вироком суду дії ОСОБА_9 та ОСОБА_7 кваліфіковано як вчинення відкритого викрадення чужого майна (грабіж), поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненого повторно, за попередньою змовою групою осіб, тобто за ч. 2 ст. 186 КК України.
Відповідно до матеріалів провадження, органом досудового розслідування в обвинувальному акті від 27.05.2016 року розбій інкриміновано за ознакою насильства небезпечного для життя чи здоров`я потерпілого, що виразилося у застосуванні ОСОБА_9 газового балончику «Терен» з метою подолання опору потерпілого та заволодіння його майном.
Частиною 2 статті 187 КК України, передбачено кримінальну відповідальність за вчинення розбою, тобто нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного з насильством небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, або з погрозою застосування такого насильства, вчинений за попередньою змовою групою осіб.
У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини проти власності» №10 від 06.11.2009 року, зазначено, що застосування до потерпілого без його згоди наркотичних засобів, психотропних, отруйних чи сильнодіючих речовин (газів) з метою заволодіння його майном потрібно розглядати як насильство і залежно від того, було воно небезпечним для життя або здоров`я чи не було, кваліфікувати такі дії за частиною другою статті 186 КК або за відповідною частиною статті 187 КК. Якщо застосування таких засобів було небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, але не призвело до заподіяння легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасного розладу здоров`я або незначну втрату працездатності, середньої тяжкості чи тяжкого тілесного ушкодження, вчинене належить кваліфікувати як розбій лише за умови, що винна особа усвідомлювала можливість заподіяння будь якого із цих наслідків.
Так, під час допиту у суді першої інстанції потерпілий показав, що на зустріч йому по вул. Колодязній йшли раніше знайомі йому ОСОБА_9 та ОСОБА_7 . Коли ОСОБА_7 звернулась до нього, він зупинився та вийняв навушники з вух. В цей час до нього підійшов ОСОБА_9 та бризнув йому балончиком в ліву частину обличчя. ОСОБА_9 схопив його за волосся, потягнувши вниз, і таким чином нахиливши його та відвів в бік вулиці. Під час цих дій ОСОБА_7 та ОСОБА_9 словесно нічого в нього не вимагали. В зв`язку з тим, що ОСОБА_9 тримав його за волосся, він був позбавлений можливості чинити опір.
Прийшовши додому, він помив обличчя, до закладів охорони здоров`я щодо надання медичної допомоги не звертався. Після нападу ОСОБА_12 пішов додому без сторонньої допомоги, хоча події відбувались в денний період доби, на вулиці де перебували сторонні громадяни і він мав можливість звернутись до них за допомогою при такій потребі.
До того ж, під час перегляду відеозапису слідчого експерименту від 08.05.2016 року за участю потерпілого ОСОБА_12 на третій день після події, судом першої інстанції не встановлено на обличчі (очах) потерпілого будь-яких тілесних ушкоджень, які були спричинені в результаті застосування до нього газового балончику.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що органом досудового розслідування не надано доказів того, що ОСОБА_9 застосував до потерпілого саме газовий балончик «Терен».
Так, у заяві про вчинення кримінального правопорушення від 07.05.2016 року, потерпілий ОСОБА_12 не вказував про те, що під час нападу на нього було застосовано саме газовий балончик «Терен». У рапорт чергового інспектора Кіровоградського ВП ГУНП в області від 07.05.2016 р., в якому зафіксовано звернення потерпілого ОСОБА_12 по лінії 102 і також не зазначено застосування щодо потерпілого саме газового балончика «Терен».
При затриманні у ОСОБА_9 газовий балончик «Терен» не вилучено, будь-яких слідчих (розшукових) дій по встановленню місця знаходження газового балончику вчинено не було. В обвинувальному акті відсутнє посилання на те, якої дії (сльозоточивої, дратівливої, тощо) був застосований газовий балончик ОСОБА_9 .
Крім того, у матеріалах провадження відсутній висновок експерта, про застосування ОСОБА_9 газового балончику «Терен», яке було небезпечний для життя та здоров`я потерпілого і могло призвести до заподіяння легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності, середньої тяжкості чи тяжкого тілесного ушкодження.
На переконання колегії суддів, місцевим судом правильно встановлено, що дії обвинуваченого ОСОБА_9 під час вчинення кримінального правопорушення вказують, що останній не усвідомлював і не передбачав можливість заподіяння потерпілому будь-яких із вищезазначених наслідків. ОСОБА_9 після застосування газового балончику до потерпілого, не вчинив будь-яких дій щодо відкритого викрадення майна, а одразу ж застосував до нього фізичну силу з метою подолання опору.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за обставин, встановлених вироком під час судового розгляду, оскільки він ґрунтується на об`єктивному, повному і всебічному досліджені доказів, зібраних у передбаченому кримінальним процесуальним законом порядку та правильно оцінених судом.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги про те, що дії обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_7 слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 187 КК України, у зв`язку із застосуванням обвинуваченим ОСОБА_9 відносно потерпілого ОСОБА_12 газового балончика «Терен 4», не знайшли підтвердження.
Твердження сторони захисту, про те що у потерпілого були боргові зобов`язання перед обвинуваченою, не заслуговують на увагу, колегія суддів розцінює їх як спосіб захисту, оскільки вони не підтверджені належними доказами та не можуть свідчити про правомірність дій ОСОБА_7 .
Покарання обвинуваченій ОСОБА_7 судом першої інстанції призначено з дотриманням вимог статей 50, 65 КК України.

При призначенні обвинуваченій покарання суд першої інстанції в повній мірі врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким злочином.

Характеризуючи особу обвинуваченої, суд прийняв до уваги, що вона незаміжня, за місцем попереднього проживання характеризується посередньо, на обліку в КЗ «Олександрійська обласна психіатрична лікарня» та КЗ «Олександрійський наркологічний диспансер», КЗ «Кіровоградська обласна психіатрична лікарня» та КЗ «Кіровоградський наркологічний диспансер» не перебуває. Відповідно до повідомлення ДУ «Кропивницька УВП (№14)» від 07.08.2017 року знаходиться на диспансерному обліку в медчастині установи з діагнозом: Хронічний вірусний гепатит «С». В20. Злочин вчинила в період незнятої та непогашеної у встановленому законом порядку судимості.
Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_7 , судом не встановлено.
Таким чином, при призначенні ОСОБА_7 покарання суд в повній мірі врахував характеризуючі її особу дані, обставини, тяжкість, характер та наслідки вчиненого кримінального правопорушення.

З урахуванням наведеного, даних про особу обвинуваченої, яка вчинила тяжкий злочин, суд першої інстанції прийшов правильного висновку, що виправлення обвинуваченої можливе лише в умовах ізоляції її від суспільства та призначив їй покарання ближче до мінімальної межі передбаченої санкцією ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі що є справедливим, необхідним і достатнім для її виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як обвинуваченою, так і іншими особами. Підстав для пом`якшення покарання, колегія суддів не вбачає.

Доводи обвинуваченої ОСОБА_7 про те, що їй не зараховано у строк покарання строк попереднього ув`язнення, не ґрунтуються на законі, оскільки, у даному кримінальному провадженні, щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою не обирався.
При цьому, попереднє ув`язнення на яке посилається обвинувачена, було застосовано до ОСОБА_7 , в межах іншого кримінального провадження.
Отже, оскільки у даному кримінальному провадженні, яке переглядається апеляційним судом, ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою не обирався, попереднє ув`язнення було застосовано до обвинуваченої в межах іншого кримінального провадження, строк попереднього ув`язнення у строк покарання не зараховується.
Згідно свідоцтва про смерть обвинувачений ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (т.2 арк.к.п.191).
Відповідно до вимог п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається у разі, якщо помер підозрюваний, обвинувачений, крім випадків, якщо провадження є необхідним для реабілітації померлого.

Колегією суддів не встановлено будь-яких обставин, щодо необхідності реабілітації ОСОБА_9 .

Згідно із ст. 417 КПК України суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

За таких обставин, вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 17 квітня 2018 року, стосовно ОСОБА_9 , обвинуваченого за ч. 2 ст. 186 КК України, який не набрав законної сили, підлягає безумовному скасуванню, а кримінальне провадження закриттю, на підставі п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку зі смертю обвинуваченого.

На підставі викладеного, апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , підлягає частковому задоволенню, а апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_7 та захисника-адвоката ОСОБА_8 в її інтересах, слід залишити без задоволення.

Керуючись ч. 1 п. 5 ст. 284, ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , - задовольнити частково.

Апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_7 та захисника-адвоката ОСОБА_8 в її інтересах, - залишити без задоволення.

Вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 17 квітня 2018 року, стосовно ОСОБА_9 , - скасувати, а кримінальне провадження стосовно нього, на підставі п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України - закрити у зв`язку зі смертю обвинуваченого.

Вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 17 квітня 2018 року, стосовно ОСОБА_7 , - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвалу може бути оскаржено до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту проголошення, а обвинуваченою з моменту отримання її копії.

Судді: підписи.

Згідно з оригіналом:

Суддя Апеляційного суду

Кіровоградської області ОСОБА_2